Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач у травні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 252097_cred від 23.09.2008 року у розмірі 21412,56 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 171154,33 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", [PERSON] , [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON] , [PERSON] стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № 252097_cred від 23.09.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.09.2010 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON] що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, договором поруки з [PERSON] у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2013 року скасовано і справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. При новому розгляді справи представник позивача в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява, в якій просили суд розглядати справу без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надав відзив на позов, в якому вказав, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2010 року у справі №2-1001/2010 р. був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №252097_cred від 23.09.2008 року станом на 13.08.2009 року в сумі 78157,57 грн., з яких заборгованість за кредитом - 8342,19 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 944,11 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США та штраф (процентна складова) - 4764,32 доларів США. Тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості. Заборгованості за даним кредитним договором не має. Просив в позові відмовити та розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», а його правонаступником, у свою чергу, АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір№ 252097_cred від 23.09.2008 року, згідно з яким [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 дол. США. зі сплатою за користування ним відсотків 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.09.2010 року. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем [PERSON] договору поруки № 252097_cred від 23.09.2008 року. Відповідно до договору поруки № 252097_cred від 23.09.2008 року [PERSON] зобов`язалася відповідати за виконання [PERSON] обов`язків за кредитним договором № 252097_cred від 23.09.2008 року . Відповідно до п.2 Договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов`язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 4 Договору). Згідно з п.12 Договору, сторони прийшли до згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років. Крім того вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № 252097_cred від 23.09.2008 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років. Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 252097_cred від 23.09.2008 року заборгованість станом на 04.04.2013 року склала 22664,12 доларів США, де: 8292,15 доларів США. - заборгованість за кредитом; 13262,94 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1077,75 доларів США - штраф ( процентна складова). Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2010 року у справі №2-1001/2010 р. був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №252097_cred від 23.09.2008 року станом на 13.08.2009 року в сумі 78157,57 грн., з яких заборгованість за кредитом - 8342,19 доларів США, заборгованість по процентах за користування кредитом - 944,11 доларів США, штраф ( фіксована частина) - 31,29 доларів США та штраф ( процентна складова) - 4764,32 доларів США. Рішення набрало чинності 27.02.2010 року. Як вбачається із вищевказаного рішення, з боржників достроково стягнено заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ч. ч.4,5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 11.10.2019 року, [PERSON] станом на 11.10.2019 року не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed