Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Могилів-Подільської міської ради Вінницької області в особі державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра В.О . , [PERSON] , про визнання протиправним та скасування рішення. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що державним реєстратором за [PERSON] без жодної правової підстави було зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 0522885900:01:003:0101, розміром 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на приватизацію якої претендувала саме вона. У зв`язку з викладеним [PERSON] просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра Вадима Олександровича, індексний номер 46619745 від 24.04.2019 про реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0522885900:01:003:0101, яка розташована на території Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області за [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24.06.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з виклику сторін. Перше судове засідання призначено на 06.08.2019. Вказаною ухвалою за клопотанням позивача витребувано з відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області належним чином завірену копію реєстраційної справи, яка включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0522885900:01:003:0101, яка розташована на території Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, а також належним чином завірені копії документів, сформованих за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Відповідач державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьмір В.О. копію ухвали суду від 24.06.2019 отримав 02.07.2019. 17.07.2019 ним було відправлено відзив на позовну заяву у якому він проти позову заперечив, зазначивши, що [PERSON] в порядку передбаченому ЗК України 1990 року та Декретом КМУ № 15-92 від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» отримала 18.02.1993 земельну ділянку на території Роздолівської сільської ради. Відповідно до п.п. 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті ОМС відповідно до зазначеного вище Декрету КМУ є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вказують на невідповідність технічної документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, просив відмовити у задоволенні позову до нього (а.с. 62-66). Відповідач [PERSON] копію ухвали суду від 24.06.2019 отримала 01.07.2019 відзиву до суду не направила (а.с. 71). 06.08.2019 судом було повернуто без розгляду заяву [PERSON] про залучення третьої особи у справі. 19.08.2018 до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача - адвокатом Спесивцевим В.В. у якій він вважав відзив відповідача необґрунтованим. Зокрема, зазначив, що по-перше, у державного реєстратора була відсутня підстава для реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відсутності відповідного рішення про передачу [PERSON] безоплатно у приватну власність земельної ділянки відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року. По-друге, реєстрація права власності на таку земельну ділянку проводиться у відповідності до норм ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п. 81-2 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, - для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування, що також кореспондується із абз. 1. По-третє, позиція у відзиві на позовну заяву про те, що підставою державної реєстрації є саме технічна документація спростовується матеріалами справи, зокрема інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав № 167529932 від 22.05.2019 року, де підставою реєстрації права власності за [PERSON] є виключно витяг з рішення №19 від 18.02.1993 року. Інших та протилежних доказів державний реєстратор не надав. Більше того, не враховано те, що сама технічна документація в силу ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» має бути розроблена на підставі і містити відповідний дозвіл на її розробку та бути затверджена на умовах п. 14 ст. 186 ЗК України. Ухвалою суду від 22.08.2019 для участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залучено Роздолівську сільську раду Мурованокуриловецького району Вінницької області. В судовому засіданні позивач та її представник просили позов задоволити повністю за обставин у ньому викладених. Відповідач державний реєстратор відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьмір В.О. в судове засідання не з`явився, 20.09.2019 року на адресу суду подав заяву, в якій просив в зв`язку із віддаленим місцем роботи та великою зайнятістю розглядати справу у його відсутність (а.с.92). Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явилася про причину неявки суд не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Представник третьої особи Роздолівської сільської ради Мельник О.В. в судовому засіданні вважала позов [PERSON] підставним та таким, що підлягає задоволенню. Суду пояснила, що у 1992 року спірна земельна ділянка була надана у користування батькам позивачки. В подальшому ця ж земельна ділянка ввійшла в рішення на безкоштовну приватизацію, яке було надане матері позивача - [PERSON] Остання постійно обробляла дану земельну ділянку та сплачувала за неї податок. Після смерті [PERSON] позивач продовжувала використовувати спірну земельну ділянку та сплачувати за неї податок. Чоловікові ж [PERSON] - [PERSON] була надана інша земельна ділянка для житлового будівництва площею 0,25 га., і ще 0,05 га біля будинку, яка і зараз перебуває у користуванні відповідачки. Тому 26 сесією 7 скликання було прийняте рішення про відмову [PERSON] в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу даної земельної ділянки у власність [PERSON] ». Вислухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що згідно рішення № 19 від 18.02.1993 виконавчого комітету Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, жительці с. Роздолівка [PERSON] було виділено земельну ділянку розміром 0,25 га по [ADDRESS] за рахунок її присадибної ділянки і дозволено їй будівництво індивідуального житлового будинку та господарсько-побутових споруд на даній ділянці (а.с. 14). Згідно листа виконавчого комітету Роздолівської сільської ради № 562/03-24 від 04.12.2018, земельна ділянка площею 0,30 га за адресою [ADDRESS] надавалась та була включена в безкоштовну приватизацію [PERSON] (чоловікові [PERSON] ). [PERSON] прийняла спадщину і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 40-41). Тобто, рішенням Роздолівської сільської ради № 19 від 18.02.1993, [PERSON] була надана земельна ділянка із тієї землі, що надавалась за життя її чоловіку - [PERSON] , яку вона прийняла у спадщину. Вказана земельна ділянка, яка надавалась [PERSON] , відображена на відповідному викопіюванні із плану земель (а.с. 43). Крім того, згідно рішення №13 від 17.02.1994 [PERSON] було надано на безкоштовну приватизацію земельну ділянку площею 0,41 га за адресою: [ADDRESS] . Жителям населених пунктів Роздолівської сільської ради, в яких у межах населених пунктів було недостатньо земельної площі для житлового будівництва та ведення ОСГ, надавалися додаткового в інших місцях на території сільської ради. При наданні дозволу на безкоштовну приватизацію усі землі надані [PERSON] були «збиті» разом. Згідно технічної документації площа земельної ділянки на якій розташований житловий будинок [PERSON] , а після її смерті - [PERSON] , становить 0,10 га. Решта 0,31 га надано в іншому місці, але в рішенні на приватизацію земельні ділянки за іншими адресами не розписані ( [PERSON] за життя і спадкоємиця [PERSON] обробляли усі земельні ділянки і сплачували земельний податок) (а.с. 40-41). Відповідно до довідки № 497/03-13 від 22.05.2019 виконавчого комітету Роздолівської сільської ради, [PERSON] з 2010 року по теперішній час проводила користування земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,15 га, яка знаходиться по [ADDRESS] . За користування даною земельною ділянкою [PERSON] сплачує земельний податок до сільської ради. Вказана земельна ділянка з 1972 року була надана у користування [PERSON] (матері [PERSON] ) (а.с. 32). Факт сплати земельного податку [PERSON] підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 34-38). Позивачем надано архівний витяг з протоколу № 5 засідання правління колгоспу «Більшовик» с.Роздолівка від 11.04.1972 згідно якого, [PERSON] було виділено присадибну ділянку площею 0,15 га (а.с. 33). Земельна ділянка площею 0,12 га, яка надавалась [PERSON] у 1972 році та якою з 2010 року користується [PERSON] , а також земельна ділянка площею 0,10 га, яка була надана [PERSON] для житлового будівництва за адресою [ADDRESS] , - відображені на відповідному викопіюванні із плану земель (а.с. 42). [PERSON] у 2018 році було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0522885900:01:003:0101, яка 01.11.2018 зареєстрована у Відділі у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с. 13, 87). При цьому, згідно витягу з протоколу від 09.11.2018 Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 26 сесії 7 скликання Пикилей О.Г. відмовлено у затвердженні виготовленої нею технічної документації на тій підставі, що земельна ділянка була уже надана [PERSON] (а.с. 17-18). В подальшому, 22.04.2019 на підставі рішення № 19 від 18.02.1993 виконавчого комітету Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміром В.О. за [PERSON] , відповідно до її заяви, зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 44-48, 88-89). Разом з тим, 06.09.2018 на підставі заяви позивача [PERSON] , рішенням № 385 від 06.09.2018 Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області 26 сесії 7 скликання їй було надано дозвіл на замовлення в проектній організації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для садівництва орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 25). На підставі зазначеного вище рішення у 2018 році позивачем виготовлено вказаний проект землеустрою (а.с. 22-29). Рішенням № РВ-0500697562018 від 07.12.2018 державного кадастрового реєстратору Відділу у Мурованокуриловецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей з підстави невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин ділянок з ділянкою 0522885900:01:003:0101. Площа співпадає на 100% (накладка); знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с. 30-31). Отже, як встановлено судом, спір у даній справі виник з приводу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Зокрема, відповідно до положень вказаної норми, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 14 ст. 186-1 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності. Згідно ч.ч. 9-11 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про землеустрій», у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Разом з тим, відповідно до п. 1 Перехідних положень ЗК України, установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (далі - Декрет № 15-92), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 1 Декрету № 15-92 встановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 22 ЗК України (1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст. 23 ЗК України (1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 р. № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет № 15-92). В даному випадку, суду не надано жодних доказів того, що рішення Роздолівської сільської ради № 19 від 18.02.1993. на підставі якого державний реєстратор зареєстрував право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] було прийняте відповідно до Декрету № 15-92. Крім того, навіть при застосуванні п. 1 Перехідних положень ЗК України, вказана норма не містить положень, які б дозволяли громадянам України здійснювати державну реєстрацію земельних ділянок технічна документація по яких виготовлена в іншому порядку, ніж це передбачено ст.ст. 118, 186-1 ЗК України, тобто, поза процедурою отримання дозволу сільської ради на виготовлення технічної документації та її затвердження. Відповідно до положень ст.ст. 125-126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Постанова КМУ № 1127), під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації прав на земельну ділянку автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку, у тому числі з метою перевірки її кадастрового номера щодо його наявності та автентичності, а також з метою встановлення наявності відомостей про власників, користувачів такої земельної ділянки, перенесених з державного реєстру земель, що містяться в Державному земельному кадастрі, та відповідності таким відомостям про власників, користувачів відомостей, зазначених заявником у заяві (п. 10-1 Постанови КМУ № 1127). За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. У разі надходження відповідно до цього Порядку відомостей з Державного земельного кадастру про відсутність в останньому відомостей про земельну ділянку державний реєстратор за зазначеним у заяві кадастровим номером за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав приймає виключно рішення щодо відмови в державній реєстрації прав (п. 18 Постанови КМУ № 1127). Згідно п. 81-2 Постанови КМУ № 1127, для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування. Як вбачається з надісланих на вимогу суду документів реєстраційної справи, єдиною підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, було витяг з рішення №19 від 18.02.1993 виконавчого комітету Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 86-90). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на зазначені вище норми чинного законодавства, вказане рішення не можна визнати законним, а тому воно підлягає скасуванню. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог позивача, а тому вважає за необхідне їх задоволити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути 768 грн. 40 коп. сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved