Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 94865,44 грн. та судові витрати. В позові вказано, що 08.04.2017 року в м. Київ мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Ленд Ровер", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки "Ленд Ровер", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва винним у дорожньо-транспортній пригоді є [PERSON] . У результаті даної ДТП було пошкоджено автомобіль [PERSON] , застрахований ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», згідно з договором страхування №3111/261/000811 від 28.03.2017 р. Власник пошкодженого автомобіля звернулася з заявою до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Згідно з умовами договору, на підставі розрахунку суми страхового відшкодування, рахунку фактури, звіту експерта було розраховано та виплачено на рахунок страхувальника страхове відшкодування в розмірі 194865,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №122051 від 26.04.2017 р. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника "Ленд Ровер", д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», страхова компанія здійснила страхову виплату у межах ліміту на користь позивача в розмірі 100 000 грн. Різниця між завданою відповідачем шкодою і шкодою, яка була відшкодована страховою компанією, становить 94 865,44 грн., яку позивач з посиланням на вимоги ст.ст.993, 1194 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить стягнути з відповідача. 04.05.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області позовну заяву залишено без руху. 22.05.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлявся належним чином. До суду від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подав. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач відзив на позов до суду не надіслав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 280 ч.1 п.4 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За вимогами Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 08.04.2017 року, о 23 год. 35 хв., [PERSON] , у м. Києві, по вул. Б. Хмельницького та І. Франка, керуючи автомобілем марки «Land Rover» д.н.з. [NUMBER] , під час руху не впорався з керуванням, не врахував дорожньої обстановки та здійснив наїзд на дорожній знак 5.35 та припаркований транспортний засіб «Land Rover Diskaveri», д.н.з. [NUMBER] , в результаті обидва транспортних засоби отримали механічні пошкодження, також був пошкоджений дорожній знак 5.35. Своїми діями [PERSON] порушив 2.3б, 13.3 ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується відповідною постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.07.2017р. /а.с.13/. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2017, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до яких відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною. У результаті вищезазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль «Land Rover Diskaveri» д.н.з. [NUMBER] , застрахований у ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" згідно з договором страхування №3111/261/000811 від 28.03.2017 року, який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить [PERSON] /а.с.7-11/. Згідно з заявою від 11.04.2017 року власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернулася до ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" про сплату страхового відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту. /а.с.14/. На підставі протоколу огляду транспортного засобу від 11.04.2017 року /а.с.15/, рахунку №1036652 від 12.04.2017 р. /а.с.16/; звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) /а.с.17-20/; протоколу огляду транспортного засобу від 13.04.2017 року /а.с.21/; ремонтної калькуляції №52/04/17 від 18.04.2017 р. /а.с.22-23/; розрахунку суми страхового відшкодування /а.с.25/ та страхового акту №30113/1 /а.с.26/, було розраховано та виплачено на рахунок страхувальника страхове відшкодування в розмірі 194865,44 грн., що підтверджується платіжним дорученням №122051 від 26.04.2017 р. /а.с.28/. Як вказано у вимозі про сплату боргу від 20.02.2018р., поданою позивачем до відповідача, було прийнято рішення про виплату на рахунок страхувальника [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 194865,44 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Домінанта» згідно з полісом АК /2573301 , тому в ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" наявне право вимоги до ПАТ «СК «Домінанта» на суму страхової виплати у межах ліміту в розмірі 100 000 грн. Позивач просив відповідача виплатити різницю між завданою відповідачем шкодою і шкодою, яка відшкодовується ПАТ «СК «Домінанта» в сумі 94 865,44 грн. Відповідач у відповідь на вимогу борг не визнав /а.с.29, 30/. Відповідно до ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» страховик,

Outcome: approved