Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Управління Державної казначейської служби України в Оболонському районі м. Києва, Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Оболонський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: головний державний виконавець Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковська О.С. (далі - головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковська О.С.), Адміністрація Державної прикордонної служби України, про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] обґрунтовували тим, що вони проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [PERSON] зазначив, що виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року у справі №348/610/17, яким з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 1200,00 грн щомісячно, починаючи з 15 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, здійснюється головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковською О.С. У рамках виконавчого провадження №54150699 з виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року у справі №348/610/17 державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та надіслано її на виконання Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. 23 червня 2018 року позивачі придбали туристичні послуги з організації їх відпочинку у Туреччині вартістю 40644,00 грн. Подорож була запланована з 11 вересня 2018 року до 20 вересня 2018 року, виліт - з аеропорту "Бориспіль". 10 липня 2018 року головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковською О.С. винесено постанову про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України. 11 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] прибули до аеропорту "Бориспіль" для вильоту на відпочинок. Проте в аеропорту [PERSON] посадовою особою Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України відмовлено у перетині державного кордону України з зв`язку з наявністю у базі даних Державної прикордонної служби України інформації, що [PERSON] постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковської О.С. від 27 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №54150699 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон. Відомостей про скасування державним виконавцем цього обмеження у базі даних Державної прикордонної служби України інформації станом на 11 вересня 2020 року не було. Позивачі стверджували, що бездіяльність головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковської О.С. унеможливила їх відпочинок за кордоном, заподіявши їм збитки у сумі 40644,00 грн та моральну шкоду у сумі 50000,00 грн. З цих підстав [PERSON] , [PERSON] просили суд стягнути з Держави Україна за рахунок державного бюджету в рівних частинах в рахунок відшкодування їм збитків у сумі 40644,00 грн та моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. У ході розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути на їх користь з Держави Україна за рахунок державного бюджету в рівних частинах в рахунок відшкодування їм збитків у сумі 40644,00 грн, компенсацію моральної шкоди у сумі 30000,00 грн - на користь [PERSON] , 20000,00 грн - на користь [PERSON] . Відповідач Оболонський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) подав до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог. Так, Оболонський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) покликався на те, що 10 липня 2018 року головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковською О.С. у виконавчому провадженні №54150699 винесено постанову про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України та надіслано її для виконання до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Отже, рішенням, діями чи бездіяльністю Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не спричинено позивачам ніякої шкоди. За клопотання представника позивачів у судовому засіданні 14 березня 2019 року замінено неналежного відповідача Управління ДКС в Оболонському районі м. Києва належним - Державною казначейською службою України. Державна казначейська служба України відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до суду не подала. Третя особа Адміністрація державної прикордонної служби України подала до суду письмові пояснення на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , в яких зазначила про те, що постанова головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковської О.С. від 11 вересня 2018 року у виконавчому провадженні №54150699 про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України була отримана Адміністрацією державної прикордонної служби 17 вересня 2018 року, а тому рішення посадової особи Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України від 11 вересня 2018 року про відмову [PERSON] у перетині державного кордону України було правомірним. Також особа вказувала на те, що [PERSON] не навів доказів на підтвердження того, що в період з 10 липня 2018 року до 11 вересня 2018 року він звертався до Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) чи Адміністрації державної прикордонної служби щодо надання інформації про вилучення з бази даних інформації про встановлення тимчасового обмеження боржнику [PERSON] у праві виїзду за межі України. Третя особа головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковська О.С. пояснення на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] чи відзив Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) до суду не подала. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги своїх довірителів, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), яка одночасно є третьої особою у справі, у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити [PERSON] , [PERSON] у задоволенні їх позовних вимог. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Представники третьої особи Адміністрації Державної прикордонної служби в судовому засіданні просили суд відмовити [PERSON] , [PERSON] у задоволенні їх позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року у справі №348/610/17 з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 1200,00 грн щомісячно, починаючи з 15 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1, а. с. 117). Виконання указаного судового рішення здійснюється головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковською О.С. Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Така ж норма передбачена абз. 1 п. 6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5. У рамках виконавчого провадження №54150699 з виконання рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26 квітня 2017 року у справі №348/610/17 державним виконавцем Рудьковською О.С. 27 лютого 2018 року було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України та надіслано її на виконання до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (т. 1, а. с. 146, 147). Листом від 17 травня 2018 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив Оболонський РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про те, що постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України прийнято до виконання, а інформацію про наявність такого обмеження внесено до бази даних Державної прикордонної служби України (т. 1, а. с. 162). Обмеження боржника у праві виїзду за кордон припиняється у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів (п. 4 розділу XІІI, абз. 3 п. 6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5). У зв`язку зі сплатою боржником заборгованості за аліментами 10 липня 2018 року головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковська О.С. винесла постанову про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України (т. 1, а. с. 178). Згідно з абз. 3 п. 7 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, постанова державного виконавця підписується ним та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю. Отже, головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковська О.С., винісши постанову про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України, зобов`язана була надіслати її для відома сторонам виконавчого провадження та на виконання Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. За приписами абз. 2 п. 5 розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 30 січня 2018 року №256/5/65 (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних в разі винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Після реєстрації в Системі постанови виконавця, на підставі якої здійснюється вилучення інформації з бази даних, та супровідного листа на адресу уповноваженого органу Держприкордонслужби з використанням електронного цифрового підпису зазначена інформація передається за допомогою Системи до бази даних уповноваженого органу Держприкордонслужби для опрацювання (абз. 3 п. 5 розділу ІV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства юстиції України від 30 січня 2018 року №256/5/65). За приписами абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Усупереч наведеній законодавчій нормі головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковська О.С. надіслала Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанову про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України від 10 липня 2018 року лише 12 вересня 2018 року (т. 1, а. с. 237, 238). 14 вересня 2018 року цей документ виконавчого провадження був отриманий Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, посадовими особами якого 21 вересня 2018 року вилучено з бази даних Державної прикордонної служби України відомості про обмеження [PERSON] у праві виїзду за межі України (т. 1, а. с. 185, 238). 23 червня 2018 року товариством з обмеженою відповідальністю "Туристична компанія "Анекс Тур" (далі - ТОВ "Туристична компанія "Анекс Тур" (туроператор), від імені якого діяло товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛАНГ ЛТД" (далі - ТОВ "ЕЛАНГ ЛТД") (турагент), та [PERSON] (турист) було укладено договір на туристичне обслуговування №0623/5, за умовами якого турагент зобов`язався забезпечити надання [PERSON] та особі, що з нею слідує, - [PERSON] комплексу туристичних послуг відповідно до заявки на бронювання туристичних послуг (туристична подорож в Республіку Туреччина), а [PERSON] взяла на себе обов`язок оплатити їх вартість у сумі 40644,00 грн (т. 1, а. с. 33-35, 37-42). На виконання умов договору на туристичне обслуговування від 23 червня 2018 року №0623/5 [PERSON] сплатила ТОВ "ЕЛАНГ ЛТД" грошові кошти у сумі 40644,00 грн. Проте 11 вересня 2018 року, коли [PERSON] та [PERSON] прибули до аеропорту для вильоту на відпочинок, відповідач [PERSON] не зміг перетнути державний кордон України у зв`язку з наявністю у базі даних Державної прикордонної служби України інформації, що [PERSON] постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Рудьковської О.С. від 27 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №54150699 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон (т. 1, а. с. 46). Відомостей про скасування державним виконавцем цього обмеження у базі даних Державної прикордонної служби України інформації станом на 11 вересня 2020 року не було. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України "Про державну виконавчу службу" та Закону України "Про виконавче провадження". За змістом ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). Ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, заподіяна державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягає відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. У цій справі унаслідок несвоєчасного надсилання державним виконавцем Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанови про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України від 10 липня 2018 року, останній не зміг перетнути державний кордон України та виїхати на відпочинок до Республіки Туреччина. Ч. 1 ст. 23 ЦК України особі гарантоване право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. П. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачеві [PERSON] заподіяно моральної шкоди незаконною бездіяльністю державного виконавця - несвоєчасним надсиланням Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанови про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України від 10 липня 2018 року, що призвело до неможливості відбуття ним на відпочинок до Республіки Туреччина. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь-кого зі сторін у скрутне становище. Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач [PERSON] у зв`язку з незаконною бездіяльністю державного виконавця, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у розмірі 5000,00 грн. У постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. У зв`язку з наведеним компенсація [PERSON] моральної шкоди підлягає стягненню саме з держави Україна (такий висновок узгоджується з правовою позицією, сформульованою Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 12 березня 2020 року у справі №2-391/12, від 23 березня 2020 року у справі №344/14965/13-ц). Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Бездіяльністю державного виконавця позивачеві [PERSON] - несвоєчасним надсилання Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанови про зняття тимчасового обмеження боржника [PERSON] у праві виїзду за межі України від 10 липня 2018 року не спричинено збитків, позаяк він не оплачував туристичні послуги. Оскільки [PERSON] і [PERSON] не одружені, кошти, сплачені останньою за туристичні послуги, не можуть вважатись спільним майном подружжя. Також у матеріалах справи відсутнє рішення суду, яким було б встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу. Також суд вважає, що бездіяльністю державного виконавця позивачеві [PERSON] не спричинено збитків чи моральної шкоди, позаяк вона не була обмежена у праві виїзду за межі України, а тому могла вільно перетнути державний кордон України та відбути на відпочинок до Республіки Туреччина. Ураховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] компенсацію моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. За приписами п. 13 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за подання [PERSON] та [PERSON] позову про відшкодування шкоди, заподіяною незаконною бездіяльністю посадовою особою органу державної влади не сплачується. Зважаючи на те, що позивачем [PERSON] помилково сплачено судовий збір, він має право на його повернення шляхом звернення до суду з відповідною заявою.

Outcome: partial