Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , через свого представника - адвоката Лабик Р.Р., звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь своєї доньки 8346,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду, і 57952,60 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника. В обґрунтування позову вказує на те, що 23.12.2019 року на 462 км. автодороги "Одеса - Новоазовськ", на території Мелітопольського району Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем "ВАЗ-21099", державний номерний знак [NUMBER] , виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем "ЗАЗ-Daewoo", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , 1980 року народження. Внаслідок ДТП, [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер у Мелітопольській лікарні 28.12.2019 року. Вказаний факт підтверджується постановою про закриття кримінального провадження №12019080140003698 від 27.02.2020 року. Заявник звернувся до страхової компанії із повідомленням про страховий випадок і із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі: моральної шкоди у розмірі 16692,00 грн. і страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника 150500,00 грн. Проте страховою компанією було виплачено Ѕ частку від вказаної суми, а саме 83460,00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить дочці загиблого [PERSON] становить 16 692,00 грн. (1/3 частка моральної шкоди), який визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди на трьох осіб, які входили до складу сім`ї загиблого [PERSON] (50076,00 / 3 = 16692,00 грн.), з яких на відшкодування моральної шкоди виплачено тільки 8346,00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника становить 150228,00 грн. З цієї суми відповідачем було сплачено 75114,00 грн. Ліміт страхового відшкодування, згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить 200000,00 грн. Відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування при втраті годувальника у сумі 57952,60 грн. Ухвалою суду від 21.01.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.62-63 т.1). 23.02.2021 року до суду надійшов відзив відповідача (а.с.80-88 т.1), в якому він просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 23.12.2019 року, сталася внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля "ВАЗ-21099", д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , і автомобіля "ЗАЗ-Daewoo", д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Страхове відшкодування [PERSON] було виплачено у відповідності до вимог ст. 1187 ЦК України і пункту 36.3 статті 36 Закону у розмірі Ѕ частини від заявленої суми страхового відшкодування. Ухвалою суду від 19.04.2021 року підготовче провадження у справі закінчено, справу призначено до судового розгляду (а.с.222-223 т.1). Представник позивача - адвокат Ієговська А.О. позовні вимоги [PERSON] підтримала, просить їх задовольнити. Надала пояснення ідентичні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 23.12.2019 року, на 462 км. автодороги "Одеса - Новоазовськ", на території Мелітопольського району Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем "ВАЗ-21099", державний номерний знак [NUMBER] , виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем "ЗАЗ-Daewoo", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , 1980 року народження. Внаслідок ДТП, [PERSON] були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер у Мелітопольській лікарні 28.12.2019 року. Вказаний факт підтверджується постановою про закриття кримінального провадження №12019080140003698 від 27.02.2020 (а.с.12-13 т.1), у якій встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п.10.1,14.2 Правил дорожнього руху України. У цій постанові також встановлено, що в діях водія [PERSON] порушень ПДР України не вбачається та він не мав технічної можливості уникнути ДТП, що свідчить про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ВАЗ-21099", державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , була застрахована за полісом №АО/1767803 в ТДВ "СК "Ю.Ес.АЙ." (а.с.106 т.1). Страхова сума (Ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю - 200000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну -100000,00 грн. Згідно статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-ІV) встановлено, що до сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів. Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Згідно із частиною 1 статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Положеннями пунктів 27.1, 27.2 статті 27 Закону №1961-ІV встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим); загальний розмір страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 Закону). Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на те, що ним було виплачено страхове відшкодування у розмірі Ѕ частки від нарахованої до сплати суми, із застосуванням положень п.36.3. ст.36 Закону №1961-ІV та врахуванням ч.1 ст. 1167, ч.2 ст. 1187 ЦК України, оскільки шкода була спричинена двома джерелами підвищеної небезпеки. З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Пунктом 36.3 статті 36 Закону №1961-ІV передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. З постанови про закриття кримінального провадження від 27.02.2020 року (а.с.12-13 т.1) встановлено, що дорожньо-транспортна пригода 23.12.2019 року за участю водіїв [PERSON] і [PERSON] сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п.10.1,14.2 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП. Отже відповідач неправомірно застосував до спірних правовідносин положення пункту 36.3 статті 36 Закону №1961-ІV. З наданої відповідачем копії страхової справи (а.с.105-198 т.1) судом встановлено, що 02.01.2020 року страхову компанію було повідомлено про настання страхового випадку. Із заявами про виплату страхового відшкодування звернулися три особи: батьки загиблого [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] і дочка неповнолітня [PERSON] , інтереси якої представляє законний представник [PERSON] , в інтересах яких на той час діяв за довіреністю [PERSON] (а.с.125,155, 165, 172 т.1). [PERSON] було нараховано до виплати страхове відшкодування у розмірі 83460,00 грн., а саме відшкодування, пов`язане з втратою годувальника - 75114,00 грн. ; відшкодування моральної шкоди - 8346,00 грн. (а.с.147 т.1). Вказані суми були перераховані представнику за довіреністю [PERSON] , що не заперечується обома сторонами у справі. [PERSON] і [PERSON] було нараховано до виплати страхове відшкодування у розмірі 41895,40грн., а саме відшкодування, пов`язане з лікуванням потерпілого - 6783,40 грн.; відшкодування моральної шкоди [PERSON] - 12519,00грн.; відшкодування моральної шкоди [PERSON] - 12519,00грн.; відшкодування витрат на поховання - 10074,00 грн. (а.с.192 т.1). Вказані суми були перераховані представнику за довіреністю [PERSON] . Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, відповідно до пункту 27.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 50076,00 грн. (4173,00 грн.х12). Таким чином, страхове відшкодування моральної шкоди на одну особу у даному конкретному випадку становить 16962,00 грн. (50076:3). Відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону №1961-ІV Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (4173х36=150228,00). Регламентна виплата згідно полісу №АО1767803 (а.с.106 т.1) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю становить 200000,00 грн. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Як зазначалося вище, загальна сума моральної шкоди за цим страховим випадком становить 50076,00 грн. Таким чином, несплачена сума страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, неповнолітній [PERSON] , яка підлягає стягненню з відповідача становить 57952,60 грн. (200000,00 (регламентна виплата) -50076,00 (загальна сума моральної шкоди) -75114,00 грн. (виплачена сума страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, неповнолітній [PERSON] ) - 6783,40 (виплачене [PERSON] страхове відшкодування на лікування потерпілого) - 10074,00 (виплачене [PERSON] страхове відшкодування витрат на поховання) = 57952,60). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 2102,00 грн., від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову. Вимоги що стягнення судових витрат, понесених позивачем, в судовому засіданні представником позивача не заявлялися, докази понесення таких витрат суду не надавалися. На підставі викладеного та

Outcome: approved