Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Неодноразово уточнивши позовні вимоги, позивач посилалася на те, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року її було засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права займати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарчих функцій строком на 1 рік. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.07.2013 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року щодо [PERSON] скасовано і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України провадження по справі закрито за відсутністю в діях останньої складу злочину. З урахуванням викладеного та у зв'язку із тривалим розглядом її заяви щодо відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, позивач вважає, що їй завдано матеріальної та моральної шкоди незаконними діями органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. У зв'язку із чим, відповідно до уточненої позовної заяви від 08.04.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідачів на її користь інфляційну суму у розмірі 51\~764,05 грн., нанесену моральну шкоду у розмірі у розмірі 29\~232,00 грн., всього 80\~996,05 грн., а саме: з [PERSON] 50\~999,05 грн., з [PERSON] 15\~000,00 грн., з [PERSON] 15\~000,00 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Представники відповідачів та відповідачі в судове засідання не з'явилися, надалиши до суду заперечення проти позову, в яких прохали відмовити у задоволенні позовних вимог. Прокурор в судовому засіданні прохав відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог, суду надав письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року позивача було засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права займати посади пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарчих функцій строком на 1 рік. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.07.2013 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2013 року щодо [PERSON] скасовано і на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України провадження по справі закрито за відсутністю в діях останньої складу злочину. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.\~\~ Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» визначено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Згідно п.п. 6 спільного Наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/ 5 3/ 41 від 04.03.1996 року "Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Виходячи з наведеного, вбачається, що після повернення справи з Апеляційного суду Дніпропетровської області, суд який розглядав справу в першій інстанції повинен був направити позивачеві повідомлення із роз'ясненням можливості відшкодування шкоди і поновленням порушених прав за формою встановленою наказом. Однак, Самарським районним судом м. Дніпропетровська не було направлено на адресу [PERSON] відповідного повідомлення, що підтверджується матеріалами справи. 04 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою щодо відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, яку було передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, який 22 травня 2014 року ухвалив відповідне рішення. 29 травня 2014 року позивач подала до Самарського районного суду м. Дніпропетровська заяву про визначення шкоди, однак [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження у справі. 03 листопада 2014 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року було скасовано, у зв'язку із порушенням процедури розгляду справи. 17 листопада 2014 року [PERSON] було повторно подано до Самарського районного суду м. Дніпропетровська заяву про визначення шкоди. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року по цивільній справі № 206/7539/14-ц за заявою [PERSON] про визначення розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності вимоги заяви задоволено частково, а саме визначено розмір шкоди, завданої [PERSON], внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі №68099010 (судова справа № 206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України у розмірі 109\~466,67 грн.; зобовязано прокуратуру Самарського району м. Дніпропетровська протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили опублікувати у газеті «Самарський обрій» повідомлення про рішення щодо реабілітації [PERSON]; у задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року другий абзац резолютивної частини ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року викладено в наступній редакції: визначити, що розмір шкоди, завданої [PERSON], [INFO], внаслідок незаконного засудження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, у кримінальній справі № 68099010 судова справа №206/203/13, провадження № 1/206/37/13) за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, становить: моральна шкода 64\~554 грн., сума сплачена за надання юридичної допомоги 3\~200 грн., а загалом 67\~754 грн. Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року в частині зобовязання прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська протягом одного місяця з дня набрання ухвалою законної сили опублікувати у газеті «Самарський обрій» повідомлення про рішення щодо реабілітації [PERSON] скасувати і в цій частині заяви [PERSON] відмовити. В решті ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015 року залишити без змін. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2016 року по даній цивільній справі було залучено до участі у якості належного відповідача Головне управління державної казначейської служби України та прокурора Дніпропетровської області на боці відповідача. У відповідності до статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Оскільки, в місячний термін, що передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не відбулося визначення суми відшкодування позивачу, що у свою чергу, призвело до зволікання по виплаті, суд вважає за можливе стягнути інфляційні витрати, але тільки за один місяць, а саме за серпень 2013 року. Тобто, після постановлення ухвали Апеляційним судом Дніпропетровської області від 09.07.2013 року. 21 липня 2015 року позивач отримала суму моральної шкоди зазначену в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року. У зв'язку із порушенням прав [PERSON], сума коштів була їй визначена через 2 роки з моменту настання права на виплату моральної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за\~ аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів,\~ винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди;\~ визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 2 Закону України від 25.04.1997, № 234/97-ВР "Про внесення змін до Закону Української РСР "Про індексацію грошових доходів населення", для індексації грошових доходів населення використовується індекс споживчих цін і тарифів на товари та послуги. Спостереження за зміною цін на споживчі товари і послуги та обчислення індексу споживчих цін здійснюється органами державної статистики. Індекс споживчих цін обчислюється на підставі статистичних спостережень за зміною цін у роздрібній торгівлі, на ринках тощо і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Відповідно до листа Верховного суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р, індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків. У разі необхідності суди можуть витребувати від органів статистики дані про розмір індексу інфляції за той чи інший період. Оскільки, згідно ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року визначено розмір шкоди, завданої позивачу [PERSON] у розмірі 64\~554,00 грн., а індекс інфляції за серпень 2013 року складає 99,3%, то стягненню підлягає сума у розмірі 451,88 грн., відповідно до розрахунку: 64\~554,00 грн. * 99,3 / 100 = 64\~102,12; 64\~554,00 грн. 64\~102,12 = 451,88 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог [PERSON] зазначає, що тільки 21.07.2015 року вона отримала мінімальну суму моральної шкоди 64\~554,00 грн. і 3\~200, 00 грн., витрачені на юридичні послуги, відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.04.2015 року. Також позивач зазначає, що вона зазнала додаткових страждань, а також матеріальних і моральних збитків з 01.08.2013 року по 21.07.2015 року. Суд звертає увагу на те, що решта дій та звернень позивача [PERSON] до судових інстанцій, розгляд справ за заявами позивача відповідними судами протягом 2013 2015 років не знаходиться в причинно-правовому зв?язку з несвоєчасною виплатою суми відшкодування, а є, на думку суду, - наслідком правової необізнаності останньої. Статтею 22 ЦК України визначено, що\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Разом з тим, в обґрунтування вимог щодо моральної шкоди, позивач зазначив, що період судових процесів стан здоровя останньої погіршився, їй було завдано душевних страждань. У роз?ясненнях, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року, № 1 від 27.02.2009 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з?ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясування при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем [PERSON] не доведено обставини завдання їй збитків (упущеної вигоди) та моральної шкоди, у зв'язку із простроченням виплати коштів для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Крім того, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади» розяснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом. Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі.\~ За таких обставин позов [PERSON] в частині стягнення коштів з судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштак Кирила Сергійовича, судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська Поштаренко Оксани Вікторівни, судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Подорець Оксани Борисівни не відповідає вимогам законодавства, а провадження у справі в цій частині підлягає закриттю згідно з п. 1 ст.205 ЦПК України. Таким чином, враховуючи викладені обставини та норми Закону, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягненню суми у розмірі 451,88 грн. інфляційних за серпень 2013 року шляхом списання коштів з Державного бюджету України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial