Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

09 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 22 жовтня 2014 року вона підписала з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" (далі - ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс") договір №01/14-00081 фінансового лізингу, за яким ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс", як лізингодавець, взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу - автомобіль марки "Lanos", який зазначений у договорі та специфікації, і передати його їй у користування, як лізингоодержувачу, на строк та на умовах передбачених договором. Під час укладення договору представник ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" - Мазепа О.С. запевнила її, що вартість предмета лізингу становить 70000,00 грн., а сам предмет лізингу - автомобіль марки "Lanos" вона може отримати протягом 4 днів, сплативши лізингодавцю 14000,00 грн., як комісію за організацію та оформлення договору. В день укладення даного договору позивач сплатила на розрахунковий рахунок відповідача 14000,00 грн., як комісію за організацію та оформлення договору, та звернулась до останнього з приводу часу та місця передачі предмета лізингу, однак представником лізингодавця було повідомлено, що автомобіль їй буде передано протягом чотирьох місяців і лише після того, як нею буде сплачено 74200,00 грн., а також відзначено, що автомобіль буде передано в справному стані, але, так як модель автомобіля, рік випуску, його технічний стан та зовнішній вигляд не визначено в договорі, тому ці параметри визначатимуться лізингодавцем. На заяву позивача щодо розірвання договору фінансового лізингу, відповідач листом від 18.11.2014 року №1018 повідомив, що у такому випадку сплачені нею кошти повернуті не будуть. Вказує, що ознайомитись з умовами договору на момент його підписання в повному обсязі вона не мала можливості через вкрай поганий стан здоров'я у післяопераційний період. Крім цього зазначає, що укладений нею договір не містить згоди за всіма істотними умовами договору, а саме, в договорі не вказано в кого саме відповідач придбає предмет лізингу - автомобіль, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета лізингу, яким чином буде відбуватись страхування транспортного засобу, не зазначено моделі автомобіля, рік його випуску, технічні характеристики (об'єм двигуна, тип кузова, наявність чи відсутність додаткових комплектуючих тощо), технічний стан в якому передаватиметься транспортний засіб, його зовнішній вигляд. З наведених мотивів вважає, що оскільки в договорі відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору), тому цей договір не є укладеним, а сплачені нею кошти на користь відповідача, як лізингодавця, в сумі 14000,00 грн., є майном, набутим останнім без достатньої правової підстави, в зв'язку із чим просила суд стягнути зазначену суму коштів в її користь. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, та додатково пояснила, що про існування ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" вона дізналась з мережі "Інтернет", де було зазначено номер телефону та адресу його філії у м.Львові, при цьому, про вид діяльності даної компанії на той момент їй відомо не було. В телефонному режимі представник цієї компанії їй повідомив про умови придбання автомобіля, зокрема, за ціною 70000 грн., що її влаштовувало та вона фактично вважала, що автомобіль буде купувати в автосалоні. При поїздці у м.Львів за відомою їй адресою з мережі "Інтернет", вона з собою взяла 70000 грн., оскільки вважала, що відразу купить транспортний засіб. По прибуттю на місце, представник компанії її запевнив, що повна вартість автомобіля, як предмета лізингу, становить 70000 грн., однак їй необхідно сплатити 20% від його вартості, тобто 14000 грн., як авансовий платіж, і тоді їй протягом 4-х днів буде доставлений автомобіль, після чого їй необхідно буде доплатити 56000 грн. Довірившись представникам відповідача та повіривши у їх чесність та порядність, вона внесла на рахунок лізингової компанії 14000 грн., при цьому кошти сплатила до підписання договору, оскільки, так їй наказав представник даної компанії. Вказала, що при підписанні договору його текст повністю не перечитувала, так як довірилась представникам відповідача, крім цього стан її здоров'я був незадовільним, який вона пов'язує з післяопераційним періодом - почалися сильні болі, у зв'язку із чим вона, за рекомендацією лікаря вимушена була прийняти лікарський препарат "кеторол", який має побічні реакції - головна біль, порушення концентрації уваги, про що вона дізналась уже пізніше - після підписання договору. При цьому вказала, що про незадовільний стан свого здоров'я представника компанії вона не повідомляла, договір підписувала добровільно, до його підписання її ніхто не примушував та не схиляв, однак вважає, що її було введено в оману щодо умов договору, зокрема в тій частині, що представник компанії запевнив про необхідність внесення коштів в сумі 14000 грн. саме, як авансовий платіж за транспортний засіб, а також, що в салоні залишилось декілька автомобілів. Договір в повному обсязі перечитала уже на наступний день вдома та звернула увагу на його умови. Через п'ять днів після укладення договору, вона звернулась до лізингової компанії з приводу часу та місця передачі автомобіля, однак представником компанії було повідомлено про передачу їй автомобіля лише після сплати коштів в сумі 74200 грн., пояснивши, що сплачені нею кошти в розмірі 14000 грн. - це платіж за організацію і оформлення договору. Після цього, на підставі її заяви відповідачем договір було розірвано, однак сплачені нею кошти в сумі 14000 грн. повернуті не були. Ствердила факт укладення з відповідачем 22.10.2014 року договору фінансового лізингу та його розірвання, згідно поданої нею заяви, з 03.11.2014 року. З підстав, наведених у позовній заяві та в судовому засіданні, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, однак в судове засідання його представник не з'явився, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подав. За таких обставин, зі згоди позивача, суд провів заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. З матеріалів справи встановлено, що 22 жовтня 2014 року позивачем - [PERSON] було укладено з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір №01/14-00081 фінансового лізингу з додатками (а.с.5 - 14). Факт укладення зазначеного договору позивач також ствердила в судовому засіданні. Відповідно до п. 1.3 укладеного договору, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль марки "Lanos", зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору, вартістю 140000,00 грн., у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору ( 10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору, платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №1 до даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Згідно з п.8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається із: комісійної винагороди за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмету лізингу. Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами, але не більше 78 календарних місяців з моменту підписання даного договору (п.2.1 договору). На виконання вказаних умов договору, 22 жовтня 2014 року [PERSON] було сплачено комісію за організацію та оформлення договору у розмірі 10% вартості предмету лізингу - 14 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції про внесення позивачем коштів на рахунок відповідача від 22.10.2014 року (а.с.16). 03 листопада 2014 року позивачем, як стороною договору, подано заяви ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про розірвання укладеного договору лізингу №01/14-00081 від 22.10.2014 року. У відповідь на зазначені заяви відповідач листом від 18.11.2014 року за №1018 повідомив позивача, що укладений між ними договір фінансового лізингу, на підставі заяв останньої, вважається розірваним 03.11.2014 року, а повернення сплачених коштів в розмірі 14000,00 грн. за організацію та оформлення даного договору, підписаними умовами не передбачено, тому вони взагалі не повертаються (а.с.17). Позивачем не заперечується той факт, що договір лізингу №01/14-00081 від 22.10.2014 року був розірваний 03.11.2014 року саме за її заявою, як лізингоодержувача. Згідно з п. 10.11 договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до сплати останнім на рахунок лізингодавця авансового платежу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 30% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.2 ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу №01/14-00081 від 22.10.2014 року (а.с.5-11) та додатки №№1, 2, 3 до договору (а.с.12, 13, 14) відповідають, оспорюваний договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Доводи позивача про те, що договір не містить згоди за всіма істотними умовами договору, а саме, в договорі не вказано в кого саме відповідач придбає предмет лізингу - автомобіль, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета лізингу, яким чином буде відбуватись страхування транспортного засобу, не зазначено моделі автомобіля, рік його випуску, технічні характеристики (об'єм двигуна, тип кузова, наявність чи відсутність додаткових комплектуючих тощо), технічний стан в якому передаватиметься транспортний засіб, його зовнішній вигляд, - на увагу не заслуговують з наступних підстав. Так, вказівка продавця предмета лізингу, яка зазначала б у кого саме буде придбано лізингодавцем автомобіль для лізингоодержувача, як умова договору, не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обумовленого товару. У визначеннях договору фінансового лізингу передбачено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в Акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. До того ж, лізингодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде купувати товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить який товар необхідно придбати, від нього залежить коли даний товар буде придбано тощо. Щодо Порядку та місця отримання транспортного засобу, то зазначені умови визначені у пунктах 4.3, 4.4, 4.6 договору. Зокрема, лізингоодержувач зобов'язаний оглянути предмет лізингу в місці поставки протягом трьох днів з моменту повідомлення його про адресу місця поставки. За результатами огляду в вищезазначений термін лізингоодержувач та лізингодавець підписують акт приймання-передачі. Будь-яка невідповідність предмета лізингу п.1.1 даного договору, специфікації складеної на момент передачі предмета лізингу (є додатком №3 до цього договору) зазначається в акті приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками лізингодавця і лізингоодержувача. Місцем поставки по даному договору є: спеціалізований салон з торгівлі транспортними засобами, з яким у лізингодавця укладений договір купівлі-продажу автомобіля або трактору, або інше місце визначене лізингодавцем з урахуванням інтересів лізингоодержувача. Страхування предмета лізингу регламентовано розділом 7 договору, а предмет лізингу, наведений у додатку №3 до договору, а саме, специфікації, яка підписана, як лізингодавцем, так і лізингоодержувачем. При цьому, пунктом 4.5 договору передбачено, що у випадку наявності дефектів предмета лізингу, які роблять неможливою нормальну експлуатацію предмета лізингу, лізингоодержувач та лізингодавець мають право відмовитись від підписання акту приймання-передачі, і лізингодавець повинен замінити такий предмет лізингу згідно з умовами п.1.9 даного договору. Крім цього, доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених вимог, суд розцінює критично, оскільки у позовній заяві остання вказує, що під час укладення договору представник лізингодавця запевнила її, що вартість предмета лізингу становить 70000,00 грн., а сам предмет лізингу - автомобіль вона може отримати протягом чотирьох днів, сплативши лізингодавцю 14000,00 грн., як комісію за організацію та оформлення договору. В той же час, в судовому засіданні позивач пояснила, що кошти в сумі 14000 грн. вона сплатила, як авансовий платіж за предмет лізингу, оскільки так їй пояснив представник відповідача, чим фактично її було введено в оману. Однак, незважаючи на такі суперечності, твердження позивача в одному та другому випадках є безпідставними, оскільки з копії укладеного між сторонами договору фінансового лізингу вбачається, що він підписаний обома сторонами (позивачем та відповідачем) в цілому і на кожній сторінці окремо, де визначено вартість предмета лізингу - 140000,00 грн., права та обов'язки сторін, строки, порядок та розмір внесення лізингових платежів, а також платежів за організацію та оформлення договору, умови поставки та прийому-передачі предмета лізингу тощо. Крім цього, позивачем не доведено, що відповідач навмисно ввела її в оману щодо істотних умов договору, оскільки та обставина, що позивач повністю не перечитувала умов договору перед його підписанням, не може свідчити про недоброчесність протилежної сторони договору - лізингодавця. Положеннями ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач вказує, що повністю ознайомитись з умовами договору на момент його підписання у неї не було можливості через вкрай поганий стан здоров'я в післяопераційний період, а також факт підписання договору пов'язує із прийняттям медичного препарату "кеторол", який має побічні реакції, зокрема, головна біль, порушення концентрації уваги, запаморочення тощо. З копії виписки з медичної картки стаціонарного хворого №14934 [PERSON], виданої відділенням інвазивних методів діагностики Волинської обласної клінічної лікарні, вбачається, що позивач дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні з 30.09.2014 року по 05.10.2014 року, операція (Лапароскопічна холецистектомія. ІоХГ) виконана 02.10.2014 року. Проведено консервативне лікування, зокрема із прийманням медичного препарату "кеторол". Післяопераційний період без ускладнень (а.с.18). Як слідує зі змісту наданої позивачем копії Інструкції для медичного застосування препарату "кеторол", даний препарат дійсно має названі позивачем побічні реакції, однак сам по собі він не доводить і не спростовує жодного факту спірних правовідносин, які мають місце у справі, оскільки із вищевказаної виписки з медичної картки вбачається, що післяопераційний період у позивача був без ускладнень, вона з власної волі з м.Любомль Волинської області поїхала до м.Львова саме з метою укладення договору з відповідачем, при цьому будь-яких доказів погіршення стану її здоров'я у період укладення договору, що вимагало прийняття медичного препарату, вона суду не надала. Крім цього, підстав вважати, що позивач на момент укладення 22 жовтня 2014 року договору фінансового лізингу №01/14-00081 в м.Львів не усвідомлювала чи не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у суду немає, а та обставина, що договір в повному обсязі вона не перечитала є її власним правом, яке не передбачає для іншої сторони певних юридичних наслідків. Натомість позивач в судовому засіданні ствердила, що її волевиявлення в момент укладення договору було добровільним та відповідало внутрішній волі, до укладення договору її ніхто не примушував та не схиляв, а тому за встановлених судом обставин, суд розцінює обрану позицію позивача не інакше, як таку, що умови договору стали для неї неприйнятними лише після того, як вона дізналась, що при розірванні за її ініціативою договору лізингу, їй не буде повернута сплачена комісія за організацію та укладення даного договору. Таким чином, відповідно до вимог ст.638 ЦК України, спірний договір фінансового лізингу є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.3 ч.1 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Частиною 1 статті 7 вказаного Закону визначено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Отже, законодавством передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів лізингу в односторонньому порядку, тобто, передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору. Судом встановлено, що позивачем сплачено лише комісію за організацію та оформлення договору в сумі 14000,00 грн., а самі лізингові платежі не сплачувались, що також в судовому засіданні ствердила позивач. При цьому, сплачена позивачем сума, яка передбачена умовою договору в розмірі 14000 грн., згідно ст.16 Закону України "Про фінансовий лізинг", не входить до авансового платежу, оскільки є комісією за організацію даного договору і лізингоодержувачу не повертається, а погоджені сторонами у п.10.11 договору умови передбачають не що інакше, як відповідальність лізингоодержувача при розірванні на його вимогу з будь-яких причин договору лізингу, що може мати для лізингодавця негативні наслідки, пов'язані з відповідальністю перед продавцем (постачальником) предмету лізингу. Таким чином, аналізуючи встановлені судом на підставі викладених доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що при укладенні спірного договору фінансового лізингу №01/14-00081 від 22.10.2014 року з додатками №№1, 2, 3 між сторонами були дотримані, передбачені законодавством, усі істотні умови договору щодо його змісту, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті, обидві сторони на момент укладення договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою юридичної особи, а обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача в користь позивача сплаченої останньою суми за організацію та оформлення договору, з огляду на умови договору та законодавство, яке регламентує такі договірні правовідносини, судом не встановлено.

Outcome: dismissed