Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення сплаченого страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.12.2014 року о 17 год. 30 хв. на автошляху Р-52 в районі 37 + 600 метрів сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), винуватцем якої є відповідач. Внаслідок ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу, була застрахована позивачем згідно полісу № АС/4870858, на підставі якого позивачем ТзОВ "РАФФ" 18.03.2015 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 19968 грн. 47 коп. Оскільки відповідач не відшкодував завдану шкоду, позивач посилаючись на положення ст.ст.1166, 1188 ЦК України, ст.ст.33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування. Представник позивача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. На заочний розгляд справи згодний (а.с.174). Відповідач оповіщався судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованою адресою проживання (а.с.135). Судова повістка повернута до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». За таких обставин, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач вважається оповіщеним про час та місце розгляду справи належним чином. Крім того, судова повістка, направлена відповідачу за зазначеною в позові адресою, повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а за зазначеною в матеріалах справи відповідачем адресою його проживання - з відміткою, що немає такого номера будинку. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи суду не надав. Представники відповідача неодноразово оповіщались судом про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з'явився, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд прийшов до висновку про можливість заочного розгляду справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 03.12.2014 року о 17 год. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки "Ісудзу", державний номерний знак [NUMBER], на автошляху Р-52 в районі 37 + 600 метрів не дотримався безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, порушив п.12.1 ПДР України, внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль марки "Деу", державний номерний знак [NUMBER], водієм якого є [PERSON], що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили (а.с.7-8). Згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4870858 від 11.04.2014 року, [PERSON] у позивача було застраховано цивільно-правову відповідальність перед третіми особами при використанні транспортного засобу "Ісудзу", державний номерний знак [NUMBER], термін дії з 12 квітня 2014 року по 11 квітня 2015 року (а.с.24). 04.12.2014 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.16, 17). Згідно платіжного доручення № 0011040 від 18.03.2015 року позивачем було перераховано страхове відшкодування ТзОВ "РАФФ" у сумі 19968,47 грн. (а.с.15). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Положеннями ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У відповідності до ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідач зазначеного вище обов'язку не виконав та не надав документів, які б підтверджували неможливість його виконання. Згідно роз'яснень п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Так, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Враховуючи викладене вище, з'ясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved