Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Комунального закладу „Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради Комунального закладу „Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради про стягнення витрат та добових за період відрядження, посилаючись на те, що працює лікарем з МНС виїзної бригади комунального закладу „Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради з 03.05.2001 року. З 01.09.2011 року по 22.09.2011 року її було відряджено на курси підвищення кваліфікації тривалістю в м. Запоріжжя в Запорізькій медичній академії. Витрати за період відрядження склали 660 грн., що підтверджується звітом про використання коштів, виданих на відрядження. З 23.09.2011 року по 23.12.2011 року вона була відряджена на курси підвищення кваліфікації в м. Дніпропетровськ в Дніпропетровську медичну академію. Витрати за період відрядження склали 3573,63 грн., що підтверджується звітом про використання коштів, виданих на відрядження . З 04.06.2015 року по 18.06.2015 року її було направлено на курси підвищення кваліфікації в м. Дніпропетровськ до Дніпропетровської медичної академії. Витрати за період відрядження склали 729,2 грн., що підтверджується звітом про використання коштів, виданих на відрядження. Однак добових за вказані періоди відрядження на курси підвищення кваліфікації в розмірі 4962,83 грн. їй не виплачено по даний час. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та просить його задовольнити. Представник відповідача позову не визнала, вказавши, що до 01.01.2012 станція швидкої медичної допомоги фінансувалась за рахунок місцевого бюджету, а з 01.01.2012 року стала фінансуватись за рахунок бюджету Дніпропетровської обласної ради, а тому підстав для оплати витрат позивача на відрядження для підвищення кваліфікації за 2011 рік немає. Просить суд стягнути витрати на відрядження тільки за 2015 рік. Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач працює лікарем з МНС виїзної бригади комунального закладу „Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради з 03.05.2001 року.( а.с.4-6) Позивач [PERSON] в 2011 році та 2015 році була відряджена на курси підвищення кваліфікації, що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось представником відповідача ( а.с. 7-21) Згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження від 23.09.2011 року добові витрати складають 660 грн. ( а.с.9) Згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження від 26.12.2011 року добові витрати , квитки на проїзд та проживання складають 3573 грн.63 коп. ( а.с.15) Згідно звіту про використання коштів, виданих на відрядження від 18.06.2015 року добові витрати та витрати на проїзд, проживання в гуртожитку складають 729 грн. 20 коп.( а.с.19) Всього у зв'язку з службовим відрядженням на підвищення кваліфікації [PERSON] роботодавцем не виплачено 4962 грн. 83 коп., що не заперечувалось представником відповідача. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], запис №11 - 01.01.2012 року Комунальна установа охорони здоров'я „Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" змінила назву на Комунальний заклад „Нікопольська станція швидкої медичної допомоги" Дніпропетровської обласної ради.( а.с.5 зворот) Посилання представника, як на підставу для відмови позивачу у виплаті витрат на відрядження за 2011 рік через зміну назви та порядку фінансування комунального закладу є безпідставними, оскільки доказів припинення або ліквідації юридичної особи суду не надано, а тому всі права та обов'язки , в тому числі і щодо опати витрат та компенсацій на відрядження, які існували до 01.01.2012 року зберігаються і повинні бути виплачені працівнику в межах норм передбачених чинним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст.121, ст.122 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями, при направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посади) і провадяться виплати, передбачені законодавством. Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, судом установлено порушення законних трудових прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення його позову. Також із урахуванням вимог 88 ЦПК України з відповідач підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір у розмірі 551грн. 21 коп.

Outcome: approved