Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя, визнання права власності на майно. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги змінили, змінені підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали, пояснивши, що сторони уклали шлюб 17.12.1993 року. 17.02.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. В період спільного подружнього життя сторони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], земельну ділянку з огорожею загальною площею 0,0284 га розташовану по [ADDRESS] двохкімнатну квартиру [ADDRESS], приміщення магазину будівельних матеріалів загальною площею 55,8 м2, розташоване в будинку [ADDRESS] житлове будівництво із земельною ділянкою, розташоване по [ADDRESS] трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] автомобіль [NUMBER], автомобіль „Мерседес-МВ100", д.н.з. [NUMBER]. Позивач визнає, що зазначене майно придбане в шлюбі з відповідачем і сторони мають рівні права на нього. Крім того, протягом всього часу ведення спільного господарства позивач відклала кошти, зароблені нею, для сплати за навчання за кордоном спільної доньки подружжя, а саме: 32 000 доларів США та 45 000 грн. Однак, бажаючи взяти із вказаних сум їх 1/2 частину, вона не змогла, так як відповідач, погрожуючи вбивством, не дав їх розділити. За таких обставин, поскільки вона проживає разом з донькою, яка знаходиться на її утриманні, тому просять визнати за позивачем право власності в порядку поділу майна подружжя на квартиру [ADDRESS] та автомобіль [NUMBER], позбавивши її права власності на частку в іншому майні, яке просять виділити [PERSON], а відповідачу залишити у власності також в порядку поділу майна подружжя земельну ділянку з огорожею загальною площею 0,0284 га розташовану по [ADDRESS] двохкімнатну квартиру [ADDRESS], приміщення магазину будівельних матеріалів загальною площею 55,8 м2, розташоване в будинку [ADDRESS] житлове будівництво із земельною ділянкою, розташоване по [ADDRESS] трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] автомобіль „Мерседес-МВ100", д.н.з. [NUMBER], 8 000 доларів США та 13 000 грн., позбавивши його права власності на частку майна, яка виділяється позивачці. Крім того, просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 582 000 грн., що є 3/4 частиною від заощадженої суми. Зустрічний позов не визнають, поскільки він не ґрунтується на вимогах закону. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов збільшив, збільшений підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що сторони дійсно перебували в шлюбі з 17.12.1993 року по лютий 2015 року. 25.07.2014 року [PERSON] переїхала з м. Лисичанська до м. Києва, де стала проживати у спільній квартирі подружжя [ADDRESS] В період шлюбу подружжя придбало за спільні кошти 1/2 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] вартістю 7350 грн., двохкімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 23 493 грн., земельну ділянку з огорожею загальною площею 0,0284 га розташовану по [ADDRESS] вартістю 3432 грн. Зазначені три об'єкти нерухомого майна належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Крім того, в період шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на покупців [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Вказане право власності було зареєстроване в БТІ м. Києва і отримано реєстраційне посвідчення, в якому було зазначено два співвласника в рівних частках кожному [PERSON] та [PERSON] Однак в листопаді 2014 року позивач отримала у приватного нотаріуса [PERSON] дублікат договору купівлі-продажу вказаної квартири, де вже були видалені відомості про відповідача і зареєструвала право власності за собою на всю спірну квартиру. За таких обставин просить поділити спільне сумісне майно наступним чином: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] за кожним; на 1/2 частину [ADDRESS] за кожним; на 1/2 частину вбудованого приміщення магазину, розташованого в будинку [ADDRESS] за кожним, на 1/2 частину автомобіля [NUMBER] за кожним, а також на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за кожним. Крім того, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені останнім судові витрати. 3-тя особа за зустрічним позовом [PERSON] в судові засідання не з'явився жодного разу, про розгляд справи був неодноразово повідомлений належним чином (т.1, а.с.108; 115; т.2, а.с.208-209), з заявами до суду про можливість розгляду справи у його відсутність не звертався. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов як і зустрічний позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України та ч.1, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] 17.12.1993 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований у відділі РАГС м. Луганська, актовий запис №1081, про що вказано у ксерокопії свідоцтва про укладення шлюбу (т.1, а.с.24). Від спільного шлюбу сторони мають повнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (т.1, а.с.15). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (т.1, а.с.21-22). Вказане рішення вони не оскаржували, що і підтвердили в судовому засіданні їх представники, тобто воно набрало законної сили 28.02.2015 року. У відповідності до п.1, ст.60 СК України (в редакції 10.01.2002 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України (в редакції 10.01.2002 року) дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В період спільного подружнього життя сторони придбали наступне майно: 1) трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2009 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дударєвою І.Ю. та зареєстрований у реєстрі №732 (т.1, а.с.4-5; 72), а також зареєстрований в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за реєстровим №43413 від 15.06.2009 року (т.1, а.с.75, зворот. бік), 2) земельну ділянку з огорожею загальною площею 0,0284 га розташовану по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки з огорожею від 1.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. та зареєстрованого у реєстрі 2496 (т.1, а.с.6; 70), 3) приміщення магазину будівельних матеріалів загальною площею 55,8 м2, розташоване в будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2004 року, виданого виконкомом Лисичанської міської ради (т.1, а.с.9), зареєстрованого Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 1.03.2004 року (т.1, а.с.10), 4) 1/2 частину житлового будівництва із земельною ділянкою, розташовані по [ADDRESS] згідно договору міни житла від 24.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. та зареєстрованого у реєстрі №2873 (т.1, а.с.61-62), а також зареєстрованого Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 6.10.2008 року (т.1, а.с.63), 5) двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. та зареєстрованого у реєстрі №4801 (т.1, а.с.67-68), а також зареєстрованого Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 26.09.2008 року (т.1, а.с.12; 69), 6) трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] відповідно до договору міни житла від 12.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. та зареєстрованого у реєстрі №3838 (т.1, а.с.201-202), а також зареєстрованого Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 17.12.2009 року (т.1, а.с.11; 89), 7) двохкімнатну квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 6.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Лопухіною А.П. та зареєстрованого у реєстрі №569 (т.1, а.с.179-180), а також зареєстрованого Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 19.03.2004 року (т.1, а.с.180), 8) автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], 2006 року випуску, синього кольору, зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] Лисичанським ВРЕР Луганської області 9.12.2010 року (т.1, а.с.37; 96). Згідно п.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз'яснює п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Як вбачається з описаної вище норми права законодавець передбачив поділ майна подружжя тільки того, яке їм належить на праві спільної сумісної власності. У своїй зміненій позовній заяві позивач просить поділити між сторонами автомобіль „Мерседес-МВ100", д.н.з. [NUMBER], який вона особисто придбала, передавши гроші власнику транспортного засобу. Однак згідно довідки АМТ УДАІ МВС України в м. Києві зазначений автомобіль належить на праві власності [PERSON], [INFO] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Артемовським МРЕВ УДАІ МВС України у Донецькій області 12.03.2003 року (т.1, а.с.36). Доказів про перереєстрацію вказаного автомобіля на будь-кого із колишнього подружжя сторони не надали, при цьому представник відповідача заперечував належність права власності будь-коли подружжю [PERSON]. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] про виділення автомобіля „Мерседес-МВ100", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] в порядку поділу майна подружжя, поскільки він належить на праві власності іншій особі. У відповідності до ч.1-2, ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як наполягає ч.1, ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як вбачається із правоустановчих документів на квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.11) та на земельну ділянку з огорожею загальною площею 0,0284 га розташовану по [ADDRESS] (т.1, а.с.6) при укладенні договору міни та договору купівлі-продажу відповідно частки [PERSON] та [PERSON] вже були визначені, тобто вони придбали вказане нерухоме майно в рівних частках - по 1/2 частині кожному. Щодо квартири [ADDRESS], то вона була придбана 6.02.2004 року [PERSON] (т.1, а.с.179), але 19.04.2005 року він уклав договір про виділ нерухомого майна дружині, за яким передав 1/2 частину зазначеної квартири [PERSON], виходячи із рівних часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності (т.1, а.с.181). Даний договір був зареєстрований у реєстрі №847 Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 27.04.2005 року (а.с.182). Таким чином, за описаних вище обставин зазначені три об'єкта нерухомого майна належать на момент розгляду даної справи сторонам по справі на праві спільної часткової власності з визначенням конкретних часток - по 1/2 кожному (т.1, а.с.87-89), а тому не можуть бути об'єктами поділу майна подружжя. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні частини первісного позову щодо поділу даного нерухомого майна. Як передбачає ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначає п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2009 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дударєвою І.Ю. та зареєстрований у реєстрі №732 (т.1, а.с.4-5; 72), [PERSON] та [PERSON] купили в рівних долях кожному квартиру [ADDRESS]. Після чого даний правочин був зареєстрований в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" за реєстровим №43413 від 15.06.2009 року (т.1, а.с.75, зворот. бік), де зазначено власниками даної спірної квартири в рівних долях саме вказаних сторін по справі. Однак як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданого суду представником відповідача, державний реєстратор реєстраційного служби Головного управління юстиції Шаманська А.С. на підставі наданого позивачкою дублікату договору купівлі-продажу квартири виданого 17.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дударєвою І.Ю., 18.11.2014 року зареєструвала право власності на всю квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Поскільки на день розгляду справи сторонами по справі не оскаржувались дії та рішення вказаного державного реєстратора, а державна реєстрація спірної квартири дійсна і на даний час, тому дану квартиру необхідно поділити, визначивши сторонам рівні частки власності - по 1/2 частині кожному. В ході розгляду даної цивільної справи сторони не дійшли згоди щодо вартості нерухомого майна та автомобіля, що належать їм на праві спільної сумісної вартості. Позивач та її представник не погодились зі звітами про незалежну оцінку нерухомості, надану представником відповідача, вказавши, що вартість нерухомості в м. Лисичанську значно завищена. Будь-яких своїх доказів щодо вартості спірного майна вони не надали. Після роз'яснень судом положень ст.10; 60 ЦПК України сторони не виявили бажання призначати по справі судові будівельно-технічну та автотоварознавчу експертизи. За таких обставин, суд вважає, що поскільки на час розгляду справи неможливо становити вартість майна, набутого подружжям, розділити його між ними з визначенням компенсації одному із подружжя, так як щодо поділу між ними існує спір, тому суд вважає необхідним встановити частки кожному із подружжя в спільному майні без виділення його кожному із сторін. Виходячи із рівності частки майна дружини та чоловіка, суд вважає необхідним визнати окремо за кожним: позивачкою та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] автомобіля [NUMBER], вбудованого приміщення магазину літ. „А, а", загальною площею 55,80 м2, переобладнаного із квартири [ADDRESS] та на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. За правилами ч.3, ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд не може покласти в основу рішення ствердження позивача про те, що суд повинен відійти від рівності часток при даному поділі майна подружжя, збільшивши частку позивача, так як з нею проживає повнолітня непрацездатна донька, яка навчається на стаціонарному відділенні вищого навчального закладу, поскільки нею не надано судові доказів щодо стягнення аліментів на утримання доньки з батька і його недостатнього рівня для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Суд також не може покласти в основу рішення і ствердження позивача про поділ грошових коштів подружжя в розмірі 32 000 доларів США та 45 000 грн., поскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Так представник відповідача заперечував про наявність таких коштів у подружжя на день розгляду справи. Акт виявлення та огляду грошових коштів та фототаблиці до нього (т.1, а.с.44-47) складений зі слів позивача і не підтверджує джерело походження та належність коштів подружжю. З тих же підстав суд не може покласти в основу рішення і показання свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.79; 88 ЦПК України, задовольняючи первісний позов частково, суд вважає необхідним стягнути з позивача [PERSON] на користь держави 1827 грн. судового збору необхідного до сплати при зверненні з позовом до суду, 121 грн. 80 коп. судового збору необхідного до сплати при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову, щодо якого суд відстрочив сплату до винесення судового рішення, а всього 1948 грн. 80 коп. В частині вимог зустрічного позову також з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 1654 грн. 22 коп. судового збору, сплачених ним при зверненні до суду, в решті суми відмовити, а також на користь держави 1654 грн. 22 коп. судового збору в частині задоволення зустрічного позову. відмовити.

Outcome: partial