Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Представник позивачів в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області з позовами до Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про виділення в натурі кожному позивачу на місцевості земельної ділянки, посилаючись на наступні обставини. Рішенням Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №77 від 24 грудня 1999 року [PERSON] та іншим фізичним особам (всього 69 осіб) передано у приватну власність земельну ділянку з земель резервного фонду загальною площею 529,5 га. 17 травня 2000 року рішенням Приютівської сільської ради №125 «Про розпорядження сільського голови «Про призупинення рішення сільської ради» вищезазначене рішення ради було відмінене як таке, що прийняте з порушенням законодавства. Однак рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03.12.2018 року було визнано незаконним та скасовано рішення Приютівської сільської ради №125 «Про розпорядження сільського голови «Про призупинення рішення сільської ради» від 17.05.2000 року, відновивши, таким чином дію рішення Приютівської сільської ради №77 від 24.12.1999 року. На виконання рішення Приютівської сільської ради Новоукраїнського району про передачу у приватну власність земельної ділянки № [NUMBER] від 24.12.1999 року, а також в поряду реалізації права власності [PERSON] та ін. позивачами 20.05.2019 року до Приютівської сільської ради було подано заяву з проханням виділити на місцевості (в натурі) належну їм земельні ділянки з земель резервного фонду. Враховуючи, що в рішенні сільської ради зазначалася загальна площа земельної ділянки, яка була передана у власність фізичним особам відповідно до доданого списку, без визначення площі окремо по кожній особі, та без зазначення місця розташування конкретної земельної ділянки, позивачами у заяві про виділення земельної ділянки в натурі зазначалося також прохання провести попередній розподіл земель. За результатом розгляду заяв Приютівською сільською радою було прийняті рішення «Про відмову у виділенні на місцевості (в натурі) земельних ділянок в розмірі частки (паю) громадянам» позивачам, відповідно до доданого списку. Так, рішенням Приютівської сільської ради №77 від 24 грудня 1999 року, яким позивачам була передана земельна ділянка у приватну власність, прийнято за результатом розгляду клопотання комісії по перерозподілу земель резервного фонду, на підставі Земельного кодексу України, Указу Президента від 08.08.1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих в приватну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідно до «Рекомендацій щодо перерозподілу земель резервного фонду з метою використання за цільовим призначенням», затверджених наказом Держкомзему України від 21.08.1998 року. Згідно змісту заяви, поданої до сільської ради, позивачі просили виділити їм на місцевості земельну ділянку з земель резервного фонду. Однак, як вбачається зі змісту рішеннь сільської ради, орган місцевого самоврядування розглянув заяву позивачів на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) №899-IV від 05.06.2003 року, який не врегульовує виниклі правовідносини та відповідно не підлягає застосуванню, в результаті чого неправомірно відмовив у виділенні земельної ділянки. Представник позивачів посилається на роз`яснення ВСУ у постанові від 16.01.2008 року у справі №6-15056св07, відповідно до якого ВСУ розмежував право отримання земельної ділянки з земель КСП в порядку розпаювання від права на отримання земельної ділянки, за рахунок земель резервного фонду, після розпаювання. Представник вважає, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовувався для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймали у члени сільськогосподарських підприємств або які переселялися у сільську місцевість для постійного проживання. Орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів недержавного сільськогосподарського підприємства, клопотання комісії по перерозподілу, з метою використання за цільовим призначенням земель резервного фонду та за погодженням з органом управління цього підприємства в місячний термін мав прийняти рішення щодо передачі в колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян. Представник вважає, що рішення Приютівської сільської ради Новоукраїнського району №77 від 24 грудня 1999 року є чинним і обов`язковим для виконання, питання щодо виділення земельних ділянок в натурі є виключною компетенцією сільської ради. Не здійснюючи по теперішній час розподіл земель резервного фонду Приютівська сільська рада Новоукраїнського району порушує майнові права позивачів, у зв`язку з чим позивачі просять зобов`язати Приютівську сільську раду Новоукраїнського району виділити кожному на місцевості (в натурі) земельну ділянку площею 7,6736га. з земель резервного фонду розташованих на території Приютівської сільської ради Новоукраїнського району з проведенням попереднього розподілу земельних ділянок між особами, яким надано право приватної власності відповідно до рішення 12 сесії двадцять третього скликання Приютівської сільської ради №77 від 24.12.1999 року та вирішити питання щодо судових витрат. Ухвалами судді від 14.08.2019 року відкрито провадження по справам, по кожній окремо та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 03.09.2019 року, ухвалою суду від 03.09.2019 року об`єднано в одне провадження позови позивачів та відкладено підготовче судове засідання по об`єднаному провадженні на 16.09.2019 року, 16.09.2019 року представником позивачів подано заяву про уточнення позовних вимог, в судовому засіданні оголошено перерву до 03.10.2019 року, 03.10.2019 року за клопотанням представника відповідача оголошено перерву до 21.10.2019 року, 21.10.2019 року в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному підготовче судове засідання відкладено на 05.11.2019 року, 05.11.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 19.11.2019 року, 19.11.2019 року у зв`язку з зайнятістю судді в іншій справі розгляд справи відкладено на 12.12.2019 року, 12.12.2019 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 16.01.2020 року, за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 13.02.2020 року, 13.02.2020 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 20.02.2020 року, 20.02.2020 року ухвалою суду зупинено провадження по справі до набрання законної сили рішення суду по іншій справі. На дану ухвалу подано апеляційну скаргу. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 29.04.2020 року ухвалу суду від 20.02.2020 року скасовано, а справу повернено для продовження розгляду. Ухвалою судді від 15.05.2020 року поновлено провадження в об`єднаній справі та призначено судове засідання на 11.06.2020 року. 06.09.2020 року представником відповідача Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області подано ідентичні відзиви на позовні заяви позивачів, відповідно до яких представник просить відмовити в позовах позивачам повністю з причин необгрунтованості. В обгрунтування відзивів, представник відповідача зазначає, що позивачі, подавши до суду дані позови, не виконали вимог, передбачених ст.ст.81, 83, 175-177 ЦПК України щодо підтвердження всіх зазначених у позові обставин відповідними, належними та допустимими доказами та надання їх разом із позовною заявою. Крім того наявне в позові посилання на норми законодавства та судову практику здійснено таким чином, щоб навести лише ті норми, які вважають за потрібне позивачі, при цьому умисно упущено ті, які не дають підстав для обгрунтованості позовних вимог. Представник відповідача вважає, що позивачі не вказують з яких підстав у них виникло право на земельну частку (пай): як члена колективного сільськогосподарського підприємства, який був таким на час отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, та якого помилково було пропущено у списку-додатку до державного акта; чи позивач є особою, яку прийняли у члени колективного сільськогосподарського підприємства після розпаювання його земель. Відповідач - Приютівська сільська рада не визнає цивільне право позивачів на отримання земельної частки (паю) та відповідно земельної ділянки в натурі, оскільки підстави для цього відсутні і не наведені позивачем. Сама наявність рішення Приютівської сільської ради №77 від 24.12.1999 року не є підставою для встановлення права позивачів на отримання земельної ділянки, оскільки таке право має ґрунтуватись на законі. Представник вважає, що сільська рада як орган місцевого самоврядування станом на 1999 рік і на даний час не має передбачених законом повноважень щодо визнання за громадянами права на земельну частку (пай), тому вважає, що Рішення №77 від 24.12.1999 року прийняте з порушенням власних повноважень органу місцевого самоврядування та всупереч вимог Земельного кодексу України від 18.12.1990 року №561-XII, Указу Президента №720/95. Закону України, «Рекомендацій щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання за цільовим призначенням», затвердженим Наказом Держкомзему України від 21.08.1998 року. Компетенція місцевих рад народних депутатів станом на 1999 рік щодо розпорядження земельними ділянками була визначена статтею 9 Земельного Кодексу України №561-XII від 18.12.1990 року, при цьому підстави передачі громадянам землі у власність визначені вичерпним переліком згідно ст.6 ЗКУ, а порядок - згідно з посиланням на ст.ст. 17 та 19 цього Кодексу. В указаних нормах закону відсутні такі підстави як передача у приватну власність земель резерву для реалізації права громадян на земельну частку(пай). Вважає, що оскільки вимоги позивачів не грунтуються на законі, то вони не можуть бути задоволені судом. 16.09.2019 року представником позивача адвокатом Березовською І.А. подано заяву про уточнення позовних вимог в порядку ч.2 ст.49 ЦПК України, відповідно до якої, представник просить зобов`язати Приютівську сільську раду виділити позивачам на місцевості (в натурі) земельні ділянки площею 7,6736 га. (кожному) з земель резервного фонду розташованих на території Приютівської сільської ради, яким надано право приватної власності відповідно до рішення Приютівської сільської ради №77 від 24.12.1999 року, шляхом надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Представники позивачів в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог, додатково пояснивши, що відповідно до рішення Приютівської сільської ради №77 від 24.12.1999 року, позивачі набули у приватну власність земельну ділянку. На підставі даного рішення, позивачі звернулися з заявами про розробку технічної документації та з заявами про виділ в натурі земельної ділянки. Приютівська сільська рада відмовила. Рішення не оскаржувалися. Вважають, що рішення №77 від 24.12.1999 року чинне та підлягає виконанню. Приютівська сільська рада як орган місцевого самоврядування не бажає виконувати своє рішення, а відповідно до ст.73 ЗУ "Про місцеве самоврядування" рішення є обов`язковими та підлягають виконанню. Рішенням визначено загальну площу земельної ділянки, потрібно її розподілити на рівні частки. Сільська рада повинна зробити схему розподілу. Підставами набуття є рішення сільської ради та Рекомендації щодо перерозподілу земель резервного фонду з метою використання за цільовим призначенням. Представник відповідача позовні вимоги та уточнені позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити, підтримавши свій відзив. Додатково пояснила, що представник позивача не вказує з яких підстав виникло у позивачів право на земельний пай. Не надано документів на право набуття на підставі ст.116-118 ЗК України , а також не зазначені інші підстави. Потрібно вказати в якому місці просять отримати громадяни земельну ділянку. Рішення сільської ради не визначає право земельну частку (пай), а сертифікат позивачам не видавався. Підстави для набуття права власності позивачами не зазначаються. Якщо з земель резервного фонду, то потрібно рішення про передачу земель у колективну власність, проект землеустрою КСП "Дружба", позивачі повинні звертатися в порядку ст.118 ЗК. Заявниками порушена процедура звернення. Законом передбачено про порядок виділення земельної ділянки на місцевості, якщо це пай, проте позивачами перелік документів, згідно вказаного порядку, до рішення не був наданий. Вказала, що якщо позивачі ставлять питання про виділ в натурі земельної частки (пай), то вони повинні подавати сертифікати та інші документи. Вважає, що право на земельні частки позивачі зазначеним рішенням сільської ради не набули. Якщо землі резервного фонду було б передано у колективну власність, потрібна тоді схема розподілу по всіх 68 особам згідно списку. З резервного фонду видати в приватну власність землю без розпаювання не можливо. Заслухавши пояснення представників позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та подані докази, з"ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Приютівської сільської ради №77 від 24.12.1999 року «Про приватизацію земельних ділянок із земель резервного фонду» вирішено передати у приватну власність громадян земельну ділянку площею 529.5 га сільгоспугідь з земель резервного фонду (Т.1 а.с. 8). В списку громадян, який є додатком до рішення передано у приватну власність ділянки з земель резервного фонду в розмірах земельних часток (паїв) під [NUMBER] значиться [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] , під [NUMBER] - [PERSON] (Т.1: а.с.9, 50, 92, 132, 175, 217; Т.2: а.с.10, 51, 92, 131, 172, 211; Т.3 а.с.9, 47, 85, 128, 169, 212; Т.4 а.с.10). 17.05.2000 року рішенням п`ятнадцятої сесії двадцять третього скликання Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області було прийнято рішення №125 «Про розпорядження сільського голови «Про призупинення рішення сільської ради №77 від 24.12.1999 року «Про приватизацію земельних ділянок із земель резервного фонду», яким відмінено рішення сільської ради №77 від 24.12.1999 року як таке, що прийняте з порушенням законодавства. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03.12.2018 року у справі №396/1728/18 з посиланням на Рішення Коституційного Суду від 16.04.2009 року №7-рп/2009 було визначено, що Приютівська сільська рада самостійно не мала права визнати незаконним та скасувати власне попередньо прийняте рішення, тому судом визнано незаконним та скасовано рішення Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області 17.05.2000 року №125 «Про розпорядження сільського голови «Про зупинення рішення сільської ради №77 від 24.12.1999 року «Про приватизацію земельних ділянок з земель резервного фонду». Рішення не оскаржувалося та набрало чинності 10.01.2019 року (Т.1 а.с.10-13). Позивачі звернулися з заявами до Приютівської сільської ради про виділення на місцевості (в натурі) належну їм земельну ділянку з земель резервного фонду. Рішенням Приютівської сільської ради від 14 червня 2019 року за № 533 «Про відмову у виділенні на місцевості (в натурі) земельних ділянок в розмірі частки (паю) громадянам» (Т.1 а.с.15) відмовлено громадянам, які зазначені в списку, в додатку до рішення у виділенні на місцевості (в натурі) земельних ділянок в розмірі частки (паю), а саме: 1) [PERSON] , 2) [PERSON] , 3) [PERSON] , 4) [PERSON] , 5) [PERSON] , 6) [PERSON] , 7) [PERSON] , 8) [PERSON] , 9) [PERSON] , 10 ) [PERSON] , 11 ) [PERSON] , 12 ) [PERSON] , 13) [PERSON] , 14) [PERSON] , 15) [PERSON] , 16 ) [PERSON] , 17) [PERSON] (Т.1 а.с.16). Рішенням Приютівської сільської ради від 14 червня 2019 року за № 534 «Про відмову у виділенні на місцевості (в натурі) земельних ділянок в розмірі частки (паю) гр. [PERSON] » відмовлено [PERSON] у виділенні на місцевості (в натурі) земельної ділянки в розмірі частки (паю) (Т.3 а.с.53). Рішенням Приютівської сільської ради від 14 червня 2019 року за № 536 «Про відмову у виділенні на місцевості (в натурі) земельних ділянок в розмірі частки (паю) гр. [PERSON] » відмовлено [PERSON] у виділенні на місцевості (в натурі) земельної ділянки в розмірі частки (паю) (Т.3 а.с.270). Згідно довідки виданої архівним відділом Новоукраїнської районної державної адміністрації від 03.06.2019 року за №01-20/127 Архівний відділ повідомляє, що в рішеннях сесій Приютівської сільської ради за 1998-1999 роки відомостей про утворення комісії про перерозподіл землі резервного фонду не виявлено (Т.4 а.с.169). Відповідно до копії державного акту на право колективної власності на землю серії КР №29 від 28 грудня 1995 року, колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» Приютівської сільської ради передано у колективну власність 4875.0 гектарів землі в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі рішення Приютівської сільської ради народних депутатів від 19.10.1995 року за №61. (Т.4 а.с.195). В додатку: список громадян - членів колективного сільськогосподарського підриємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, однак даний список не долучений до матеріалів справи. Як вбачається з інформаційної довідки від 02.10.2019 року за №501/419-19-0.31 виданої відділом в Новоукраїнському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, середній розмір земельної частки (паю) по КСП «Дружба» на момент розпаювання складав 6,9 умовних кадастрових гектарів сільськогосподарських угідь, з них ріллі 6,67 умовних гектарів (Т.4 а.с.199). Крім того, матеріали справи містять Договір оренди земельної ділянки від 01.02.2005 року, який зареєстровано в Кіровоградській регіональній філії Центр ДЗК за №302 (Т.4 а.с.202), відповідно до якого орендодавець - Новоукраїнська районна державна адміністрація надає, а орендар - [PERSON] приймає 130,98 га орних земель резервного фонду державної власності, розташованих на території Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. П.2 Договору передбачено, що землі надаються для ведення фермерського господарства, договір оренди укладається терміном на 50 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою. Рішенням Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 30.07.2018 року за №301, внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2005 року за №302 (Т.4 а.с.200). Угодою про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 24.04.2018 року, внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 01.02.2005 року, а саме: до розділу 1, «Приютівська сільська рада надає в оренду земельну ділянку площею 130,9827 га, кадастровий номер 3524085200:02:000:0988, яка знаходиться в комунальній власності сільської ради згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] , а орендар приймає ї в оренду», до абзацу 1 Розділу ІІ « з 01.01.2018 року орендна плата вноситься орендарем в розмірі 8% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 341449 грн. на рік на розрахунковий рахунок Приютівської сільської ради. В тексті договору словосполучення «Новоукраїнська державна адміністрація замінено на Приютівська сільська рада» (Т.4 а.с.201). Крім того, матеріали справи містять інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, Державного реєстру потек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 01.10.2019 року, відповідно до якої вбачається, що земельні ділянки перебувають в комунальній власності Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та передані в оренду (Т.4 а.с.203-212). Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. За змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (намісцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. Додержавного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та від 8 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного товариства. Відповідно до п.7 Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному сільськогосподарському підприємству, членом якого є особа. Відтак, відповідно до законодавства, яке діяло на час розпаювання земель та отримання Колективним сільськогосподарським підприємством «Дружба» державний акта на право колективної власності на землю передача земельних ділянок повинна була здійснюватися відповідно до встановленого порядку паювання земельних ділянок із встановленням права кожного члена суб`єктів сільськогосподарського виробництва на частку земельної ділянки у колективній власності і юридичного посвідчення їх правового статусу через видачу сертифіката на право на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набував право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про те, що позивачі були членами КСП «Дружба» та відсутні дані про те, що позивачі наявні в списку, який долучений до державного акту про право колективної власності на землю та даний список до державного акту не долучений до матеріалів справи. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) врегульовані Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до ст. 1 цього Закону право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Позивачі також не надали доказів, що вони отримували сертифікат на право на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку та набули права на земельну ділянку. Позовні вимоги стосуються лише надання земельної ділянки відповідно до рішення Приютівської сільської ради №77 від 24 грудня 1999 року. Водночас, відповідно до статті 5 ЗК 1990 року на території сільських і селищних рад створювались резервні фонди земель у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Пунктом 7 Указу також передбачено створення (під час передачі земель у колективну власність) резервного фонду, який використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Умови та порядок перерозподілу земель резервного фонду, в тому числі і щодо новоприйнятих членів сільськогосподарських підприємств, містять Рекомендації щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням, схвалені НТР Держкомзему України від 21 серпня 1998 року (далі Рекомендації). Відповідно до пункту 1.4 Розділу 1 Рекомендацій, із земель резервного фонду, громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим громадянам, які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання, безплатно передаються земельні ділянки у власність для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки; ведення особистого підсобного господарства у межах граничних розмірів і за умов, визначених статтею 56 Земельного кодексу України; будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) - у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 Земельного кодексу України; ведення колективного чи індивідуального садівництва - на підставах та у розмірах, визначених статтею 57 Земельного кодексу України. Із земель резервного фонду членам недержавних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки у колективну власність передаються у розмірі суми площ середніх земельних часток (паїв), в яких є потреба новоприйнятих в члени цього господарства громадян. Із земель резервного фонду громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим громадянам, які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання земельні ділянки надаються у користування для: ведення селянського (фермерського) господарства за умов, визначених у статті 50 Земельного кодексу України та у розмірах встановлених статтею 52 Земельного кодексу України; ведення особистого підсобного господарства за умов та у розмірах, визначених статтею 56 Земельного кодексу України; зайняття традиційними народними промислами (з використанням сільськогосподарських угідь) на підставах та у розмірах, визначених згідно статті 58 Земельного кодексу України; городництва, сінокосіння і випасання худоби на підставах та у розмірах, визначених статтею 59 Земельного кодексу України. Для зайняття традиційними промислами, городництва, сінокосіння і випасання худоби земельні ділянки із земель резервного фонду передаються, як правило, на конкурентних засадах у випадках, коли вони не надані в постійне користування та у випадках ліквідації недержавних сільськогосподарських підприємств, із земель яких цей фонд був створений (п.1.5 Розділу 1 Рекомендацій). Для проведення перерозподілу земель резервного фонду за рішенням органу місцевого самоврядування створюється комісія. До складу комісії включаються депутати відповідної сільської, селищної, міської ради, на території якої створений цей фонд, представники недержавних сільськогосподарських підприємств і організацій, в яких землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні, а також представники місцевих державних землевпорядних і фінансових органів. Висновки і пропозиції комісії, розглянуті і затверджені сесією відповідного органу місцевого самоврядування, є підставою для виконання необхідних вишукувальних і проектних землевпорядних робіт.(п.1.6 Розділу 1 Рекомендацій). За пунктом 2.1 розділу 2 Рекомендацій орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів сільськогосподарського підприємства та клопотання комісії по перерозподілу приймає рішення про передачу у колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян. Юридичний і технічний процес передачі земель резервного фонду в колективну власність здійснюється землевпорядними організаціями, які мають на це право за договорами з відповідними господарствами. Матеріали оформляються в технічну документацію, яка розглядається і затверджується відповідним органом місцевого самоврядування. Виготовляється технічна документація щодо передачі земель з резервного фонду в колективну власність (пункт 2.4 розділу 2 Рекомендацій). Оформлення та видача новоприйнятим членам господарств сертифікатів на право на земельну частку (пай) проводиться у відповідності з вимогами пунктів 9, 10, 11 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених Держкомземом України 20.02.96 N 11 (пункт 2.5 розділу 2 Рекомендацій). Організацію виділення в натурі земельних ділянок резервного фонду урегульовано нормами розділу 5 Рекомендацій. Отже, процес отримання земельної ділянки з земель резервного фонду передбачає такі етапи як подання особою заяви про це; рішення комісії по перерозподілу з відповідним клопотанням; рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки із резервного фонду у колективну власність новоприйнятих членів (при цьому розмір ділянки визначається сумою площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян); складання та затвердження технічної документації; оформлення та видача сертифікатів на земельну частку (аналогічний процесу паювання за Указом); виділення землі в натурі. При цьому порядок передачі земельних ділянок з резервного фонду новоприйнятим членам КСП (розділ 2 Рекомендацій ) не передбачає ухвалення рішення органу місцевого самоврядування про передачу ділянок у приватну власність (на відміну від порядку перерозподілу земель резервного фонду для інших осіб пункт 3.2 розділу 3 Рекомендацій). Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що права осіб, які набули право на земельну частку (пай) в процесі розпаювання земель колективної власності за Указом, відмінні від прав осіб, прийнятих до КСП після розпаювання землі, а саме вони регулюються різними нормами, мають різні умови та реалізуються в іншому порядку. Судом встановлено, що рішенням Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №77 від 24 грудня 1999 року передано у приватну, а не в колективну (як зазначено в Рекомендаціях) власність громадянам земельну ділянку з земель резервного фонду, згідно списку, до якого включені позивачі. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про передачу у колективну власність членів КСП земельної ділянки із резервного фонду (пункт 2.1 розділу 2 Рекомендацій); про складення та затвердження технічної документації органом місцевого самоврядування (пункт 2.4 розділу 2 Рекомендацій); про виготовлення та видачу сертифікатів на ім`я осіб, які були включені до списку (пункт 2.5 розділу 2 Рекомендацій); про виділення цих ділянок в натурі (розділ 5 Рекомендацій). Крім того, статтею 5 ЗК України 2002 року передбачено, що сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем. Згідно з частинами 1, 10, 11 статті 25 ЗК України 2002 року при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині 1 цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Аналогічні норми містила стаття 5 ЗК України 1990 року, чинна на момент прийняття рішення Новоукраїнського району Кіровоградської області від 24 грудня 1999 року «Про приватизацію земельних ділянок із земель резервного фонду». Крім того, позивачі хоча і посилалися на порушення їх прав Приютівською сільською радою, але не обґрунтовували свої позови (підстави позову) фактами порушення порядку, передбаченого Рекомендаціями; доказів того, що порушено право позивачів, як новоприйнятих членів господарства не надавали, а просили визнати за ними право на земельну ділянку з земель резервного фонду. Як вбачається з матеріалів справи за 1998-1999 роки не створювалася комісія про перерозподіл землі резервоного фонду та не відбулася передача земель резервного фонду в землі колективної власності КСП «Дружба». Резервний фонд формується на підставі рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування. Таке рішення у матеріалах справи відсутнє. Отже, позивачі не довели порушення права на земельну ділянку як в процесі розпаювання колективних земель відповідно до Указу, так і в процесі передачі землі з резервного фонду у колективну власність новоприйнятих членів КСП. Позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги тим, що Рішенням Приютівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №77 від 24 грудня 1999 року передано у приватну власність громадянам земельну ділянку з земель резервного фонду та до переліку таких осіб включено і позивачів, та оскільки рішення є обов`язковим для виконання, повинно виконуватися, однак не мотивують на якій підставі їх було включено до списку та на якій підставі винесено рішення сільської ради та чи мають позивачі право на земельну ділянку. Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», в редакції, яка діяла на час розгляду Прютівською сільською радою заяви позивачів про виділення в натурі земельної ділянки, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення технічної документації, яка необхідна для складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. За змістом даної норми виділ земельної ділянки в натурі можливий власникам таких земельних ділянок. Оскільки позивачі право на земельну ділянку у встановленому законом порядку не набули, вимоги про визнання права на земельну ділянку та виділ такої ділянки в натурі не ґрунтуються на вимогах закону. Крім того, згідно ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч.1,2 ст.118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно ч.1,2 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). Відповідно до ч. 6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Вказана норма містить вичерпний перелік підстав для надання відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вказаний перелік не підлягає розширеному тлумаченню при його застосуванні. З урахуванням положень частини шостої статті 118 ЗК України, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), суд у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, про що зазначено у правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року в адміністративній справі №509/4156/15-а. Таким чином статтями 121 та 122 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадян та повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Разом з тим позивачі не зверталися до Приютівської сільської ради із заявою про надання їм земельної ділянки у порядку, визначеному Земельним Кодексом України (для будівництва і обслуговування житлового будинку, для садівництва, для ведення особистого селянського господарства тощо), а зверталися з заявами про виділення земельної ділянки з земель резервного фонду КСП "Дружба" відповідно до рішення Приютівської сільської ради №77 від 24 грудня 1999 року. Згідно абзацу першого пункту 12 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Частиною одинадцятою статті 25 Земельного кодексу України № 2768-ІІІ визначено, що резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Судом встановлено, що на території Приютівської сільської ради розташована земельна ділянка внутрішньогосподарського резервного фонду, дана земельна ділянка перебуває в комунальній власності Приютівської сільської ради та передана в оренду сільською радою. Частиною 1 статті КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Однак позивачі не зверталися до суду з позовами про оскарження рішення Приютівської сільської ради про відмову у виділенні на місцевості (в натурі) земельних ділянок, кожному, за захистом своїх прав, що свідчить про чинність зазначених рішень. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказане рішення не є підставою для виділення позивачам на місцевості (в натурі) земельної ділянки розміром 7,6736 га (кожному), оскільки рішенням не вирішено питання про визнання за позивачами права на земельну ділянку, як колективної власності кожного колишнього члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) чи новоприйнятого члена колишнього КСП (відповідно до Указу Президента від 08.08.1995 р. №720), так і позивачами не подано доказів, що вони є колишніми членами КСП "Дружба" та включені до списку (чи не включені до списку за якихось підстав), що додається до державного акту на право колективної власності на землю та набули право на земельну частку (пай), не подано сертифікатів, та рішенням також не визначено розмір такої чіткої частки кожному громадянину зі списку та на підставі чого громадянам передано саме у приватну власність земельну ділянку з земель резервного фонду, оскільки позивачі не зверталися про виділення земельної длянки на підставах ст.121,122 ЗК України, позивачами не доведено на підставі чого у них виникло право на земельну ділянку, в результаті чого було винесено рішення №77 від 24 грудня 1999 року, оскільки таке право має грунтуватися на законі, єдине рішення органу місцевого самоврядування про передання у власність земельної ділянки не може бути підставою для виділення земельної ділянки громадянам в натурі, крім того суд враховує, що рішення Прютівської сільської про відмову у виділенні на місцевості (в натурі) земельних ділянок, кожному, не оскаржувалися та на момент винесення рішення є чинними. Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено обґрунтованість позовів, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази в підтвердження заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні об`єднаного позову слід відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Outcome: dismissed