Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2008 року в сумі 16790,45 грн., а також судовий збір у справі в розмірі 243,60 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27.10.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник 27.10.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, [PERSON] свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 30.04.2015 року має заборгованість 16790,45 грн., яка складається з наступного: 3679,68 грн. заборгованість за кредитом; 9067,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2767,31 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 775,74 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні обґрунтуванню позову, крім того пояснив, що списання грошових коштів для погашення кредитної заборгованості здійснювалося банком у відповідності до умов договору, у тому числі з інших рахунків відповідача [PERSON], а саме з картки для пенсійних (соціальних) виплат відповідача [PERSON] Останнє договірне списання кредитних коштів з карти відповідача [PERSON] було здійснено 08.07.2011 року. В січні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталось з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] до Царичанського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді від 04.01.2014 року позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості повернута позивачу, як не підсудна цьому суду та рекомендовано звернутися до іншого суду за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача. Вважає, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Також зазначив, що відповідач [PERSON] не здійснювала погашення кредитної заборгованості у 2011 році, а позивач самостійно перерахував кошти для погашення її кредитної заборгованості. Просив суд застосувати к спірним відносинам позовну давність, в звязку з чим відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.10.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник 27.10.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується заявою, підписаною відповідачем та умовами і правилами надання банківських послуг (а.с.11-15). Відповідно до п.6.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Згідно п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 27.10.2008 року, згідно з яким заборгованість [PERSON] станом на 30.04.2015 року становить 16790,45 грн., яка складається з наступного: 3679,68 грн. заборгованість за кредитом; 9067,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2767,31 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 775,74 грн. - штраф (процентна складова). Враховуючи викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 15514,71 грн., а саме: заборгованість за кредитом 3679,68 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 9067,72 грн.; заборгованість за пенею та комісією 2767,31 грн. У частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 775,74 грн. - штраф (процентна складова), вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Вирішуючи заявлену представником відповідача заяву про застосування до вимог позивача позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно статей 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором № б/н від 27.10.2008 року (а.с.7-9), останнє погашення заборгованості за кредитом було здійснено 08.07.2011 року в сумі 20,05 грн. (а.с.8), що у відповідності до ч.1 ст. 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не здійснювала погашення кредитної заборгованості у 2011 році, а позивач самостійно перерахував кошти для погашення її кредитної заборгованості, оскільки п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право Банку здійснювати договірне списання грошових коштів з інших карткових рахунків відповідача. Таким чином, списання позивачем грошових коштів з іншого карткового рахунку відповідача, у тому числі для здійснення пенсійних виплат, на погашення кредитної заборгованості, слід вважати таким, що здійснено позивачем в межах договірних відносин. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04.01.2014 року позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості була повернута позивачу, як не підсудна цьому суду, та рекомендовано звернутися до іншого суду за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Під час судового розгляду справи, представник відповідача [PERSON] надав до суду позовну заяву ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.12.2007 р., до якої також була додана ухвала Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04.01.2014 р. про повернення позовної заяви (а.с. 56-66). Але, ані представником позивача, ані представником відповідача не надано суду доказів того, за яким саме кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути заборгованість з [PERSON], звертаючись з позовною заявою до Царичанського районного суду Дніпропетровської області. Крім того, зі змісту наданих представником позивача та представником відповідача листів Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25.12.2015 р. №8920/15вих. та від 24.12.2015 р. № 8900/15вих. не вбачається зазначеної інформації (а.с.68,69). Враховуючи фактичні обставини справи, суд не знаходить підстав та можливості задовольнити заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності до даних правовідносин. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 15514,71 грн. В звязку з тим, що відповідач [PERSON] є інвалідом І групи (а.с.48), та відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому сплачена позивачем сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Outcome: partial