Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами праці на виробництві до ДП "Торецьквугілля". В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 08.09.2003 року по 25.01.2017 року перебував у трудових відносинах з ДП «Шахта Північна» ДП "Торецьквугілля", де працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. Звільнений 25.01.2017 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя. 24.01.2017 року за результатами огляду, проведеного комісією Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорська Донецької області позивачу встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності та протипоказана важка фізична праця і робота в підземних умовах у вимушених положеннях тіла, що підтверджується відповідними довідками. Актом розслідування хронічного професійного захворювання б/н, затвердженого 30.11.2016 встановлено, що причиною та обставинами професійного захворювання є потужність зовнішньої роботи при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба, нахили корпусу, перебування у вимушеній позі до 50% робочої зміни, рівень шуму, локальна вібрація. Наявність шкідливих умов праці підтверджується атестацією робочих місць. [PERSON]\~вважає,\~що внаслідок\~отриманого професійного\~захворювання \~погіршився його\~фізичний стан\~(біль\~у грудях,\~спині,\~слабкість,\~рясне потовиділення,\~стомлюваність)\~через що,\~він зазнає\~моральних страждань.\~В звязку\~з отриманим\~професійним захворюванням\~йому необхідно\~докладати додаткових\~зусиль для\~організації свого\~життя та\~побуту,\~він вимушений\~нести додаткові\~витрати на\~лікування та\~медичні препарати,\~що необхідні\~для підтримання\~нормального життєвого\~тонусу.\~Маючи постійні\~фізичні болі,\~порушився ритм\~і уклад\~його життя,\~нормальні відносини\~з родиною.\~Лікування дає\~слабкі результати,\~а для\~відновлення нормальних\~життєвих відносин\~необхідні додаткові\~умови й\~кошти. Розмір моральної шкоди оцінює в 70\~000,00 грн. В судове засідання позивач та його представник не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви, у яких просили справу розглянути за їх відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов задовольнити частково в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що позов визнає частково у розмірі 19500 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва, під час виконання трудових обовязків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, станом на 2012 рік, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Крім того зазначає, що занадто великі суми відшкодування можуть привести до зупинки виробництва і вивільнення працівників, що спричинить масове безробіття. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно до ст. 81 ЦПК України обов'язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої умовами виробництва до ДП "Торецьквугілля". В обґрунтування заявлених вимог зазначив, в період з 08.09.2003 року по 25.01.2017 року перебував у трудових відносинах з ДП "Торецьквугілля", де працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. Звільнений 25.01.2017 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 5-8). 24.01.2017 року за результатами проведеного комісією Обласного центру медико-соціальної експертизи м. Краматорська Донецької області огляду [PERSON] вперше встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності, третя група інвалідності та протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах у вимушених положеннях тіла (а.с.9-11) Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК з 24.01.2017 року (а.с.10). Актом розслідування хронічного професійного захворювання б/н, затвердженого 30.11.2016 встановлено, що причиною та обставинами професійного захворювання є потужність зовнішньої роботи при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба, нахили корпусу, перебування у вимушеній позі до 50% робочої зміни, рівень шуму, локальна вібрація. Наявність шкідливих умов праці підтверджується атестацією робочих місць (а.с. 12). Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв'язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов'язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр\\2008 від 08.10.2008 року обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов'язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Суд зауважує, що відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання [PERSON] професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім'ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що 25.01.2017 року позивач звільнився з підприємства у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, яка перешкоджає продовженню даної роботи, у свої 42 роки позбавлений можливості працювати за здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов'язану з фізичним навантаженням. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Суд враховує вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. При цьому, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди 70000,00 грн., який позивач визначає у позові є завищеним. Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд частково погоджується з доводами позивача і приймає до уваги доводи представника відповідача про завдану моральну шкоду позивачеві в еквіваленті 19500,00 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоровя внаслідок професійного захворювання. Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір з урахуванням граничного мінімального розміру встановлено законом в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial