Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

05 лютого 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в якому просить суд зобов'язати [PERSON] не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], та визначити наступні способи його участі у вихованні та особистому спілкуванні з сином: побачення у вечірній час три рази на тиждень: понеділок, середу та п'ятницю з 18:00 год. до 20:00 год. за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування; спільний відпочинок: 30 календарних днів під час літніх канікул дитина проводить з батьком в час його планової відпустки; в день побачення з сином визначити право позивача забирати сина з садочка/школи особисто; встановити дні, по яких позивач буде забирати дитину до себе додому, а саме: щонеділі з 10:00 год. до 20:00 год. Свої вимоги мотивує тим, що 06.10.2007 року позивач уклав шлюб з відповідачкою. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.07.2014 року шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. Син проживає разом з матір'ю. Після розлучення відповідачка створює перешкоди у спілкуванні із дитиною. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом позивач звернувся до органу опіки та піклування за захистом, але відповідачка на виклики до органу опіки та піклування не з'являється, продовжує чинити перешкоди у спілкуванні з сином. Тому звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, та просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що вона жодним чином не перешкоджає [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] Після розірвання шлюбу між ними, позивач [PERSON] бачився з дитиною один або два рази на місяць. Останній раз позивач бачився з дитиною в грудні 2014 року перед святкуванням нового року. Після цього [PERSON] не виявляв бажання у спілкуванні зі своєю дитиною. Стосовно побачень у вечірній час три рази на тиждень понеділок, середу та п'ятницю з 18.00 год. до 20.00 год., відповідачка [PERSON] пояснила, що син [PERSON] знаходиться у дитячому садочку до 17.00 год., після чого вона [PERSON] разом з бабусею забирають дитину додому, де він харчується та відпочиває. Тому вважає, що забирати [PERSON], [INFO], з садочка о 18.00 год. є неможливим, так як це суперечить розпорядку дня дитини. Вважає, що доцільний та можливий порядок спілкування позивача з сином з 17.00 год. до 19.00 год. Заперечує щодо вимоги стосовно встановлення днів, по яких позивач буде забирати дитину до себе додому, оскільки позивач фактично проживає разом із своєю співмешканкою, спілкування з якою погано впливає на дитину, дитина після цього психологічно пригнічена. Вона (відповідачка) заперечує проти встановлення спільного відпочинку батька з дитиною протягом 30 календарних днів під час літніх канікул дитини, вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, тому що не зрозуміло, коли саме запланована відпустка батька, де саме буде проходити даний відпочинок, крім того, дитина ще маленька і не може тривалий час бути без матері. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області в судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] має право на особисте спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Просить при винесенні рішення врахувати висновок органу опіки та піклування - виконкому Охтирської міської ради щодо порядку та способів участі батька у спілкуванні з сином та врахувати інтереси дитини. Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідачки, представника органу опіки та піклування - виконкому Охтирської міської ради, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.04.2009 року. Рішенням Охтирського міськрайонного суду по справі №583/2256/14-ц від 03.07.2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] На даний час сторони проживають окремо один від одного, малолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою [ADDRESS], позивач проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження умов проживання від 17.03.2015 року та не заперечується сторонами в судовому засіданні. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні їх сина [PERSON], [INFO] . Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися із дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно ч.2 ст. 159 СК України - якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Крім того, згідно із ст.ст. 11 та 14 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно ст.. 15 Закону України "Про охорону дитинства" - дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Таким чином, позивач, як батько малолітнього [PERSON], має право на безперешкодне особисте спілкування з сином та його виховання. Під час судового розгляду справи [PERSON] не приховувала свого негативного ставлення до колишнього чоловіка, неодноразово повторювала, що не дасть дитину позивачу, що свідчить про те, що нею чиняться перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідачку не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. В частинах ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з висновку органу опіки і піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради від 18.03.2015 року, орган опіки та піклування, вивчивши на своєму засіданні питання щодо встановлення участі у спілкуванні батька [PERSON], [INFO] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], пропонує встановити спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], шляхом зустрічей із дитиною щотижня у понеділок, середу та п'ятницю з 17-00 год. до 19-00 год.; в одних із вихідних днів суботу або неділю з 10-00 год. до 13-00 год. у центральній частині міста Охтирка за попередньою домовленістю із матір'ю дитини [PERSON], враховуючи стан здоров'я дитини та інші обставини, що можуть мати істотне значення. Крім того, вважає можливим спільний відпочинок дитини разом із батьком влітку тривалістю 14 календарних днів під час планової відпустки батька. З висновку органу опіки та піклування вбачається, що житлові умови сторін сприятливі для перебування дитини та її розвитку, кожен з батьків відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, у дитини нормальні родинні почуття до обох батьків. Однак суд частково погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає за можливе визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], визначивши місце зустрічей батька з сином у центральній частині міста Охтирка або за місцем проживання дитини, так як вважає важливим збереження для дитини її звичної домашньої обстановки. Крім того, вимоги [PERSON] щодо спільного відпочинку дитини з батьком влітку під час планової відпустки батька, на думку суду, не підлягають задоволенню, оскільки дитина має малий вік, потребує догляду за нею з боку матері, реагує на зміни в оточуючій її обстановці, зміни в побуті, і не може тривалий час бути відірвана від матері. Ця обставина не позбавляє позивача згодом, коли дитина стане більш дорослою, звернутися з вимогою про визначення часу для проведення його з сином спільного літнього чи зимового відпочинку. З урахуванням даних обставин, а також враховуючи, те, що дитина певний час утримувалася та виховувалась у сім'ї обома батьками, у дитини нормальні родинні почуття до батька, а також враховуючи, що позивач бажає спілкуватися зі своїм сином, має постійне місце роботи та проживання, не зловживає спиртними напоями, позитивно характеризується за місцем роботи, має позитивні наміри щодо виховання сина та задоволення його інтересів, суд вважає за необхідне встановити порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], шляхом зустрічей з дитиною щотижня у понеділок, середу та п'ятницю з 17-00 год. до 19-00 год. та в один із вихідних днів суботу або неділю з 10-00 год. до 13-00 год. у центральній частині міста Охтирка або за місцем проживання дитини: по [ADDRESS]. Суд вважає, що встановлення вказаного способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином буде відповідати віку дитини, стану її здоров'я, її інтересам, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини, та надаватиме можливість обом батькам спілкуватися з дитиною, виховувати та розвивати її, як того вимагає ст.150 СК України. Згідно ст.. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial