Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Ліпкевича І.В., звернулася в суд з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем не визнаються тарифи встановлені кредитодавцем по кредитному договору №8359194 від 18.01.2020 укладеним між [PERSON] , та ТзОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів», оскільки такі тарифи не містять його підпису позичальника, у зв`язку із чим їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання оферти, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вважає, ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» не мав права нараховувати завищені проценти за кредитним договором, тому сума на яку просив звернути стягнення відповідач, згідно виконавчого напису є спірна та незаконна, а спір про стягнення коштів з боржника повинен вирішуватись в судовому порядку де [PERSON] буде мати змогу захистити свої права в судовому порядку. З огляду на наведене, позивач просить визнати виконавчий напис №12505 від 25.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення зі [PERSON] заборгованості у розмірі 9 900 грн. таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із тим, що приватний нотаріус не переконався у безспірності заборгованості, а також стягнути з відповідача в свою користь понесені судові витрати. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 30.06.2021 до суду надійшов відзив ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» на позовну заяву, відповідно до змісту якого вважає позовні вимоги [PERSON] необгрунтованими, оскільки кредитний договір, укладений між позивачем та ТзОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» є правомірним правочином, оскільки недійсність прямо не встановлена законом, він не визнаний судом недійсним, а тому досі встановлює для ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги до [PERSON] заборгованості на суму 9 990 грн. Наголошено на тому, що станом на день вчинення нотаріусом виконавчого напису, [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тому просили відмовити в задоволенні позову. Окрім того, заперечував проти задоволення вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн., оскільки вважають таку суму необгрунтованою та документально не підтвердженою. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримав та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що предметом спору, що виник між сторонами, є виконавчий напис №12505 від 25.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення зі [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованості у розмірі 9 900 грн. за кредитним договором №10072020 від 10.07.2020, укладеним між [PERSON] та ТзОВ «1 безпечне агенство необхідних кредитів» (а.с.22) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. від 17.03.2021 відкрито виконавче провадження №64870515 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 25.01.2021 №12505 про стягнення зі [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості в розмірі 9900 гривень. 07.04.2021 виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.23-24). Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів У країни. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку. Крім того, суд враховує, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Згідно копії договору позики (на умовах фінансового кредиту) №8359194 від 18.01.2020, який за своїм змістом є нотаріально не посвідченим, а складений у письмовій електронній формі. (а.с.13). У договорі від 18.01.2020 визначено, що строк позики становить 30 днів (до 17.02.2020), сума позики - 5 000 грн., базова процентна ставка - 1,60 % день, процентна ставка на прострочену позику в день - 2,70 %. Такі умови підписані позивачем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим індентифікатором (п.5 Договору, а.с.13). Окрім того, п.10 Договору закріплено, що інші умови цього правочину регулюються Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщених на сайті http://mycredit.ua/ru/documents-license/ (а.с.13). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір від 18.01.2020, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Одночасно з цим, посилання на сайт кредитодавця належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. З наданої представником відповідача копії витягу з реєстру №105 від 14.07.2020 до Договору факторингу №10072020 від 10.07.2020, встановити за якими саме тарифами здійснювався розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №8359194 від 18.01.2020, суду не видається можливим (а.с.58). Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував в своє розпорядження оригінал кредитного договору, а також первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, що може свідчити про відсутність в нотаріуса підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірними. Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, нотаріус при вчиненні такого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Суд також враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин", а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: "Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття". Положення ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Так, згідно з п.16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22 лютого 2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" також втратила чинність з цього дня. З врахуванням вказаних вище положень суд дійшов висновку, що оскільки оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, вчинено 25.01.2021, то нотаріус не міг керуватись розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Разом із тим «Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», який затверджений постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 у не скасованій рішенням суду частині, не передбачає права нотаріуса вчиняти виконавчі написи на підставі кредитних договорів, які нотаріально не посвідчені. Враховуючи викладене, суд вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису не було дотримано нормативно передбачених умов для його вчинення, а саме вимогу щодо права вчинення виконавчого напису лише на кредитному договорі, який посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд обмежений у можливостях перевірки доказів, окрім тих, що подані сторонами по справі, інакше це буде порушенням принципу диспозитивної цивільного судочинства. При вирішенні даного спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. З наведених мотивів суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову та заяви про забезпечення позову в сумі 1362 грн. (908 грн. + 454 грн.). Окрім того, представником позивача заявлено до стягнення з відповідача 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надав копії договору про надання правової допомоги від 14.09.2020, додатку №1 до договору від 27.07.2021, акту приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 30.07.2021, квитанції до прибуткового касового ордера №1ко від 30.07.2021 та розрахунок гонорару за Договором (а.с.48-53). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (п. 268). З огляду на викладене суд відзначає, що ЦПК передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). Оцінюючи обґрунтованість заяви представника позивача, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні належні та достатні обгрунтування суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи, а тому такі витрати позивача у сумі, що становить 4000 грн., підлягають відшкодуванню у повному розмірі.

Outcome: approved