Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсною та скасувати довідку № 7/1193, видану 20 липня 2010 року начальником відділу праці, заробітної плати та планування відокремленого підрозділу "Шахта "Торецька" Державного підприємства "Дзержинськвугілля" Козиревою Д.В. про коефіцієнти зросту тарифних ставок і посадових окладів по шахті та зобов'язати керівництво державного підприємства "Дзержинськвугілля" надати тарифні ставки і коефіцієнти їх росту за період з січня 1993 року по грудень 1997 року з урахуванням яких йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата до виконаних об'ємів робіт, а також визначити заборгованість по заробітній плат та провести індексацію належних до сплати сум відповідно до трудового законодавства України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом "Шахтою "Торецька" Державного підприємства "Дзержинськвугілля". За період часу з січня 1993 року по грудень 1997 року його відрядна заробітна плата за виконані об'єми робіт нараховувалась з урахуванням тарифних ставок і коефіцієнтів їх росту, розрахованих з урахуванням переліку діючих на той час нормативних актів, які були підставою для підвищення тарифних ставок працюючим на вугільних підприємствах. Вважає, що при обчисленні заробітної плати, в тому числі при нарахуванні відпусток, донорських виплат, лікарняних, тощо йому були застосовані невірні тарифні ставки і коефіцієнти їх росту, чим порушено його право на отримання заробітної плати в розмірі, визначеному на законодавчому рівні. У зв'язку з чим, просить суд перевірити та визначити заборгованість по нарахуванню донорських, лікарняних виплат, доплат за роботу в нічний та вечірній час за період часу з жовтня по листопад 1993 року та здійснити відповідну індексацію належних до сплати сум. Заявою від 15.08.2014 року позивач доповнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість з донорських та лікарняних виплатах, доплату за роботу в нічний та вечірній час на загальну суму 3454652 крб. та про індексувати відповідно до п. 43 Правил. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представники відповідачів Грудкін А.В., Терещенко Д.В. та Козирева Л.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, оскільки вважають їх необґрунтованими і недоведеними в суді. В обґрунтування своїх заперечень суду повідомили, що Державне підприємство "Дзержинськвугілля" не має інших даних про коефіцієнти зросту тарифних ставок і посадових окладів по шахті, ніж тих, що викладені в довідці № 7/1193, від 20 липня 2010 року. В той же час представник відповідача Козирева Л.В. суду пояснила, що нарахування заробітної плати, середнього заробітку за збір крові донорам, визначення тарифних ставок та коефіцієнтів їх зросту, а також інші виплати робітникам шахти, в тому числі і позивачу по справі проводились на підставі діючих на той час нормативних актів і підзаконних актів, листів та роз'яснень, тощо різних рівнів. Наряду з цим, роз'яснила, що на шахті за жовтень та листопад 1993 року помилково проводилась доплата за роботу в нічний та вечірній час забійникам шахти із розрахунку тарифної ставки 8520 крб, а за грудень 1993 року і січень - квітень 1994 року - із договірної тарифної ставки 37683 крб, замість тарифної ставки 25560 крб. В травні та червні 1994 року доплата за роботу в нічний та вечірній час всім забійникам шахти проводилась правильно, із розрахунку тарифної ставки 25560 крб. Заробітна плата відрядна, погодинна, нічна та вечірня перевірялась нею особисто, але могли бути помилки стосовно невірного нарахування і в цьому випадку до неї звертались працівники, щодо виправлення неточностей. Скарг зі сторони позивача щодо невірного нарахування тарифної ставки не надходило. Ствердження позивача, що на його запити працівниками шахти не давались відповіді невірні, оскільки відповіді надавались позивачу неодноразово. Представники відповідачів Грудкін А.В. та Терещенко Д.В. звернули увагу суду на те, що позивачем по справі пропущений передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для вирішення трудових спорів. Враховуючи всі обставини, просили суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Між сторонами по справі виник спір стосовно правомірності визначення та застосування при обчисленні заробітної плати та інших виплат позивачу тарифних ставок та коефіцієнтів їх росту в період його роботи на відокремленому підрозділі "Шахті "Торецька" Державного підприємства "Дзержинськвугілля" в якості забійника. Так судом встановлено, що позивач [PERSON] в спірний період перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля». Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач неправильно застосував коефіцієнти росту тарифних ставок, за якими йому робились нарахування оплати за відпустки, лікарняні та за здачу крові в 1993-1995 роках. У зв'язку з цим суд зазначає, що згідно довідок, наданих відповідачем, з січня 1993 року по листопад 1995 року на шахті «Торецька» застосовувались всі коефіцієнти росту тарифних ставок та посадових окладів. Так, з лютого 1993 року застосований коефіцієнт 1,2 (постанова КМУ № 102 від 15.02.1993 року) , з жовтня 1993 року - коефіцієнт 4,422 (договірна тарифна ставка виходячи з рівня заробітної плати забійників, ГРОЗ та прохідників, телефонограма Держвуглепрому від 03.11.1993 року № 1-4065/16), з липня 1994 року - коефіцієнт 1,361 ( наказ № 188 МУП України від 18.07.1994 року з урахуванням телеграми Держвуглепрому від 03.11.1993 року № 1-4065/16), з жовтня 1994 року - коефіцієнт 2,0 (постанова КМУ України від 720 від 20.10.1994 року), з лютого 1995 року - коефіцієнт 2,3 (постанова КМУ від 08.02.1995 року №102, телеграма МУП і галузевих профспілок від 14.02.1995 року №4-874/22, лист МУП від 21.02.1995 року №4-10/54) Таким чином, судом встановлено, що шахтою при обчисленні заробітної плати забійникам шахти застосовувалися тільки ті тарифні ставки і коефіцієнти їх зросту, які були прийняті на законодавчому рівні відповідно до нормативних актів різних рівнів та листів Держвуглепрому. При цьому нарахування середнього заробітку за збір крові донорам в спірний період проводилась на підставі п. 56 "Основних положень з обліку праці і заробітної плати в промисловості" від 27.04.1973 року із розрахунку двох календарних місяців, які передували збору крові чи її компонентів. В лютому 1993 року позивачу було нараховано та сплачено донорських в сумі 14675 крб., в липні 1994 року - 418558 крб., в жовтні 1994 року - 711834 крб., в лютому 1995 року нараховано 2568186 крб., фактично виплачено 2571000 крб. + доплата у березні 1995 року 3342500 крб. (а.с. 8-11). При цьому, індексація заробітної плати для виплати донорських виплат проводилась з урахуванням фінансових можливостей підприємства у відповідності з абз. 6 листа Міністерства праці України від 02.04.1993 року № 05-1166. Нарахування середньої заробітної плати для визначення допомоги з тимчасової втрати працездатності проводились на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 23.02.1984 року № 191 та Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 14.05.1990 року № 478 за два календарних місяця, що передували захворюванню, в порядку визначеному діючим законодавством. Так, в лютому 1993 року [PERSON] отримав допомогу з тимчасової втрати працездатності в сумі 73374 крб., із розрахунку заробітної плати за два місяці грудень 1992 року та січень 1993 року на загальну суму 234796,08 крб., виходячи із 32 виходів з 10 фактичних виходів. Суд не погоджується з доводами позивача щодо зменшення тарифної ставки в травні та червні 1994 року з наступним її збільшенням в липні вдвічі, що призвело до зменшення коефіцієнту росту тарифної ставки, виходячи з наступного. Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 974 від 02.12.1993 року збільшення тарифних ставок повинно було проводитись з грудня 1993 року на коефіцієнт 3,0, але згідно телеграми Держвуглепрому України № 1-4065/16 від 03.11.1993 року з жовтня 1993 року для нарахування відрядної оплати праці була встановлена договірна тарифна ставка забійникам в розмірі 37683 крб., при цьому всі останні доплати повинні були проводитись із ставки 8520 крб. за жовтень і листопад 1993 року, а з грудня 1993 року по червень 1994 року із ставки 25560 крб. Тобто, для визначення коефіцієнту росту тарифної ставки підприємство використовувало тарифну ставку встановлену для нарахування відрядної оплати праці у розмірі 37683 крб. Тарифна ставка встановлена для нарахування інших доплат для визначення коефіцієнту росту не використовувалася. При цьому, як вбачається з довідки ВП "Шахти "Торецька" ДП "Дзержинська" № 4/1629 від 16.10.2014 року (а.с. 53), на шахті дійсно помилково була проведена доплата за роботу в нічний та вечірній час всім забійникам шахти за грудень 1993 року і січень - квітень 1994 року - із договірної тарифної ставки 37683 крб., замість тарифної ставки 25560 крб. В травні та червні 1994 року доплата за роботу в нічний і вечірній час всім забійникам шахти проводилась правильно, тобто із тарифної ставки 25560 крб. Однак це, з вищезазначених підстав не вплинуло на загальний коефіцієнт зросту тарифної ставки з липня 1994 року. Отже, з представлених представниками відповідачів довідок про обчислення доплат та надбавок, а також про розмір застосованих тарифних ставок та коефіцієнтів їх зросту вбачається, що позивач по справі в спірний період отримував всі необхідні до сплати виплати та в розмірі, визначеному на той час діючим законодавством. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач в судовому засіданні в доведеність своїх позовних вимог, крім власних пояснень не надав суду переконливих доказів на підтвердження обґрунтування своїх позовних вимог, а відповідно до ст.60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з цього, позовні вимоги про скасування довідки № 7/1193 від 20.07.2010 року, стягнення заборгованості з донорських та лікарняних виплатах, доплату за роботу в нічний та вечірній час та індексації зазначених сум є недоведеними в суді, тому не підлягають задоволенню. Що стосується зобов'язання відповідача надати позивачу тарифні ставки і коефіцієнти їх зросту за період часу з 01.1993 року по 12.1997 рік, то суд зазначає, що позивачу неодноразово надавалася ця інформація, яка є послідовною, вона перевірена судом, а тому суд вважає такі позовні вимоги взагалі необґрунтованими, у зв'язку з чим вони також не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 60, 62, 64, 212 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed