Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 3355,68 гривень, втрат від інфляції в розмірі 2546,55 гривень, 3% річних в сумі 226,51 гривні, витрат на правову допомогу в розмірі 4467,20 гривень та судовий збір. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 19.10.2014 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Деу Ланос» д.н.[NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності та автомобіля "Вольво" д.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] [PERSON] відповідно до рішення суду був визнаний винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивач повідомив страхову компанію про настання Страхового випадку і 02.12.2014 р. вручив представнику відповідача документи, необхідні для виплати страхового відшкодування. Позивач посилається на те, що 02.12.2014 р. він надав до страхової компанії всі необхідні документи та заяву про виплату страхового відшкодування, однак страховою компанією не було вчинено жодних дій для здійснення виплати. Відповідно вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Деу Ланос" внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 6996,02 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідача. Позивач посилається на те, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства не вчинив дій щодо виплати страхового відшкодування протягом визначеного строку, в зв»язку з чим на підставі ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він просить стягнути з Страхової компанії пеню. Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми страхового відшкодування, яке не було виплачено. В процесі розгляду справи , оскільки страховою компанією було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 6996,02 грн. , представником позивача було на вказану суму зменшено розмір позовних вимог , в решті позовних вимог представник просив задовольнити позов та слухати справу у його відсутність . Представник відповідача в судове засідання не з»явився, судом про дату судового розгляду справи повідомлений належним чином . Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що 19 жовтня 2014 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Деу Ланос» д.н.[NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності та автомобіля "Вольво" д.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Відповідно до постанови Броварського міськрайсуду Київської області від 11.11.2014 р. винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON] В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, яка була визнана винною у настанні дорожньо-транспортної пригоди, застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на підставі Полісу № АІ/4745 АО. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 02.12.2014 р. позивач надіслав на адресу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» заяву та всі необхідні документи для здійснення виплати страхового відшкодування. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з положеннями ст..12 Закону сума страхового відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка підлягає стягненню з особи, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Лише 01.04.2016 року на підставі платіжного Доручення № 5157 відповвідачем було здійснено перерахування страхового відшкодування в розмірі 6 996,02 грн. (а.с.20) Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст.35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як зазначалось вище, відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування та всі необхідні документи 02.12.2014 р., тобто рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути прийнято і воно сплачено до 02.03.2015 р. Відповідно до поданого позову позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 21.03.2015 р. по 01.04.2015 р. в розмірі 3355,68 гривень. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд повинен розглядати справу на підставі заявлених позивачем позовних вимог. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3 % річних від суми страхового відшкодування за несвоєчасне виконання зобов»язання, виходячи з наступного. Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов»язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»яаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду. Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відшкодування шкоди - це вид цивільно-правової відповідальності, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не можуть нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині суперечать положенням ст.625 ЦК України і не можуть бути задоволені. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по спраті судового збору в розмірі 551,20 грн. Крім того відповідно до вимог ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов"язаних з розглядом судової справи та є судовими витратами у справі. Згідно із ст.84 ЦПК України , граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України "про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомгу у цивільних справах, в яих така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене судове рішення ,іншою стороною не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальноїзаробітньої плати у місячному розмірі за годину участі особи,яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначаються у відповідному судовому рішенні . Здійснені позивачем витрати на правову допомгу цілком відповідають вимогам законодавства та були розраховані з вартості 1 години участі особи,яка надавала правову допомогу, у розмірі 40% встановленої законом мінімальної заробітньої плати у місячному розмірі. За наведеного вище з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4467,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial