Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач звернувся із заявою, якою просить суд захистити його, як вважає, порушені права неправомірними діями відповідача. Порушення відбулось шляхом оприлюднення в мережі Інтернет недостовірної інформації відносно позивача. Такою інформацією, як стверджує позивач, йому завдано шкоди, шляхом приниження честі гідності та ділової репутації та завдано моральної шкоди. Останню, позивач оцінив в 30 тисяч гривень. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Відповідач 1 червня 2014 року на власному сайті в мережі Інтернет оприлюднив відеоролик під назвою "[INFO]". В ньому йдеться про ситуацію, що склалась між двома жителями с. Соколів Червоноармійського району Житомирської області під час якої, в тому числі позивачем, було завдано тілесних ушкоджень [PERSON]. Спосіб викладення обставин у відеоролику, на переконання позивача та його представника, принижують честь гідність та ділову репутацію позивача завдають моральної шкоди. Відповідач та представник, в судовому засіданні, вимог не визнали та в заперечення зазначили наступне. Дійсно відповідачем на власному сайті в мережі Інтернет була оприлюднена згаданий позивачем відеоролик. Однак, на переконання відповідача, такий відеоролик не порушує прав відповідача, що вимагає відмовити у задоволенні позову. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував надані ними докази, в тому числі відеоролик, що міститься на компакт диску, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено наступне. Відеоролик під назвою "[INFO]" оприлюднений в мережі Інтернет на сайті відповідача. Останній, фіксує за допомогою відеокамери перебіг бесіди з респондентами про обставини завдання тілесних ушкоджень [PERSON], у вигляді інтерв'ю, в ході якого відповідач, виступає одночасно як оператор та інтерв'юер, Перед початком самого інтерв'ю, у вигляді титрів, відповідачем виконано пролог із відображенням короткого змісту майбутнього інтерв'ю та деяких відомостей щодо позивача. В даних титрах відображено і словосполучення "[PERSON]", до якого, як зрозуміло із змісту прологу і направленого позову, має відношення саме позивач. Позивач в судовому засіданні визнав ту обставину, що за фактом спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] наявне кримінальне провадження і в даний час відбувається її судове слухання по якій позивач виступає як обвинувачений. В судовому засіданні представник позивача, обґрунтовуючи заявлений позов наполягав на тому, що саме відповідач має довести достовірність оприлюдненої інформації на підставі положень ч. 3 ст. 277 ЦК України. Правовідносини між сторонами, серед іншого, врегульовані і положеннями ст. 277 ЦК України. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам (частини 1- 2 ст. 277 ЦК України). Прийняттям Закону України № 1170-VII від 27 березня 2014 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації", що набув чинності 19 квітня 2014 року виключив положення ч. 3 ст. 277 ЦК України. Останньою нормою, в свою чергу, до 19 квітня 2014 року передбачалось, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, аналізуючи дію зазначеної норми у часі, суд приходить до висновку, що положення ч. 3 ст. 277 ЦК України не розповсюджується на дані правовідносини, адже стаття була оприлюднена 1 червня 2014 року після її виключення. За таких обставин, саме на позивача покладався обов'язок доведення факту поширення відповідачем саме недостовірної інформації. Натомість, в судовому засіданні позивач та його представник не довели суду, в тому числі належними та допустимими доказами, факт поширення саме недостовірної інформації про позивача, що виключає можливість стверджувати про порушення прав позивача оприлюдненням згаданого відеоролику, адже вимагається доведення юридичного складу правопорушення за обов'язковою наявністю усіх чотирьох його складових, як то: 1. поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2. поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3. поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4. поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Сам факт оприлюдненого словосполучення "[PERSON]", на переконання суду, не декларує поширення недостовірної інформації відносно позивача, адже останнє не було доведено позивачем та його представником в судовому засіданні. Саме за таких обставин, суд вважає не порушеними права позивача через оприлюднення відеоролику відповідача і позов не підлягає до задоволення. Інша і похідна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення за відсутності правових підстав. Вимога про зобов'язання вибачитись відповідачем перед позивачем також не підлягає до задоволення як така оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed