Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У 2016 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідача щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що тривалий час працював у роботодавця "Шахта імені С.М. Кірова" ДП «Макіїввугілля». За час виконання трудових обов'язків працював на різних посадах, пов'язаних з виконанням робіт у шахті. Під час виконання трудових обов'язків він отримав трудове каліцтва, а саме -23.01.1998 року. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-1. Відповідно до висновку МСЕК від 22.07.2014р. йому встановлено 15% стійкої втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва. Крім того зазначив, що внаслідок нещасних випадків він був змушений проходити медичні огляди та обстеження, медико-соціальні комісії, відновлювальні процедури. У результаті нещасних випадків він отримує психологічні страждання, які негативно впливають на образ його життя, а саме: з моменту отримання травм і до теперішнього часу він живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, досить має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні. Таким чином, вже на протязі тривалого часу він вимушений переносити та терпіти наслідки отриманої травми, емоційному навантаженні, яке полягає у больових відчуттях, що позначається не тільки на його здоров'ї, а також і на психіці. Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що усі ці фактори викликають у нього негативні емоції і переживання просив суд стягнути з відповідача вказану грошову суму у відшкодування моральної шкоди. У письмовій заяві позивач просив розглядати справу у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України,суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст.1, 3 частини 4 ст.43, частин 1 та 2 ст.46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. З копії трудової книжки позивача (а.с.6-8) вбачається, що станом на 23.01.1999 року він працював за безстроковим трудовим договором у роботодавця ВО "Шахта іменіС.М. Кірова", яке в подальшому згідно з наказом ДП «Макіїввугілля» №87 було реорганізовано у Відокремлений підрозділ "Шахта імені С.М. Кірова" Державного підприємства «Макіїввугілля» - з 03.07.2006 року. Під час виконання трудових обов'язків у роботодавця "Шахта імені С.М. Кірова" ДП «Макіїввугілля» позивач отримав трудове каліцтво, а саме - 23.01.1999 року, і за результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-1 (а.с.9). Відповідно до висновку МСЕК від 22.07.2014р. позивачу на період з 01.08.2014 року до 01.08.2016 року встановлено 15% втрати професійної працездатності саме внаслідок спецтравми. Приписами ст.12 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру є моральною шкодою потерпілого. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) збитку" за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25.15.2001 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків. Враховуючи особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. (п.п. «е» п.1 ч. 1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»). При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної комісії (далі - МСЕК). Відповідно до встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що право на відшкодування завданої моральної шкоди виникло у позивача у 2014 році - з часу встановлення рішенням МСЕК втрати професійної працездатності. Згідно зі ст.4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) - Основами передбачено відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. (ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»). Відповідно до Закону України від 23.02.2007 р. № 717 - V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від н ещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключені норми, що передбачають відшкодування Фондом моральної шкоди. Виходячи з абзацу 9 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 1 - 32/2008 року від 08.10.2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №1105-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Судом встановлено, що ушкодження здоров'я позивача під час виконання трудових обов'язків спричинило йому моральні та фізичні страждання, а саме: відчуття сильного душевного хвилювання, загальний біль від отриманої травми. Таким чином, на протязі тривалого часу позивач переніс та терпів наслідки отриманої травми. Між тим, Цивільним кодексом України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру моральної шкоди. Як роз'яснив Пленум ВСУ у Постанові №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Отже, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, що також негативним чином вплинуло на його психічний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1378 грн. стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля», ЄДРПОУ 32442295, в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved