Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], про визнання права на земельну частку в порядку спадкування за законом. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням Розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000р., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай), розміром 6,23 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Україна» та належала спадкодавиці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER]. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Крім того, через канцелярію суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON], в особі представника [PERSON], про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. [PERSON] просить суд визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою села Рибальське Охтирського району Сумської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням розпорядження Чугуївської РДА №139 від 22.03.2000, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Також через канцелярію суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON], в особі представника [PERSON], про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. [PERSON] просила суд визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] Також через канцелярію суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] до Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON], в особі представника [PERSON], про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. [PERSON] просила суд визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою села Мосьпанове Чугуївського району Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням розпорядження Чугуївської РДА №139 від 22.03.2000, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Також через канцелярію суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] до [PERSON], [PERSON], в особі представника [PERSON], про визнання права на пай в порядку спадкування за законом. [PERSON] просила суд визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою м. Чугуєва Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належала [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданим на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням Розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Також через канцелярію суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON], в особі представника [PERSON], до [PERSON], [PERSON], в особі представника [PERSON], про визнання за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], в порядку набувальної давності право на земельну частку (пай), розміром 6,23 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності КСП «Україна» та належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER]. Позивач за первісним позовом, [PERSON], в особі представника [PERSON], в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через канцелярію представник надав заяву про слухання справи за його відсутності (а.с. 80). Представник Відповідача за первісним позовом та позовами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги - [PERSON], [PERSON] -Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області - в судове засідання не з'явився, були належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через канцелярію надали заяву про слухання справи за їх відсутності (а.с. 76). Відповідач за первісним позовом та відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через канцелярію надав заяву про слухання справи за його відсутності (а.с. 79). Відповідач за первісним позовом та відповідач за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через канцелярію надала заяву про слухання справи за її відсутності (а.с. 84). Від третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі представника через канцелярію надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності (а.с. 81, 82, 83, 85, 86). Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON]. Свідоцтво про смерть [PERSON] не збереглося. Виконавчим комітетом Мосьпанівської сільської ради Позивачу було видано Довідку №431 від 21.08.2017р., яка підтверджує те, що [PERSON] дійсно померла [INFO], а/з №4 (а.с. 7). [PERSON] є матір'ю Позивача, що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] та Свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай), [NUMBER], виданим на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації від 23 квітня 1996 року № 237 з урахуванням Розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000р. (а.с. 6). Оригінал Сертифіката на право на земельну ділянку втрачено. Позивач не надав до суду документів, які б підтверджували, що до складу спадщини померлої [PERSON], крім вищевказаного права на земельну частку пай, входять: право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням розпорядження Чугуївської РДА №139 від 22.03.2000; право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням розпорядження Чугуївської РДА №139 від 22.03.2000; право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, що перебуває у колективній власності КСП «Україна», яке належало спадкодавиці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23.04.1996 року №237 та з урахуванням розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000 р.; право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням Розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000; право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року за №237. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги стала її донька [PERSON]. Донька померлої - Позивач [PERSON] після смерті своєї матері із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не зверталася, оскільки фактично прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] Позивач продовжила користуватись усім майном, що залишилось після смерті [PERSON], розпоряджатися особистими побутовими речами померлої, в тому числі в неї зберігалася відповідна копія Сертифікату на право на земельну частку (пай). Отже, Позивач є такою, що прийняла спадщину, адже вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину; інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, немає. Згідно п. 3.3. Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Отже, Позивач, [PERSON], є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері, [PERSON]; однак Позивач не може оформити в нотаріальній конторі своє право на земельну частку (пай), через те, що у Позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документу на відповідне спадкове майно - оригінал Свідоцтва про право на земельну частку (пай), тому Позивач і вимушений звернутися з даним позовом до суду. Відповідно до абз. 19 п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено; отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Україна», розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням Розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000р., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В іншій частині позову вимоги не були належним чином обґрунтовані, тому суд відмовляє у їх задоволенні. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] у позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Мосьпанівської сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 30). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частка (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням розпорядження Чугуївської РДА №139 від 22.03.2000 (а.с. 31). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Після смерті [PERSON] спадкоємців першої та другої черги немає. На момент смерті [PERSON], [PERSON] фактично проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS], хоча вона не була зареєстрована за вказаною адресою. З вересня 1997 року [PERSON], через складні відносини у власній родині, почала проживати разом із [PERSON] [PERSON] у період з вересня 1997 року по день смерті [PERSON] хоча і працювала, але отримувала мінімальну заробітну платню, в неї погіршився стан здоров'я, вона почала часто хворіти та їй не вистачало коштів на придбання ліків і продуктів харчування, тому і змушена була перебувати на утриманні [PERSON] Отже, з вересня 1997 року, у зв'язку із тим, що [PERSON] хоча і працювала, але мала мінімальну заробітну платню, якої ледь вистачало на купівлю ліків, [PERSON] забезпечував [PERSON] харчами, одягом, тобто утримував у життєво необхідних речах до самої смерті [PERSON] на свою заробітну платню, яку отримував від неофіційного підробітку. [PERSON] та [PERSON] підтримували один одного морально та доглядали один одного під час хвороб. Вони з померлим вели спільне господарство, обробляли город та сад, вирощували городину для харчування. [PERSON] давав їй гроші для придбання ліків, які були необхідні їй для підтримання здоров'я, також [PERSON] купував для неї продукти харчування, які вони не могли виростити на городі, такі, як сіль, цукор, хліб, одяг та предмети побуту. Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, доглядали будинок, частково робили ремонт, спільно сплачували за комунальні послуги, купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після смерті [PERSON] вона продовжила користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавця, в тому числі особистими побутовими речами померлого та продовжила проживати в будинку, в якому вона проживала разом з померлим. Отже, [PERSON], є такою що прийняла спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], так як вступила у фактичне володіння спадковим майном. Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном. В подальшому при зверненні до Чугуївської державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, їй було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду для встановлення факту утримання її померлим. Також на спадщину претендує Відповідач 2 по справі [PERSON], яка не є родичем спадкодавця, та яка не приймала спадщину у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON], право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало [PERSON]. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON], у позовній заяві зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 39). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка належить [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року за №237 (а.с. 40). У Сертифікаті на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року за №237 ім'я матері [PERSON] помилково зазначено як «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно частини 1 статті 529 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. [PERSON], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с. 41), свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 42). Інших спадкоємців першої черги немає. Згідно зі статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті своєї матері [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після смерті [PERSON] [PERSON] продовжила користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавиці, в тому числі особистими побутовими речами померлої; зберігала документи, що залишилися після смерті матері, в тому числі сертифікат на земельну частку (пай), оригінал якого згодом був втрачений. [PERSON] звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з розбіжностями в написанні імені її матері у сертифікаті та у свідоцтві про смерть; втратою оригіналу правовстановлюючого документу та у зв'язку з тим, що відсутні докази фактичного прийняття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON], право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яка належала [PERSON]. [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві зазначає, що [INFO] помер її дідусь [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 51). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належала йому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням розпорядження Чугуївської РДА №139 від 22.03.2000 (а.с. 52). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Після смерті [PERSON] спадкоємців першої та другої черги немає. На момент смерті [PERSON], [PERSON] фактично проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS]. З грудня 2000 року [PERSON], через складні відносини у власній родині, почала проживати разом із [PERSON], так як з самого дитинства дід турбувався за нею, доглядав у разі необхідності. [PERSON] у період з грудня 2000 року по день смерті [PERSON] хоча і працювала, але отримувала мінімальну заробітну платню, в неї погіршився стан здоров'я, вона почала часто хворіти та їй не вистачало коштів на придбання ліків і продуктів харчування, тому і змушена була перебувати на утриманні [PERSON] [PERSON] хоча і працювала, але отримувала мінімальну заробітну платню, якої ледь вистачало на купівлю ліків, [PERSON] забезпечував її харчами, одягом, тобто утримував у життєво необхідних речах до самої смерті [PERSON] на свою пенсію. [PERSON] та [PERSON] підтримували один одного морально та доглядали один одного під час хвороб. Вони з померлим вели спільне господарство, обробляли город та сад, вирощували городину для харчування. [PERSON] давав [PERSON] гроші для придбання ліків, які були необхідні їй для підтримання здоров'я, також [PERSON] купував для неї продукти харчування, які вони не могли виростити на городі, такі, як сіль, цукор, хліб, одяг та предмети побуту. Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, доглядали будинок, частково робили ремонт, спільно сплачували за комунальні послуги, купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після його смерті вона продовжила користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавця, в тому числі особистими побутовими речами померлого та продовжила проживати в будинку, в якому вона проживала разом з померлим. Крім того, оригінал сертифікату на земельну частку пай знаходиться у [PERSON] з дня смерті дідуся. Отже, [PERSON], є такою що прийняла спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], так як вступила у фактичне володіння спадковим майном. Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном. В подальшому при зверненні [PERSON] до Чугуївської державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, їй було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду для встановлення факту утримання її померлим. Також на спадщину претендує Відповідач 2 по справі [PERSON], яка не є родичем [PERSON], та яка не приймала спадщину після його смерті у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою села Мосьпанове Чугуївського району Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектари, яке належало [PERSON]. [PERSON] звернулася до суду з наступними вимогами. [INFO] помер її дід [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 61). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», що належала спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданим на підставі рішення Чугуївської районної державної адміністрації від 23 квітня 1996 року №237 з урахуванням Розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000 (а.с. 62). У вищевказаному Сертифікаті на право на земельну частку (пай) помилково значиться прізвище її дідуся «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Причина розбіжності в написанні прізвища у сертифікаті на право на земельну частку (пай) та свідоцтві про смерть дідуся - невірно проведена транслітерація прізвищ, бо в написані російською мовою прізвищ розбіжності немає. Помилка в написанні у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) прізвища спадкодавця перешкоджає [PERSON] в реалізації права на успадковане майно. Факт родинних відносин [PERSON] зі спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження її матері (а.с. 63), свідоцтвом про укладенням шлюбу її матері (а.с. 64), свідоцтвом про народженням [PERSON] (а.с. 65) та її свідоцтвом про шлюб (а.с. 66). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. На момент смерті [PERSON], [PERSON] фактично проживала разом з ним. Через те, що батьки [PERSON] перебували у скрутному матеріальному становищі, з самого її народження дідусь дбав про неї, він замінював їй матір та батька. [PERSON] доглядав за нею, забезпечував харчами, ліками, одягом, тобто утримував її повністю до самої його смерті. [PERSON] з 1999 року знаходилась на утриманні [PERSON]. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після смерті [PERSON] вона продовжила користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавця, в тому числі особистими побутовими речами померлого та продовжила проживати в будинку, в якому вона проживала разом з померлим. Крім того, оригінал сертифікату на земельну частку пай знаходиться у неї з дня смерті дідуся. Отже, [PERSON], є такою, що прийняла спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], так як вступила у фактичне володіння спадковим майном. [PERSON] - донька спадкодавця - заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця до нотаріальної контори не подавала, у володіння чи управління спадковим майном не вступала, на спадщину не претендує. Також на спадщину претендує Відповідач 2 по справі [PERSON], яка не є родичем [PERSON], та яка не приймала спадщину у встановленому законодавством порядку. Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в володіння спадковим майном. При зверненні до Чугуївської державної нотаріальної контори з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину, їй було роз'яснено, що необхідно звернутися до суду для встановлення факту утримання її померлим. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON], право на земельну частку (пай) розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, що належала [PERSON]. [PERSON] позовні вимоги обґрунтовував наступним. [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 23.04.1996 року №237 та з урахуванням розпорядження Чугуївської райдержадміністрації №139 від 22.03.2000 р., належить право на земельну частку (пай), розміром 6,23 умовних кадастрових гектарів, що перебуває у колективній власності КСП «Україна» (а.с. 74). В лютому 2007 року [PERSON] повідомив, що не буде користуватися земельною часткою (паєм) через те, що буде проживати в Російській Федерації та передав [PERSON] сертифікат [NUMBER]. [PERSON] протягом всього часу володіє сертифікатом [NUMBER] без таємниць, відкрито для всіх третіх осіб. Сертифікат [NUMBER] використовувався [PERSON] за призначенням з додержанням правил користування, не порушуючи інтересів інших осіб. Його право на земельну частку (пай) не заперечувалось, не оспорювалось. З моменту фактичного володіння сертифікатом [NUMBER] і по теперішній час до нього не пред'являвся правомочною особою позов про повернення сертифікату. За невідомих обставин у 2016 році було втрачено Сертифікат на право на земельну частку(пай) [NUMBER], але його копія до тепер зберігається у [PERSON]. Таким чином, [PERSON] з лютого 2007 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Згідно зі ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001р., а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також на вказану земельну ділянку претендує Відповідач 2 по справі [PERSON], яка не є родичем [PERSON], не володіла та не володіє сертифікатом на право на земельну частку. Отже, враховуючи те, що [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) [NUMBER], який належить [PERSON], з лютого 2007 року, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ним право на земельну частку (пай), яке належить [PERSON], в порядку набувальної давності. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене,

Outcome: partial