Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №kiv0GK00830141 від 26.10.2006 у розмірі 86 553, 20 дол. США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 жовтня 2006 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , було укладено кредитний Договір №kiv0GK00830141 від 26.10.2006 відповідно до умов якого було надано іпотечний валютний кредит на суму 110000 дол. США на придбання житлового будинку із відсотковою ставкою 0,84% на місяць, строком користування до 26.10.2021. Позивач посилається, що Відповідач своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконала у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 22.01.2014 становить 86553,20 доларів США, та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 79433,70 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5847,33 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі - 660,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі - 612,17 доларів США. За вказаних обставин та посилаючись на умови укладеного кредитного договору, Позивач набув право вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за кредитним договором шляхом звернення до суду з даним позовом. Відповідач, не погоджуючись з вимогами зазначеними у позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк», звернувся із зустрічним позовом у даній справі з вимогами про визнання частини умов кредитного договору недійсними, припинення дій щодо нарахування пені та зобов`язання Позивача здійснити перерахунок зобов`язань за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги зустрічного позову Відповідач посилається на те, що Позивачем при укладанні кредитного договору в частині його умов не було дотримано положень Закону України «Про захист прав споживачів» та приписів нормативно-правових актів Національного Банку України, а також при проведенні розрахунків позовних вимог Позивач допустив зловживання, в зв`язку з чим заявлені Позивачем вимоги є неправильними. За таких обставин відповідач просить суд: - визнати недійсною умову абз. 2 п. 1.1. Кредитного договору №kiv0GK00830141 від 26.10.2006, яка суперечить умові абз. 1 п. 1.1. зазначеного договору та встановлює щомісячний ануїтетний платіж у розмірі - 1416,91 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором; - визнати недійсною умову п. 4.1. Кредитного договору №kiv0GK00830141 від 26.10.2006, яке суперечить припису ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не враховує законних обмежень застосування санкцій; - припинити дії АТ «КБ «ПриватБанк» щодо нарахування та списання пені, що є порушенням положень ч.8 та ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» зарахувати суму списаної пені - 1375,10 доларів США в рахунок виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором; - зобов`язати ПАТ «КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором з врахуванням умов недійсності абз. 2 п. 1.1. та п. 4.1. Кредитного договору №kiv0GK00830141 від 26.10.2006. Ухвалою суду від 15.07.2015 судом було витребувано у позивача первинні документи, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні ордери, що використовувались для здійснення безготівкових розрахунків по всіх операціях за кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006. у тому числі по тілу кредиту, відсоткам, пені, штрафам, неустойкам та будь яким іншим, за період з дати укладання договору по 01.01.2015; рахунки бухгалтерського обліку по всіх операціях за кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006. у тому числі по тілу кредитів, відсоткам, пені, штрафам, неустойкам та будь яким іншим, за період з дати укладання договорів по 01.03.2015 включно; документи що підтверджують надання позичальникам банком супутніх послуг з урахуванням їх вартості, процентних ставок за ними, а також будь яких інших фінансових зобов`язань позичальників, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредитів, у тому числі щодо розрахунково-касового обслуговування, комісійних доходів і оплати за рахунок кредитних коштів страхових платежів Позичальників. 06.10.2015 позивачем подано через канцелярію суду виписки по всіх рахунках відповідача, виписки з відображенням страхових виплат та детальний розрахунок заборгованості. 04 грудня 2015 року, за клопотанням представника відповідача, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої було доручено Приватному підприємству «Центр судових досліджень «ЕКПЕРТТРАНССЕРВІС» (02660, м. Київ, вул. Попудренка, 54). На вирішення експерта було поставлено наступні питання: - В якій сумі та на яку дату отриманий кредит [PERSON] за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006р. та чим це підтверджується? - Яка сукупна вартість кредиту та фактична відсоткова ставка з урахуванням суміжних платежів становить за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006р.? - Чи відповідає порядок нарахування та обрахування ПАТ «КБ «ПриватБанк» винагороди, комісії, інших платежів за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006р. та чи включені зазначені платежі в розмір ануїтету та відсотків за кредитом? - Який розмір додаткових (не включених у відсоткову ставку) платежів здійснив позичальник [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006р.? - Чи відповідає визначений ПАТ «КБ «ПриватБанк» ануїтентний платіж у визначеній Банком сумі 1416,91 (одна тисяча чотириста шістнадцять доларів 91 центи) доларів США базовим умовам кредитування при відсотковій ставці визначений в розмірі 0,84% за місяць? - Який розмір кредитної заборгованості станом на 22.01.2015 року рахується за [PERSON] відповідно до бухгалтерського обліку за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006 року по кожному платежу окремо, а саме: по тілу кредиту, процентам, комісії, пені? За результатами виконання ухвали від 04 грудня 2015 року була проведена судово-економічна експертиза, висновок №8/15 від 19.04.2016 якої знаходиться з матеріалах справи. 25 лютого 2019 року представник відповідача подав до суду клопотання про призначення по справі додаткової судово-економічної експертизи. 26 лютого 2019 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва було призначено додаткову судову економічну експертизу, проведення якої було доручено Київському науково дослідному інституту судових експертиз ( м. Київ, вул. Смоленська ,3). На вирішення експерта було поставлено наступні питання: - Яка сукупна вартість кредиту та фактична відсоткова ставка з урахуванням суміжних платежів становить за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006р.? - Чи відповідає порядок нарахування та обрахування ПАТ «КБ «ПриватБанк» винагороди, комісії, інших платежів за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006р. та чи включені зазначені платежі в розмір ануїтету та відсотків за кредитом? - Який розмір додаткових (не включених у відсоткову ставку) платежів здійснив позичальник [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № kiv0GK00830141 від 26.10.2006р.? - Чи відповідає визначений ПАТ «КБ «ПриватБанк» ануїтентний платіж у визначеній Банком сумі 1416,91 (одна тисяча чотириста шістнадцять доларів 91 центи) доларів США базовим умовам кредитування при відсотковій ставці визначений в розмірі 0,84% за місяць? За результатами виконання ухвали від 26 лютого 2019 року була проведена додаткова судова економічна експертиза, висновок №14333/19-72 від 16.12.2019 якої знаходиться з матеріалах справи. У судовому засіданні представник позивача просив первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач та представник відповідача просили зустрічний позов задовольнити, а первісний позов визнали частково. У подальшому представник позивача та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. Відповідач подала клопотання про продовження слухання справи у її відсутності. Представник позивача просив відкласти розгляд справи. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 жовтня 2006 року, між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №kiv0GK00830141. Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору, позивач в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов`язання відкрити позичальнику непоновлювальну кредитну лінію для купівлі житла з лімітом кредитування 110 000,00 (сто десять тисяч) доларів США (надалі - Кредит), з процентною ставкою 0,84 (нуль цілих вісімдесят чотири десятих) процентів на місяць, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0.20% від суми виданого кредиту. Згідно п.1.1.Договору, кредитні кошти надаються строком по 26 жовтня 2021 року. Погашення позичальником заборгованості за кредитним договором здійснюється щомісяця (щомісячний платіж) у сумі 1416,91 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді, комісії. Період сплати з 20 по 20 число кожного місяця. Повернення кредитних коштів здійснюється шляхом сплати відповідачем коштів на відкриті йому рахунки: № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] ; № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14359302. Як свідчать матеріали справи, внаслідок порушення умов кредитного договору, за відповідачем станом на на 22.01.2014 рахується заборгованість у сумі 86553,20 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 79433,70 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5847,33 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі - 660,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі - 612,17 доларів США. Вказана вище заборгованість відповідачем оспорюєтьсяя як така, що не відповідає умовам укладеного кредитного договору та вимогам чинного законодавства, є завищеною. Суд частково погоджується з доводами відповідача в обгрунування своїх заперечень проти первісного позову, як і вимог за зустрічним позовом, виходячи з наступного. У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 цивільного закону). Укладений сторонами кредитний договір визначений як споживчий кредит, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 ,ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо.: В п. 14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема,статті 215,1048-1052,1054-1055ЦК України, статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст.11, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначені вимоги, є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обов`язковими для такого виду договорів. З аналізу та вивчення матеріалів цивільної справи, судом встановлено, що розрахунки позивача додані до позовної заяви, якими визначається сума заборгованості, не відповідають дійсним умовам Кредитного договору №kiv0GK00830141 від 26.10.2006 та вимогам чинного законодавства. Відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 за № 2121-ІІІ (із змінами та доповненнями), відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до правила ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Згідно правила ч.1 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Вказані обов`язкові умови із числа інших обов`язкових умов договору, на які міститься посилання в ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", необхідність яких випливає із суті та умов договору, які є істотними та які можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту. Витрати, що складають орієнтовну сукупну вартість кредиту, законодавцем визначено у частині д). п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої орієнтовна сукупна вартість кредиту включає перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Як вбачається з матеріалів справи розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту позивач не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував. Частиною 2 п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено що суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи висновок №8/15 від 19.04.2016 судової експертизи та висновок №14333/19-72 від 16.12.2019, суд вважає за можливим, визнати встановлені експертними дослідженнями факти, для з`ясування яких, було призначено судом проведення судової економічної експертизи. Згідно вказаних висновків встановлено, що кредитним договором плата за кредит розподілена на два види - проценти за користування кредитними коштами, та різноманітні комісії. Нормативно-правові акти, що регулюють банківську діяльність чітко розподіляють доходи отриманні банками на процентні і комісійні, та підкреслюють, що це доходи, які можуть отримувати банківські установи, є принципово різними видами доходів. В абз. 1 пункту 1.1. Кредитного договору зазначено його істотні умови: - розмір тіла кредиту - 110 000 доларів США; - відсоткова ставка - 0,84% в місяць або 10,08% річних; - винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% місячних. З дослідженого судом висновку додаткової експертизи №14333/19-72 від 16.12.2019 встановлено, що кредитний договір від 26.10.2006 за № kiv0GR00830141 містить значення місячної процентної ставки, винагороди (комісії), розмір ануїтетних платежів, що не відповідає реальним показникам. З вказаного висновку вбачається, що базова процентна ставка 10,08% річних зазначена в Кредитному договорі не відповідає реальній процентній ставці, розміру ануїтетного платежу та сукупній вартості кредиту. Судовим експертом у додатковій судовій експертизі встановлено, що реальна процентна ставка є значно вищою та не відповідає базовим умовам кредитування, які зазначені у п. 1.1 Кредитного договору. Відповідно до висновку додаткової судової експертизи, реальна процентна ставка (з урахуванням застережень в п. 1.5 дослідження) становить - 12.28 процентів річних, при цьому, сукупна вартість кредиту за Кредитним договором складає - 232 340,14 доларів США. Без врахування застережень в п. 1.5 дослідження, реальна процентна ставка за Кредитним договором становить 15.71 процентів річних, а сукупна вартість кредиту - 271 940,14 доларів США. Вказані висновки додаткової судової експертизи свідчать про те, що реальна процентна ставка, яка визначена у п. 1.1 Кредитного договору не відповідає базовим умовам кредитування. Підпункт 2 пункту 2 статті 11 і пункти 1, 7 і 9 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Отже, в порушення ст.11 та ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», Банк не надав Позичальнику, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовану сукупну вартість кредиту, а також графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом, визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, які надаються Банками перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону, а також права [PERSON] , як споживача. Статтею 1056-1 ЦК України виписана пряма норма, яка зобов`язує визначати тип процентної ставки за кредитними договорами відповідно до якої, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, про що зазначене в ч. 3 ст.1056-1 ЦК України. Оцінюючи матеріали справи судом встановлено, що Банком, було встановлено базову процентну ставку зазначену в п. 1.1 Кредитного договору, шляхом встановлення розміру ануїтетного платежу в сумі - 1 416,91 доларів США, який не відповідає базовій процентній ставці 10,08 річних відповідно до якої, розмір ануїтетного платежу складає - 1 187,46 доларів США, внаслідок чого відбулося здороження вартості кредиту та збільшення місячної процентної ставки, що також підтверджується висновком додаткової судової експертизи за № 14333/19-72 від 16.12.2019. У розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 22.01.2015, який було надано первісним позивачем до суду в обґрунтування своїх позовних вимог застосовується сума щомісячного платежу у розмірі - 1416,91 доларів США, яка зазначена абз. 2 пункту 1.1. Кредитного договору. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що зазначена сума щомісячного платежу 1416,91 доларів США є завищеною та не відповідає базовим умовам кредитного договору, а саме: строку кредитування (180 місяців), сумі кредиту (110 000 дол. США), відсотковій ставці за кредитом (10,08 річних) та винагороді (0,20% від суми кредиту в місяць). Так, висновком додаткової судової експертизи № 14333/19-72 від 16.12.2019 підтверджено, що розмір ануїтетного платежу зазначений у п. 1.1 Кредитного договору в сумі - 1 416,91 доларів США є значно завищеним та не відповідає базовій процентній ставці 10,08 річних відповідно до якої, розмір ануїтетного платежу складає - 1 187,46 доларів США, внаслідок чого відбулося здороження вартості кредиту та збільшення місячної процентної ставки. З цього вбачається двозначність умов абз. 1 та абз. 2 п. 1.1. Кредитного договору стосовно щомісячного обов`язкового платежу, що є порушенням положення ч. 4 та ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині встановлення несправедливих умов договору, які є двозначними і використовуються первісним позивачем на свою користь всупереч правам первісного відповідача як споживача кредитних послуг. Ст. 901 ЦК України встановлено, що послуга надається виконавцем за завданням замовника. При цьому послуга повинна споживатись в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Розрахунком заборгованості за Кредитним договором, що проведений Банком у додатку до позовної заяви від 09.02.2015 (у подальшому - Розрахунок заборгованості) процентна ставка по кредиту становить 10,08% річна, сума кредиту 110 000,00 доларів США, розмір пені 0,15% у день. Для визначення відповідності укладеного кредитного договору умовам кредитування, судовим експертом був здійсненний розрахунок базової процентної ставки та розрахунок зобов`язань позичальника за Кредитним договором, який зведено в Додатку №1 до висновку №8/15 від 19.04.2016, що є його невід`ємною частиною. Висновком судового дослідження №8/15 від 19.04.2016 встановлено, що надання послуг Банком з обслуговування кредиту не надавалось та документально не підтверджується. За даними Таблиці №1 судового дослідження №8/15 від 19.04.2016, позичальником на виконання вимог Кредитного договору внесено в касу Банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом (основного боргу), погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та погашення заборгованості за обслуговування кредиту всього на загальну суму 133 753,15 доларів США та 2076,99грн., в тому числі: - в рахунок погашення заборгованості за кредитом (основного боргу) та погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 112 633,15 доларів США та 2076,99грн. - в рахунок погашення за обслуговування кредиту (комісії) - 21 120,00 доларів США. Слід зазначити, що відповідно до висновку додаткової судової експертизи №14333/19-72 від 16.12.2019, у рахунок погашення винагороди (комісії), позичальником, було сплачено грошові кошти в розмірі - 21 120,00 доларів США, які є тотожними з сумою сплачених коштів за винагороду (комісію) розрахованою в судовій експертизі №8/15 від 19.04.2016. У пункті 1.5 додаткової судової експертизи №14333/19-72 встановлено ряд застережень в яких зазначено: 1. Нарахування винагороди(комісії) в іноземній валюті не передбачено чинними законодавчими актами України(Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). 2. Незаконне встановлення та нарахування винагороди збільшило розмір ануїтетного платежу на 220,00 доларів США, чим істотно завищило сукупну вартість кредиту та реальну місячну процентну ставку за Кредитним договором(ст.11 та ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів»). 3. Встановлення банком в кредитному договорі винагороди не передбачено цивільним, господарським та банківським законодавством України, де застосовується виключно «комісійні доходи» - як вид банківського доходу визначений пунктом 1.15 глави 1 «Визнання доходів і витрат» розділу ІІ «Доходи і витрати банку» Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» від 18.06.2003 року № 255, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.07.2003 року за № 583/7904 (із змінами та доповненнями), а саме: -доходи (витрати) за одноразовими послугами (наприклад, комісії за здійснений обмін валют, надання (отримання) консультацій тощо) можуть визнаватися без відображення за рахунками нарахованих доходів (витрат), якщо кошти отримані (сплачені) у звітному періоді, у якому послуги фактично надаються (отримуються); -доходи (витрати) за безперервними послугами (наприклад, комісії за інформаційно-розрахункове обслуговування в системі електронних платежів, за послуги користування системою електронної пошти тощо) визнаються щомісяця протягом усього строку дії угоди про надання (отримання) послуг і відображаються в бухгалтерському обліку за принципом нарахування; -доходи (витрати) за послугами, що надаються поетапно, визнаються після завершення кожного етапу операції протягом дії угоди про надання (отримання) послуг і відображаються в обліку за принципом нарахування. Нарахування доходів (витрат) здійснюється з дати оформлення документа, що підтверджує надання (отримання) послуги; -доходи (витрати) за послугами з обов`язковим результатом визнаються за фактом надання (отримання) послуг або за фактом досягнення передбаченого договором результату. Нарахування доходів (витрат) здійснюється з дати оформлення документа, що підтверджує надання чи/або отримання послуги клієнтом. Окрім цього, висновком судового дослідження №8/15 від 19.04.2016 та висновком додаткової експертизи №14333/19-72 від 16.12.2019 встановлено, що надання послуг Банком з обслуговування кредиту не надавалось та документально не підтверджується. У висновку судово-економічної експертизи №8/15 від 19.04.2016 зроблено розрахунок стану сплати суми основного боргу по тілу кредиту та суми заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами за період з 26.10.2006 (дати видачі кредиту) по 01.03.2015, який наведено у Додатку № 1 до висновку №8/15 від 19.04.2016. Так, кошти в сумі 21 120,00 доларів США, що сплачені позичальником, як погашення заборгованості за обслуговування кредиту, були зараховані як погашення заборгованості за кредитом (основного боргу) та погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, з яким повністю погоджується Відповідач. Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. За приписами ч. 1, 2 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, надаючи правову оцінку висновку експерта, суд зобов`язаний враховувати як дотримання установлених правил призначення та проведення експертизи, вимог до оформлення висновку експерта, так і обґрунтованість висновку та його узгодженість з іншими зібраними у справі доказами. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оцінивши висновок судово-економічної експертизи №8/15 від 19.04.2016 та додаткової судово-економічної експертизи №14333/19-72 від 16.12.2019, суд вважає їх обґрунтованими та таким, що відповідає матеріалами справи, а тому приймає його в якості належного та допустимого доказу в обґрунтування доводів відповідача, що є предметом доказування по даній справі. За вказаних вище обставин, суд вважає, що належним та достовірним доказом у справі, який підтверджує розмір заборгованості відповідача є саме висновок судово-економічної експертизи №8/15 від 19.04.2016 за яким заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ПриватБанк» за кредитним договором складає 32560,45 дол. США та яка складається: 31551,04 дол. США -сума заборгованості за кредитом, 739,30 дол. США- суми простроченої заборгованості за процентами за кредитом, які нараховані з 01.08.2014 до 01.02.2015 включно, 270,11 дол. США - сума заборгованості за процентами за кредитом, які нараховані з 01.02.2015 з 01.03.2016 включно. За вказаних вище обставин, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованими частково Що стосується вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення пені , слід зазначити. Відповідно до вимог п.4.1 ст.4 Кредитного договору, при порушені Позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п..2.2..2, п.2.2.3 даного договору, Банк має право нараховувати, а Позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Виплата пені здійснюється у гривні. У випадку,якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проте, суд вважає, що позивачем за первісним позовом не надано належних доказів в підтвердження та обґрунтування розміру пені у сумі 1987,27 дол. США, яку просить стягнути з відповідача. Так, у матеріалах справи відсутня будь-яка документально підтверджувальна інформація щодо порядку нарахування та відображення в бухгалтерському обліку Банку нарахованої суми пені, від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання по поверненню Кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, що також підтверджено висновком судово-економічної експертизи від 19.04.2016 за №8/15. Разом з цим, нарахування позивачем пені у розмірі - 1987,27 доларів США не відповідає положенням ч.192.2 ст. 192, ч. 533.5 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», ч.8 та ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та документально не підтверджується за висновками експертів. За вказаних вище обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 1987, 27 дол. США. Разом з цим, суд вважає, що експертними висновками підтверджується, що позивач скористався тим, що відповідачу об`єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні кредитного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а позивач, у порушення вимог Закону України "Про захист прав споживачів" не надав відповідачу відомості, які потрібні були останньому при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Разом з тим, на підставі встановлених судовим експертом обставин, суд дійшов висновку, що документальне оформлення позивачем кредиту за кредитним договором №kiv0GR00830141 від 26.10.2006, не відповідає вимогам нормативно - правових актів України, які регулюють питання кредитних правовідносин. На думку суду, встановлені судовими експертами розбіжності, являються такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір. Таким чином, з досліджених судом висновків судових експертиз, суд вважає, що під час укладання договору, банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, виконуючи зобов`язання за кредитним договором. Отже, виходячи з положень ст.ст. 203,215,230,548 ЦК України, в момент підписання спірного кредитного договору між сторонами, відповідач був введений в оману позивачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості кредиту. А тому, волевиявлення відповідача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертних досліджень, суперечили її волевиявленню на його укладання саме на таких умовах. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17.05.1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9,13,14 преамбули), та Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на до контрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. У п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Статтями 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено підстави для визнання пунктів кредитного договору недійсним. Такими, зокрема є, укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, цей перелік не є вичерпним. Поняття «нечесна підприємницька практика» включає в себе будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ,ч. 2 , ч. 1 п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Підприємницька практика з використанням елементів нечесної Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, у відповідності до правила ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсні. В ч. 1 ст. 230 ЦК України визначено якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Омана так само як і обман, сприяє перекрученому формуванню волі учасника правочину, однак на відміну від обману не є результатом навмисних, цілеспрямованих дій іншого учасника правочину. Виникненню омани може сприяти відсутність належної обачності, часом самовпевненість учасника угоди або дії третіх осіб. Висновки судово-економічних експертиз №14333/19-72 від 16.12.2019 та №8/15 від 19.04.2016 підтверджують, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит. Вищенаведене приховування об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов, їх фактичних обставин, які встановлені в ході розгляду справи в частині завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку у вигляді винагороди, суд вважає таким, що порушують права відповідача, як споживача кредитних послуг. Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи та відповідність їх нормам матеріального права, зокрема, щодо невідповідності цифрових показників реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, суд приходить до висновку, що умова абз. 2 п. 1.1. Кредитного договору №kiv0GK00830141 від 26.10.2006 суперечить абз. 1 п. 1.1. зазначеного договору який встановлює щомісячний ануїтетний платіж у розмірі - 1416,91 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, суперечить припису ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, зважаючи на вище викладене та враховуючи висновки експертів, суд вважає доведеним, що при укладенні між сторонами спірного кредитного договору, відповідача було введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору,зокрема, щодо його ціни та загальної вартості кредиту, а тому зустрічний позов щодо визнання недійсним абз. 2 п. 1.1. кредитного договору щодо визначення щомісячного платежу у сумі, що перевищує 1187,46 доларів США підлягає задоволенню. Разом з цим, вимоги в іншій частині зустрічного позову щодо визнання недійсним спірного кредитного договору задоволенню не підлягають, як такі, що є необґрунтованими. Таким чином, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про недійсність вказаного вище положення спірного кредитного договору, приймаючи до уваги фактичні суми сплачені відповідачем на виконання умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості у розмірі 32560,45 дол. США, яка складається з: 31551,04 дол. США - сума заборгованості за кредитом, 739,30 дол. США суми простроченої заборгованості за процентами за кредитом, які нараховані з 01.08.2014 до 01.02.2015 включно, 270,11 дол. США - сума заборгованості за процентами за кредитом, які нараховані з 01.02.2015 з 01.03.2016 включно. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача кредитної заборгованості та визначив суму заборгованості по спірного кредитному договору, а тому вимоги зустрічного позову в частині зобов`язання позивача припинити дії щодо нарахування та списання пені та здійснення перерахунку виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором з врахуванням умов недійсності умов Кредитного договору №kiv0GK00830141 від 26.10.2006, не підлягає задоволенню. За вказаних вище обставин, первісний та зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн., а з позивача на користь відповідача судовий збір у розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial