Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу до [PERSON] , пояснивши суду, що останній був учасником дорожньо-транспортної пригоди, маючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений із ПрАТ "СК "Провідна". Позивач сплатив потерпілій особі по договору добровільного страхування транспортного засобу 43309 грн. 54 коп. В свою чергу, ПрАТ "СК "Провідна" добровільно сплатила ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" частину страхового відшкодування в розмірі 19778 грн. 74 коп. Отже різницю суми - 23530 грн. 80 коп. позивач просить стягнути з [PERSON] . Однак відповідач відмовляється в добровільному порядку сплатити дані кошти, що стало підставою для звернення до суду. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги не визнав. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). Суд, оголосивши заяви сторін (їх представників), перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що відповідач дійсно 15.12.2017 року о 18.00 год. в м. Києві по пр.. Г.Сталінграда 2/37, керуючи автомобілем"КІА" д/н [NUMBER] , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Мерседес-Бенц" д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїм діями [PERSON] порушив п.п.2.3 (б), 13.1 ПДР України. Дана обставина підтверджується копією постанови Оболонського районного суду м. Києва, де [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.7). Як вбачається із позовної заяви, і не заперечується сторонами, у [PERSON] на час ДТП був договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений із ПрАТ "СК "Провідна". У потерпілої особи в ДТП - [PERSON] , було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, який є предметом застави №0105-0104-0133 з ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" (а.с.10-19). Позивачем, на підставі страхового акту №8745 від 08.02.2018 року та розрахунку до нього, було сплачено [PERSON] в якості страхового відшкодування 43309 грн. 54 коп. Факт виплати відповідних сум підтверджується копією платіжного доручення №8213 від 12.02.2018 року (а.с.8,9,23). В подальшому, ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" звернулось до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідача у відповідності до полісу ОСЦПВВНТЗ №АК/003226085 - ПрАТ "СК "Провідна" з регресною вимогою про сплату 43309 грн. 54 коп. Позивачу було виплачено 19778 грн. 74 коп., що підтверджується копією банківської виписки по рахунку (а.с.38). Для суду залишається не зрозумілим, і жодних пояснень з цього приводу не вказує представник позивача, чому таке регресне відшкодування було фактично вдвічі меншим за сплачену позивачем суму страхового відшкодування і чому позивач погодився саме на такий розмір відшкодування. В матеріалах позову відсутні будь-які відомості з приводу висловлення незгоди позивачем з приводу розміри задоволеної ПрАТ "СК "Провідна" регресної вимоги чи подальші претензії тощо… П.22.1 ст.22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В той же час, п.п.9.1, 9.2, 9.4 ст.9 цього ж Закону визначено, що Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України). Суду не надано жодних доказів на підтвердження розміру страхової суми, яка була зазначена у договорі страхування укладеному між [PERSON] та ПрАТ "СК "Провідна", однак, за будь-яких умов вбачається, що вона не перевищує мінімальну суму визначеному Законом - 50000 грн. ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" чітко передбачені випадки, коли страховик має право подати регресний позов до особи. Так, у підп. а-д п.38.1.1, 38.1.3 п.38.1, п.38.2.1, 38.2.2, 38.2.5 ст.38 Закону визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); 38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; 38.2.2. до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій; 38.2.5. до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди. Тобто, виходячи із аналізу даної норми чітко вбачається, що страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у чітко визначених випадках, які в межах розгляду даної цивільної справи не встановлені, оскільки будь-яких доказів про існування вищевказаних обставин суду надано не було. В свою чергу, підп. 38.2.3 п.38.2 Закону визначено, також що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом. Отже, оскільки в данному випадку сума страхового відшкодування згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного [PERSON] із ПрАТ "СК "Провідна" за жодних умов не перевищує розмір страховго відшкодування, що було сплачено ПрАТ "СК "Український страховий стандарт" на користь [PERSON] , то жодних підстав для стягнення цієї суми із відповідача немає. Крім того, ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року, розмежувавши інститути регресу та суброгації, повідомляє прес-служба ВС. Зокрема, у вищевказаній постанові вказано наступне. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Натомість, зазначає Велика Палата, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову.

Outcome: dismissed