Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

У лютому 2019 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «Соверен» звернувсь в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «Соверен» та [PERSON] було укладено Договір страхування транспортного засобу. Згідно зазначеного договору було застраховано майновий інтерес щодо наземного транспортного засобу автомобіля марки Infiniti, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до умов договору страхування, страховик повинен відшкодувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме - пошкодження, втрата або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП. 26 травня 2017 року сталась ДТП. Настання дорожньо-транспортної пригоди та вина [PERSON] встановлена постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області. На підставі укладеного Договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування та відповідно Страхового акту позивач виплатив належне страхове відшкодування в розмірі 310 521 грн., тому набув право вимоги до винної особи. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «Провідна» та було сплачено за полісом 100 000 грн. Решта суми залишилась не відшкодованою. У добровільному порядку відповідач відмовляється сплачувати кошти. Посилаючись на викладене та норми ст. ст.993, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача на відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 210 521 грн. та судові витрати в розмірі 3157,82грн. 19 березня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] . Вказав, що дійсно сталась ДТП. Але постановою суду провадження по справі було закрито через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП) без встановлення його винності. Тому посилання позивача на постанову суду вважає безпідставним. З тексту постанови лише вказані обставини пригоди, фактично переписаний протокол, але жодним чином не встановлюється вина. Зазначив, що при направлені адміністративного матеріалу до суду поліція не оформила його належним чином, тому постановою було повернуто справу на дооформлення. Але фактично нічого зроблено не було, не містить схема ДТП і місця зіткнення транспортних засобів, не вказано правильно час пригоди, що унеможливлює визначити вину. Інші докази як то показання свідків, показання технічних приладів, показання фото/відеоспостереження відсутні. Усі сумніви мають тлумачитись саме на користь винної особи. Вважають, що ні в матеріалах цивільної справи, ні в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази на підтвердження вини саме відповідача, тому пред`явлення позову на підставі ст.1191 ЦК України має бути саме до винної особи. Також зазначив, що за наявним звітом матеріальний збиток власнику автомобілю Infiniti, державний номерний знак [NUMBER] , складає 329 474,46 грн. Вартість відновлювального ремонту склала 311 021 грн. Але в матеріалах справи відсутні докази того, що пошкодження транспортного засобу потребують саме такого ремонту, які вказані в акті та звіті. В поданих документах вважає наявні роботи, купівля нових деталей, які не були пошкоджені в ДТП, тому не можуть бути покладені витрати саме на нього. У поданому звіті є ряд помилок, які хоч і є не суттєвими, але в їх сукупності дають бачення про сумлінність та досвідченість оцінювача, якому рекомендовано пройти навчання. Просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, при вирішенні питання про винність відповідача просив врахувати матеріали адміністративної справи та задоволити позов. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували, підтримали поданий відзив, вказали, що матеріали адміністративної справи не підтверджують вину відповідача. Просили врахувати постанову апеляційного суду, де встановлена відсутність вини та відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна»не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення 369/6106/17, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 26 травня 2017 року о 09:20 год. в м. Києві по вул. А. Заболотного, 76, в бік Столичного шосе водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Ford Transit», [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв (наїзд) зіткнення з автомобілем «Infiniti M37», р.н. [NUMBER] . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху. Дані обставини відображені в протоколі про адміністративне правопорушення серії БР № 159313 від 01 червня 2017 року. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2017 року справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП (протоколи серії БР № 159313 та БР № 159314 від 01.06.2017 року) повернути до УПП в м. Києві (м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9) для дооформлення. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року закрито провадження по справі за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Дане рішення постановою Київського апеляційного суду від 23 травня 2019 року залишено без змін. При цьому відповідач посилаючись на ст.. 82 ЦПК України вказав, що при розгляді даної справи судом була встановлена відсутність вини [PERSON] . З такими доводами суд не погоджується. Так, за ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Заперечуючи проти даних обставин, позивач просив суд дослідити матеріали справи про адміністративне правопорушення 369/6106/17. З даних матеріалів встановлено, що при первісному розгляді адміністративного протоколу в суді матеріали справи були направлені на до оформлення. А саме, суд вказав, що з досліджених документів, слідує, що дійсно схема місця ДТП, складена 26.05.2017 року, інспектором УПП в м. Києві лейтенантом поліції Васильчуком П.Ю., ним не підписана, сама схема в розділі позначень під номером 2 має назву об`єкта «місце зіткнення», проте місце зіткнення на самій схемі не зображено. Крім того, автомобіль «Ford Tranzit», д/н [NUMBER] , на предмет наявності на ньому механічних пошкоджень від зіткнення з автомобілем «Infinity М 37», д/н [NUMBER] , не оглянутий. Відсутність вказаних даних робить неможливим розгляд справи по суті, тому справа про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] підлягає поверненню до УПП в м. Києві для дооформлення. При розгляді цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу судом було звернута увага, що «вина відповідача у спричиненні шкоди може бути встановленою судом й в рамках цивільного провадження зокрема й щодо вимоги про регресне відшкодування страхової виплати. В той же час такі обставини мають бути належним чином доведені, відносно них до суду мають бути представлені (або за клопотанням сторони забезпечені судом) належні та допустимі докази. Якщо в адміністративному провадженні ці докази надають відповідні органи, то в цивільному провадженні такі докази мають буди надані сторонами (ст.12,81 ЦПК України). В свою чергу матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що саме відповідач є особою, винною в спричиненні ДТП, оскільки з цього приводу до суду були представлені лише копії двох адміністративних протоколів відносно нього, які самі по собі (без інших матеріалів) не можуть доводити вищевказаного факту. При цьому жодного клопотання щодо витребування матеріалів адміністративного провадження, в якому мають міститися інші документи, зокрема схема ДТП, пояснення учасників та свідків ДТП, тощо, позивачем до суду не заявлялося. На сьогоднішній день вина відповідача не доведена у передбаченому законом порядку як в рамках даної справи, так і не встановлена рішенням суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. За таких умов суд позбавлений можливості для висновку щодо вини [PERSON] в скоєнні ДТП, відтак підстави для покладення на нього цивільно-правової відповідальності в даному випадку відсутні, що й було належним чином констатовано судом першої інстанції». Згідно: п.12.1 ПДР - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 13.1. - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; п.2.3. - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. При визначені винних дій відповідача, суд приймає до уваги схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснення [PERSON] , свідків [PERSON] , якими підтверджено порушення відповідачем п. 12.1, 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху. Будь-яких заперечень щодо неправильності розміщення на схемі автомобіля Infiniti, державний номерний знак [NUMBER] , відповідач не висловив. Не оскаржував постанову про закриття провадження за строками, наполягаючи на закритті провадження за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім того, у своїх поясненнях, які [PERSON] надав 01 червня 2017 року, вказано, що він «рухався по головній дорозі, машина виїхала з боку з права і я її вдарив, трохи зачепило». По суті своїх пояснень, відповідач не заперечував обставин, вказаних в протоколі, та обставин місця зіткнення вказано в схемі. Щодо поведінки водія на дорозі та місце зіткнення вказував й свідок. Обставини події, вказані в протоколі узгоджуються з іншими доказами, зібраними в матеріалах справи. Відповідач обмежився лише власними поясненнями пояснення по обставинам пригоди, але належних та допустимих доказів на спростування доказів позивача, відповідач суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування, або призначення відповідної експертизи для з`ясування питань невинності дій, зважаючи на презумпцію вини при розгляді справ про відшкодування шкоди. На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушив п. 12.1, 13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, та є винним в даному ДТП. Встановлено, що відповідно договору №1-036-005/17 страхування наземного транспортного засобу від 23 лютого 2017 року, страховиком є ПрАТ «Страхова компанія «СОВЕРЕН», страхувальником - [PERSON] . Згідно зазначеного договору було застраховано майновий інтерес щодо наземного транспортного засобу автомобіля марки Infiniti, державний номерний знак [NUMBER] . За цим договором страхування, страховик повинен відшкодувати шкоду, що трапилась в результаті страхового випадку, а саме: пошкодження, втрати або знищення транспортного засобу або додаткового обладнання внаслідок ДТП (дорожньо-транспортної пригоди) за участю транспортного засобу. Відповідно до умов п. 6 даного Договору загальний термін дії договору становить по 28 лютого 2018 року включно. 29 травня 2017 року до ПрАТ «СК «Соверен» звернувся [PERSON] із заявою про настання страхового випадку. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля Infiniti, державний номерний знак [NUMBER] , складає 311 021 грн. Зазначена вище подія була визнана страховою, про що 08 серпня 2017 року було складено Страховий акт №08/17-01 Т, відповідно до якого вартість страхового відшкодування склала 310 521 грн. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно платіжного доручення №1790 від 09 серпня 2017 року ПрАТ «СК «Соверен» виплатило страхове відшкодування у розмірі 310521 грн. на рахунок ФОП [PERSON] . Також суду подано акт виконаних робіт №ФОП-000013/01. Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Суд не приймає до уваги, з огляду на вимоги ст. 77,78 ЦПК України заперечення відповідача щодо неповноти поданого звіту про вартість відновлювального ремонту , оскільки відповідач обмежився лише власними запереченнями, не подавши суду належні та допустимі докази. Суд враховує, що відновлюваний ремонт робився спеціалістами після даної пригоди. В матеріалах справи відсутні докази того, що проведені ремонті роботи на автомобілі не були пов`язані з дано пригодою. Критично суд оцінює пояснення, що даному спеціалісту було рекомендовано пройти навчання, оскільки жодних висновків, які б зробила відповідна комісія по поданому звіту матеріали справи не містять. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Провідна». Встановлено, що страховою компанією було частково відшкодовано виплачене страхове відшкодування в розмірі 100 000 грн. Залишок коштів в розмірі 210 521 грн. залишилась невідшкодованою та відповідно до вимог чинного законодавства має бути сплачена відповідачем по справі. У добровільному порядку [PERSON] не відшкодував збитки. Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» оскільки в силу ст. 452 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред`явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої і особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються в цих межах. Регресна вимога може бути пред`явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов`язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо). У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхова компанія «Соверен» набула прав вимоги про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, щодо [PERSON] , як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка зобов`язана сплатити потерпілому фактично заподіяну шкоду. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «Соверен» про стягнення з [PERSON] стягнення збитків в порядку регресу у розмірі 210 521 грн. - підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст.141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 3157,82 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved