Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], 3-тя особа: Запорізька місцева прокуратура № 2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на профілактичному обліку у Відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 11 березня 2015 року перебуває малолітній [PERSON], [INFO], як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Зазначена дитина проживає разом із матір'ю [PERSON], [INFO], та має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Відомості про батька дитини внесені за заявою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Під час перебування на обліку з [PERSON] неодноразово проводилися бесіди профілактично-виховного характеру та вона була ознайомлена з відповідальністю за ухилення від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина. Органом опіки та піклування районної адміністрації до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у 2005 році подавався позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина, у зв'язку з тим, що мати ніде не працювала та зловживала алкогольними напоями, неодноразово не забирала сина з дитячого садку, хлопчик тимчасово перебував спочатку у Дитячій лікарні № 1, а потім він перебував в КУ „Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини „Сонечко". Проте, рішенням суду від 27 травня 2015 року позов залишено без задоволення, дитину було повернуто в родину матері, оскільки на той час мати пройшла курс лікування від алкогольної залежності та влаштувалася на роботу. Починаючи з 2016 року [PERSON] почала ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина. 30 березня 2016 року вона не забрала сина із садочку, співробітниками закладу дитина була доставлена додому та залишена з бабусею. Мати в цей час знаходилася вдома у нетверезому стані, на питання співробітників не відповідала. 05 квітня 2016 року дитина прийшла до дитячого садочку подряпана та скаржилася, що його подряпала та вдарила мати. В 2015 році теж були випадки коли мати не забрала дитину з дитячого садку. [PERSON] неодноразово відвідувалася за місцем проживання відділом по Вознесенівському району С(У)СД ЗМР та Запорізьким міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Під час відвідань в кімнаті де мешкає мати з дитиною було неприбране, брудно, відчувався неприємний запах, місце для сну та дозвілля малолітнього [PERSON] знаходилося в занедбаному стані. [PERSON] тричі запрошувалася до Відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради для проведення з нею профілактично-виховної роботи, проте жодного разу не з'явилася, причини неявки не повідомила. Встановити з нею зв'язок не виявилося можливим через відсутність контактних телефонів. В ході спілкування з бабусею дитини [PERSON], [INFO], стало відомо, що [PERSON] з січня 2016 року почала вживати алкогольні напої, ніде не працює, вихованням та утриманням сина не займається, батьківських обов'язків по відношенню до нього не виконує. У зв'язку із ухиленням [PERSON] з січня 2016 року від виконання батьківських обов'язків, відділом по Вознесенівському району С(У)СД ЗМР направлявся лист до Орджонікідзевського відділення поліції Ленінського відділу ГУНП в Запорізькій області від 25 квітня 2016 року № 01-06/137 про притягнення матері до відповідальності за ст. 184 КпАП України. 30 травня 2016 року у відповідності до ст. 170 СК України та на виконання розпорядження голови районної адміністрації міської ради № 443р „Про відібрання малолітнього [PERSON] у матері без позбавлення батьківських прав", малолітній [PERSON] вилучений з родини самотньої матері [PERSON] та тимчасово влаштований до КУ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" де перебуває дотепер. Питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню прав до її малолітнього сина [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 02 червня 2016 року у присутності [PERSON] Під час засідання [PERSON] підтвердила випадок коли вона не забрала сина з дитячого садку, повідомила, що офіційно ніде не працює, з січня 2016 року почала зловживати алкогольними напоями. За результатами засідання комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її сина. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми обов'язками. З огляду на викладене, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району просив суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути із [PERSON] на користь особи або установи, яка буде здійснювати опіку над малолітнім [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особовий рахунок дитини, відкритий у Державному ощадному Банку України. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, підтримав висновок комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, так як це буде відповідати інтересам дитини. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала та пояснила, що вона піклується про свого сина [PERSON], проявляє турботу до нього, приймає участь у його матеріальному забезпеченні, піклується про стан здоров'я, його фізичний, духовний та моральний розвиток та намагається забезпечити належний та достатній йому рівень життя. Дійсно стався випадок коли вона не забрала сина з дитячого садку, проте запевнила суд, що ніколи в житті цього не повториться, вона весь час приділяла увагу до [PERSON], в подальшому буде більше уваги приділяти вихованню малолітнього [PERSON] Також, [PERSON] зазначила, що на даний час вона проходить стажування, а потім буде офіційно працевлаштлвана на посаду продавця продовольчих товарів да магазину „Апельмон", що розташований у місті Запоріжжі по бульвару Шевченко, а до цього вона працювала реалізатором на Критому ринку у місті Запоріжжі. Весь цей час також постійно намагається десь підробляти, спиртні напої не вживає. Її син дійсно зараз знаходиться у притулку, однак вона його завжди відвідує, не може без нього жити, сильно його любить, їзде до нього практично щодня, постійно телефонує, син хоче додому до неї, завжди плаче, йому дуже погано без матірі. Проживає відповідач разом із своєї матір'ю, [PERSON], [INFO], бабусею малолітнього [PERSON], з якою у неї склалися неприязні відносини. Просить суд не позбавляти її батьківських прав відносно її єдиного улюбленого сина, в подальшому запевнила суд, що буде ще більше приділяти уваги сину. Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому з'ясувавши дійсні обставини справи, вона не бачить законних підстав для застосування до [PERSON] такого жорсткого заходу впливу як побавлення її батьківських прав, оскільки відповідач намагається приймати участь у вихованні сина, працює, матеріально його забезпечує, а факти періодичного вживання алкогольних напоїв не є достатньою підставою для позбавлення особи батьківських прав. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Встановлено, що матір'ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] року є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видано Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 15 лютого 2011 року, актовий запис № 117. Відомості про батька дитини були внесені за заявою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON] проживав разом із матір'ю [PERSON] та має реєстрацію за адресою: [ADDRESS]. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради № 443р „Про відібрання малолітнього [PERSON] у матері без позбавлення батьківських прав" від 30 травня 2016 року № 443р, малолітній [PERSON] вилучений з родини самотньої матері [PERSON] та тимчасово влаштований до КУ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей", де перебуває дотепер. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або є хронічними алкоголіками. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, встановлені ст. 166 СК України, як для матері (батька), так і для дитини. З вищезазначеного випливає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Із матеріалів справи вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району розглядалося питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню прав до її малолітнього сина [PERSON] у присутності відповідача. Відповідно до висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 09 червня 2016 року № 01-10/1709, районна адміністрація по Вознесенівському району Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З висновку від 09 червня 2016 року № 01-10/1709 вбачається, що позивачем у 2015 році подавався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина, у зв'язку з тим, що вона ніде не працювала та зловживала алкогольними напоями, неодноразово не забирала сина з дитячого садку. Як вбачається із рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року, судом було відмовлено в задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, з тих підстав, що позивачем не було доведено ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина та навпаки встановлено, що [PERSON] піклується про свого сина [PERSON], [INFO], пройшла курс лікування віл алкогольної залежності, стала на облік до центру зайнятості та кожен день відвідує сина в дитячому будинку. Окрім того, у висновку від 09 червня 2016 року № 01-10/1709 зазначено, що починаючи з 2016 року [PERSON] почала ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина. 30 березня 2016 року [PERSON] не забрала сина з садочку, а тому співробітниками закладу дитина була доставлена додому та залишена з бабусею. Мати в цей час знаходилася вдома в нетверезому стані та на питання співробітників не відповідала. 05 квітня 2016 року дитина прийшла до дитячого садку подряпана та скаржилася, що його подряпала та вдарила мати. У 2015 році також були випадки коли мати не забрала дитину з дитячого садку. [PERSON] неодноразово відвідувалася за місцем проживання відділом по Вознесенівському району С(У)СД ЗМР та Запорізьким міським центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Під час відвідань в кімнаті де мешкає мати із дитиною було неприбране, брудно, відчувався неприємний запах, місце для сну та дозвілля малолітнього [PERSON] знаходилося в занедбаному стані. Встановити зв'язок працівникам відділу не виявилося можливим через відсутність контактних телефонів [PERSON]. В ході спілкування із бабусею дитини [PERSON], [INFO], остання їм повідомила, що [PERSON] з січня 2016 року вживає алкогольні напої, ніде не працює, вихованням та утриманням сина не займається, батьківських обов'язків по відношенню до нього не виконує. Відділом по Вознесенівському району С(У)СД ЗМР було направлено листа до Орджонікідзевського відділення поліції Ленінського відділу ГУНП в Запорізькій області від 25 квітня 2016 року № 01-06/137 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 КпАП України. Але, висновок районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 09 червня 2016 року № 01-10/1709, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки вищезазначене рішення не містить обґрунтування в чому полягає повне та всебічне забезпечення прав та законних інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], як наслідок належним чином не обгрунтовано необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] Зазначений висновок був зроблений без спілкування із малолітнім [PERSON], [INFO], що можливо зробити у присутності дитячого психолога. На думку суду, під час засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] не достатньо з'ясовані обставини відносин між матір'ю та дитиною, а також ставлення дитини до матері, як і не з'ясовані відносини самої [PERSON] до малолітнього [PERSON], її участі у його вихованні, а тому вказаний вище висновок не може бути достатнім доказом для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO]. Крім цього, у висновку районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 09 червня 2016 року № 01-10/1709 не наведено достатньо обгрунтування з посилання на докази необхідності застосування такого крайнього заходу до відповідача. Обставини, викладені у висновку, щодо ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та спростовуються показаннями допитаних судом свідків. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок Органу опіки та піклування суд вважає передчасним та таким, що не відповідає інтересам малолітньої дитини, яка позбавляється можливості проживати разом з біологічною матір'ю, яка до того ж висловлює бажання брати участь у вихованні своєї дитини. Згідно довідки КУ „Обласний клінічний наркологічний диспансер" Запорізької обласної ради № 1405 від 04 липня 2016 року, [PERSON] на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Відповідно до довідки КУ „Обласна психіатрична лікарня" Запорізької обласної ради від 04 липня 2016 року, [PERSON] на обліку у лікаря психіатра не знаходиться. Згідно актів обстеження умов проживання, наявних у справі, вбачається, що квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною та потребує ремонту. Є необхідні меблі та побутова техніка, санітарно-повітряний режим дотримано. Матеріалів, які б негативно характеризували відповідачку за місцем її фактичного проживання матеріали справи не містять. Як вбачається із листа КЗ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Запорізької обласної ради, виданої станом на 18 липня 2016 року за № 01-14/204, за час перебування малолітнього [PERSON], [INFO], а саме з 30 травня 2016 року, гр. [PERSON] відвідувала сина 22 рази. Перед судовими дебатами, представник позивача також послався на ту обставину, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, а тому зазначив про нову підставу для позбавлення її батьківських прав на зловживання відповідачкою спиртними напоями. Проте, посилання представника позивача в судовому засіданні як на нову підставу для позбавлення відповідача батьківських прав на зловживання нею спиртними напоями не підтвердилися відповідними належними та допустимими доказами в ході розгляду даної справи. Що ж до доводів Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КпАП України, то суд вважає, що єдине притягнення матері до адміністративної відповідальності не є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини, і не свідчить про свідоме ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків. Натомість із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] до кримінальної відповідальності ніколи не притягувалася. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] постійно відвідує свого сина у КЗ „Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Запорізької обласної ради, та на думку суду, вказане свідчить про свідоме та цілеспрямоване бажання матері приймати участь у його житті та небайдужість до його долі. З пояснень відповідача, які позивачем не спростовано, встановлено, що [PERSON] на даний час проходить стажування після чого буде працевлаштована на посаду продавця продовольчих товарів до магазину „Апельмон", що розташований у місті Запоріжжі по бульвару Шевченко, раніше працювала реалізатором на Критому ринку у місті Запоріжжі. [PERSON] вказала що офіційно працевлаштуватися на роботу із записом у трудовій книжці вона вирішила, що б не викликало сумнівів у позивача, що вона працює та має можливість матеріально забезпечувати свого сина. Вищезазначені дії [PERSON], на думку суду, свідчать про активну її позицію щодо захисту своїх батьківських прав. Крім того, в ході судових засідань було встановлено, що відповідач не відмовлялася від утримання дитини, малолітнього [PERSON] Під час розгляду справи справи допитано свідків, пояснення яких спростовують доводи позивача щодо свідомого ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків. Так, допитана в якості свідка [PERSON] - мати відповідача та бабуся малолітнього [PERSON] пояснила, що [PERSON] повністю забезпечує сина всім необхідним для його розвитку та нормального життя, вона його дуже сильно любить, як і [PERSON] її. Коли вона зараз спілкується із онуком, то він постійно плаче та каже, що хоче додому, до своєї матері. Коли [PERSON] не вживає алкогольні напої вона є гарною матір'ю, вони живуть різними сім'ями, в її життя вона не втручається. Коли її донька вживає алкогольні напої, то вихованням онука займається вона. На питання як часто [PERSON] вживає алкогольні напої свідок конкретної відповіді не надала. Зазначила, що її не було вдома протягом серпня, а з часу коли вона повернулася додому, протягом двох тижнів [PERSON] жодного разу алкогольні напої не вживала. Крім того, зазначила, що онук не розуміє, що його мати вживає алкогольні напої. Свідок [PERSON], яка є вихователем дитячого садку № 145, вказала, що малолітній [PERSON] був охайною та розвинутою дитиною, веселий. Дійсно одного разу стався випадок у дитячому садку, що не забрали [PERSON], проте працівниками закладу дитину одразу ж доставили до додому. Щоб були ще такі випадки вона не пам'ятає. [PERSON] своєчасно приводила та забирала свою дитину з дитячого садку. Між матір'ю-відповідачем та сином [PERSON] нормальні стосунки, вони люблять один одного. Фіктів побиття дитини не було. Дитина не раз розповідала в садку тільки гарне про свою матір, [PERSON] ніколи не скаржився. [PERSON] виконувала всі вказівки вихователів та матеріально забезпечувала [PERSON] всім, що необхідно для розвитку дитини його віку. З викладено вбачається, що в судовому засіданні не був доведений той факт, що родинний зв'язок між матір'ю [PERSON] і дитиною [PERSON] - втрачений, а також що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, на що посилався позивач. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Крім того, статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до статте ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі „Савіни проти України" (Заява N 39948/06), встановлено, що вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки та піклування на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні даного питання. Доказів винної поведінки [PERSON] та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, які б свідчили про ухилення від виховання сина [PERSON], [INFO], і як наслідок необхідності застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, в матеріалах цивільної справи відсутні. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів наявності достатніх підстав для позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд вважає, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дитини не буде відповідати меті цього заходу, яка полягає передусім у захисті інтересів дитини. На думку суду, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] у даному випадку є не доцільним, оскільки відповідач приймає активну участь у вихованні дитини, виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до [PERSON]про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, слід відмовити. Однак, суд наголошує відповідачу [PERSON], що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому відповідачу необхідно у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки у випадку ухилення нею від їх виконання у майбутньому вона може бути позбавленою батьківських прав. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed