Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

17.06.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від Державної іпотечної установи до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором у розмірі 117 762,08 грн., що складається з: трьох відсотків річних від простроченої суми боргу - 37147,73 грн., та інфляційних втрат за весь період прострочення - 80 614,35 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 06 квітня 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі №2-12-254/10 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно даного рішення суд вирішив стягнути з відповідачів на користь Банку заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії у сумі 898 146,62 грн. та сплачені судові витрати в сумі 1950,00 грн. 14 листопада 2019 р. Центральним районним судом м. Миколаєва по справі № 2-12-254/10 постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадженні за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме, замінити Банк на Державну іпотечну установу. Вказана ухвала набрала законної сили 14.12.2019 року. Згідно з рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року по справі №2-12-254/10 з відповідача на користь позивача було стягнуто достроково всю суму заборгованості за Кредитним договором, останній припинив свою дію, тому позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за таким договором, адже нарахування процентів, відсотків за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору чиним законодавством не передбачено. Однак, з моменту ухвалення судового рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань боржника, правовідносини сторін кредитного договору не припиняються, а переходять в площину виконання судового рішення. На день подачі позову, Відповідач не сплатив та має прострочену заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 11-7-кig-2008 від 08.02.2008 р. Станом на 12.05.2021 р. за не виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 р. по справі №2-12-254/10 Відповідачам нарахована заборгованість за період з 12.05.2018 року по 12.05.2021 року на загальну суму 117762,08 грн. з них: три відсотки річних від простроченої суми боргу - 37147,73 грн.; інфляційні втрати за весь період прострочення - 80614,35 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. 23.06.2021 року матеріали справи передано для розгляду судді Саламатіну О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 29.06.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.08.2021 року залишена без задоволення заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Куценка Ю.О. від 02.08.2021 року щодо заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. 05 серпня 2021 року на адресу суду представник відповідача [PERSON] - адвокат Куценко Ю.О. направив відзив на позовну заяву про стягнення коштів, в якому позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи тим, що хоча в обгрунтування позовних вимог, позивачем надано угоди укладені між [PERSON] , [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит": Договір про відкриття кредитної лінії №11-7-kig-20008 від 08.02.2008 року, додаткова угода №1 від 30.04.2008 року до Договору про відкриття кредитної лінії №11-7-kig-20008 від 08.02.2008 року, додаткова угода №2 від 26.08.2008 року до Договору про відкриття кредитної лінії №11-7-kig-20008 від 08.02.2008 року. Договір поруки від 08.02.2008 року. додаткова угода №1 від 30.04.2008 року до Договору поруки від 08.02.2008 року, іпотечний договір від 08.02.2008 року, натомість позивач Державна іпотечна установа не була стороною жодного із зазначених правочинів. Також вказав, що є незрозумілим розрахунок заборгованості. який було здійснено з травня 2018 року, тобто, на його думку, ще за півтора роки до набуття позивачем права на стягнення,тобто до винесення Центральним районним судом міста Миколаєва ухвали про заміну сторони виконавчого провадження від 14.11.2019 року по справі №2-12-254/10. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 08 лютого 2008 року між ВАТ Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладений кредитний договір №ll-7-kig-2008, відповідно умов якого ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» надав [PERSON] кредит у розмірі 770000 грн. 00 коп. у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16 % річних, із строком погашення до 07 лютого 2023 року. 08 лютого 2008 року для забезпечення повного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №ll-7-kig-2008 від 08.02.2008 року між ВАТ Банком «Фінанси та Кредит», [PERSON] , та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно яким, поручитель [PERSON] , зобовязана відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року по справі №2-12-254/10 стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 08.02.2008 року в сумі 898 146,62 грн., а також судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 250,00 грн. 11.02.2015 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та Державною іпотечною установою укладений договір відступлення прав вимоги № 17/4-В. 14 листопада 2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва по справі № 2-12-254/10 ухвалено рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме, замінено ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу. Вказана ухвала набрала законної сили 14.12.2019 року. Відповідно до розрахунку заборгованості позичальника [PERSON] за порушення грошового зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії №11-7-kig-2008 від 08.02.2008 року станом на 12 травня 2021 року за не виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року по справі №2-12-254/10 Відповідачам нарахована заборгованість за період з 12.05.2018 року по 12.05.2021 року на загальну суму 117 762,08 грн. з них: три відсотки річних від простроченої суми боргу - 37 147,73 грн.; інфляційні втрати за весь період прострочення - 80 614,35 грн. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2010 року по справі №2-12-254/10 з відповідачів було стягнуто у солідарному порядку заборгованість у розмірі 898146,62 грн., при цьому, доказів на підтвердження виконання рішення суду [PERSON] та [PERSON] не надано. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором припинилося. Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Таким чином, наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору на підставі частини другої статті 625 ЦК України. При цьому, суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо необгрунтованості розрахунку заборгованості та про відсутність у позивача права на нарахування відповідних сум боргу за період до набрання законної сили ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2019 року по справі № 2-12-254/10, якою замінено сторони у виконавчому провадженні. Так, згідно зі статею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином до нового кредитора - Державної іпотечної установи перейшли права первісного кредитора ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", в тому числі і право вимоги про стягнення компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору на підставі частини другої статті 625 ЦК України. За такого, позиція представника відповідача щодо наявності у позивача права нарахування заборгованості лише за період після дати набрання законої сили ухвалою про заміну сторони виконавчого провадження не грунтується на законі та судом відхиляється. При здійсненні розрахунків заборгованості позивачем правильно визначено кількість днів прострочення, розмір процентної ставки, а також індекси інфляції зафіксованої у відповідні періоди, тому суд погоджується з сумами заборгованості нарахованими позивачем. Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що, у відповідності до приписів частин 1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд не приймає припущення відповідача про можливий фіктивний характер поданих позивачем копій документів, які подані позивачем на підтверження свого права вимоги, оскільки вказане є припущенням відповідача та не грунтується на жодному доказі. Натомість, як вже зазначалося вище: 06 квітня 2010 року Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від по справі №2-12-254/10 стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 08.02.2008 року в сумі 898 146,62 грн., а також судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 250,00 грн.; 14 листопада 2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва по справі № 2-12-254/10 ухвалено рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, а саме, замінено ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на Державну іпотечну установу. Вказаними судовими рішеннями вирішено питання щодо стягнення заборгованості з відповідачів та про наявність підстав для правонаступництва позивача. Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими у розмірі 117 762,08 грн., з яких 37147,73 грн. - три відсотки річних від простроченої суми боргу, 80614,35 грн. - інфляційні втрати за весь період прострочення. Що стосується питання розподілу судових витрат, то суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідачів понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 2 270,00 гривні, які стверджуються платіжним дорученням № 16292 від 07.06.2021 року.

Outcome: approved