Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

В грудні 2017 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу недійсним. В червні 2018 року представник позивача подав заяву про зміну предмета позову та уточнив позовні вимоги. Просив визнати договір дарування 37/100 частин житлового будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 18 квітня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Єніною Л.В., зареєстрований в реєстрі №342, удаваним договором купівлі-продажу; розірвати удаваний договір купівлі-продажу - договір дарування 37/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] 18 квітня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Єніною Л.В., зареєстрований в реєстрі №342; застосувати наслідки розірвання правочину. Позовні вимоги мотивував тим, що 18.04.2017 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 37/100 частин житлового будинку із відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Єніною Л.В. Одночасно з укладенням договору дарування [PERSON] видав [PERSON] розписку, в якій зобов`язався сплатити останньому у строк до 21.09.2017 500 доларів США. Позивач зазначає, що оскільки [PERSON] за договором дарування частки житлового будинку від 18.04.2017 було передано нерухоме майно відповідачу, в той же час [PERSON] зобов`язався у розписці передати грошову суму у розмірі 500 доларів США до 23.04.2017 і 500 доларів США до 21.09.2017, фактично між сторонами договору дарування були відносини з приводу купівлі-продажу, відповідно до яких одна сторона передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Тому на думку позивача, існують підстави вважати правочин удаваним. У розписці було чітко визначені строки розстрочення платежу, у відповідності до якої відповідач повинен був оплатити визначену суму грошових коштів за рахунок набутого ним нерухомого майна за договором дарування. [PERSON] свої зобов`язання з оплати придбаного нерухомого майна станом на момент подання позову не виконав, внаслідок чого [PERSON] позбавлений того, на що він розраховував при укладенні даного правочину, тобто має місце істотне порушення умов. Вважає, що фактично укладений договір купівлі - продажу має бути розірваний у судовому порядку на підставі ч.1, ч.2 ст.651 ЦК України. 19.02.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 16.06.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначає, що дійсно18.04.2017 між сторонами по справі був укладений договір дарування. Відповідно до умов договору дарування [PERSON] , в особі представника [PERSON] передає, а [PERSON] , приймає в дар безоплатно належні Дарувальнику 37/100 (тридцять сім сотих) часток у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зазначає, що 18.04.2017 повністю розрахувався з позивачем, про що свідчить розписка від 18.04.2017, що надана до матеріалів справи. Позивач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, позовна вимога про розірвання правочину є невірною, а до спірних правовідносин не застосовується наведений позивачем спосіб захисту. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, якою просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що між ними 18 квітня 2017 року було укладено договір дарування 37/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили ( ст. 235 ЦК України). За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним. Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина перша статті 81 ЦПК України). Тобто, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено судом, 18.04.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єніною Л.В. посвідчений договір дарування, за яким [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , діє від імені [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , на підставі довіреності, посвідченої Козиревою-Кравченко Ж.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 21 грудня 2016 року за р. №2758, далі іменований "Дарувальник", та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , далі іменований "Обдарований" уклали договір дарування 37/100 (тридцять сім сотих) часток у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 1.2. договору дарування на земельній ділянці площею 1173 кв.м розташований житловий будинок з прибудовами літ. "А-1", дерев`яний, житловою площею 36,2 кв.м, загальною площею 58,6 кв.м, та надвірні будівлі та споруди при ньому: сарай літ. "В"; гараж літ. "Ж"; огорожі №1,4,6; колодязь №2. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером витягу: 85239806 від 18.04.2017 року об`єкт нерухомого майна був зареєстрований за [PERSON] . Сторони договору у п. 3.2. підтвердили, що договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Вимоги законодавства щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається, зокрема ст.ст. 726, 727 ЦК, сторонам нотаріусом роз`яснено. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування 37/100 частини житлового будинку, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між відповідачами оспорюваним договором. Позивач не довів факт приховування сторонами договору дарування укладенням договору купівлі-продажу, що також зазначено окремо у п. 3.2. договору. При цьому, суд бере до уваги, що у договорі зазначено про те, що сторони діють добровільно, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Таким чином, доводи позивача, що укладаючи договір дарування сторони приховали інший договір-є припущеннями і у такій формі викладені також аргументи позивача у позові. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України). Відповідно до частини першої, частини третьої статті 202 Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Статтею 244 Кодексу передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Отже, укладати договір дарування може також представник дарувальника на основі письмового уповноваження - довіреності, в якій зазначається ім`я обдаровуваного. Долучені сторонами до матеріалів справи розписки не свідчать про укладання удаваного правочину з метою приховування договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки не містять істотних умов договору купівлі - продажу, передбачених Законом, а доводять відсутність боргових зобов`язань відповідача перед позивачем. Відповідно до частин 1-3 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно частин 2-5 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Позивачем не доведені підстави для розірвання договору дарування, а посилання позивача на порушення відповідачем умов договору не знайшли свого підтвердження, а тому ця позовна вимога не підлягає задоволенню. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Правовий аналіз оскаржуваного договору дає можливість зробити висновок про те, що зміст правочин- договору дарування не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не порушує, не обмежує прав та інтересів його сторін або інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed