Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

Прокурор Самарського району м. Дніпропетровська 06 листопада 2014 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради в особі комунального закладу "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди (а. с. 2-7). Представник прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що на підставі контракту від 14 лютого 2011 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради, працюючи на посаді директора. Внаслідок незаконного звільнення співробітника КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради - [PERSON], встановленого у судовому порядку, а також видачею інших наказів вказаного закладу за підписом директора [PERSON] щодо [PERSON], які також у судовому порядку були визнані незаконними, КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради були виплачені [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 43 223,49 грн. Крім того, постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 липня 2012 року у кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України (щодо незаконного звільнення співробітника) була закрита на підставі ЗУ "Про амністію" від 08 липня 2011 року. Оскільки зазначені грошові кошти були виплачені [PERSON] КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради, позивач звернувся до суду зданим позовом та просив суд стягнути з відповідача на користь КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради 43 223,49 грн. завданої матеріальної шкоди у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та часу виконання нижче оплачуваної роботи (а. с. 2-7). У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності до даного спору (а. с. 53). Вислухавши пояснення прокурора, представника відповідача, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що підставі контракту від 14 лютого 2011 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради, працюючи на посаді директора (а. с. 9-10). Рішенням Індустріального суду Дніпропетровської області від 04 січня 2012 року по цивільній справі № 0417/2-322/2012 було визнано незаконним наказ КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради №15 -к від 13 липня 2011 року про звільнення [PERSON] з посади тренера-викладача згідно до п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне та грубе порушення внутрішньої трудового розпорядку та трудової дисципліни; поновлено [PERSON] на роботі в КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради на посаді тренера-викладача; стягнуто з КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON], середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 липня 2011 року по 04 січня 2012 року в розмірі 12623 грн. 49 коп., моральну шкоду в розмірі 500 грн., а всього 13123 грн. 49 коп. (а. с. 19-21). Відповідно до постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2012 року [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 172 КК України звільнено на підставі ЗУ "Про амністію" від 08 липня 2011 року та провадження по кримінальній справі закрито (а. с. 26). Рішенням Індустріального суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради про визнання наказів незаконними, стягнення недотриманої заробітної плати та стягнення моральної шкоди - було визнано тижневе навантаження 24 години на тиждень, встановленому наказами 1-к, 2-к, 5-к, 8-к - незаконними; зобов'язати відповідача у цій справі встановити позивачу у цій справі тижневе навантаження 36 годин на тиждень з моменту його поновлення на роботі; стягнуто з КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради суму недоотриманих виплат у розмірі 30 000,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 100,00 грн. (а. с. 22-25). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 8 ст. 138 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. На підтвердження виплат [PERSON] грошових коштів на виконання вказаних судових рішень позивачем були надані копії відомостей КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради нарахування з/плати за січень 2012р. (а. с. 27), за березень 2012р. (а. с. 28), а також пропозиції на фінансування № 106 Управління у справах молоді та спорту Дніпропетровської міської ради від 05 березня 2014 року (а. с. 29). Проте надані суду копії зазначених відомостей та пропозиції на фінансування не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не є належними та допустимими доказами з огляду на те, що з інформації, що в них міститься, не можливо дійти однозначного висновку щодо фактичної виплати [PERSON] грошових коштів в загальному розмірі 43 223,49 грн., передбачених зазначеними вище судовими рішенням. Крім того, ксерокопії вказаних документів, завірені прокуратурою Самарського району м.Дніпропетровська, які були надані суду, є неякісними, оригіналів документів надано не було. Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача про стягнення на користь КЗ "Дитячо-юнацька спортивна школа №11" Дніпропетровської міської ради 43 223,49 грн. завданої матеріальної шкоди у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу та часу виконання нижче оплачуваної роботи, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, виходячи з того, що стороною позивача не було надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст.88 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положень п. 11 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати по даній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed