Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26.06.2010 р. по 27.01.2012 р., від шлюбу [INFO] р. у них народився син - [PERSON] Шлюб між ними було розірвано. Відповідач проживає за місцем своєї реєстрації у м. Харкові, з пологового будинку дитину не забрав. З грудня 2010р. і до теперішнього часу, відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини, не цікавиться її життям. Дитина з народження проживає з нею, вона ніколи не перешкоджала батькові бачитися з дитиною та брати участь в її вихованні , однак відповідач жодного разу не відвідав дитину за місцем її проживання. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не надає коштів на утримання сина, тому вона вимушена була звернутися до суду з позовом. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду від 18.11.2014 року у справі № 219/3744/2014-ц позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Часовоярської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Стягнуто з [PERSON]на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] щомісячно у розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2014 року. 15.12.2014 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 05.01.2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 18.12.2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в сумі 2000 грн. на утримання дитини. Ухвалою суду від 23.01.2015 року Об»єднано в одне провадження цивільну справу 219/3744/2014-ц 2/219/747/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Часовоярської міської ради про позбавлення батьківських прав з цивільною справою 219/7446/2014-ц 2/219/568/2015 (2/219/3552/2014) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання дитини. Присвоєно об»єднанній справі єдиний унікальний номер № 219/7446/2014-ц 2/219/568/2015. 23.01.2015 року [PERSON] звернувся з зустрічною позовною заявою до [PERSON] в якій просить: позбавити батьківських прав [PERSON]; визначити місце проживання [PERSON] з ним, посилаючись на те, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, оскільки в їх сімейне життя втрутилася мати відповідачки, яка була проти їх шлюбу і створила всі умови для того, щоб позбавити його спілкування з [PERSON] та їх сином. Свого сина він не забрав з пологового будинку, оскільки мати відповідачки без дозволу лікарів, без отримання документів забрала її з дитиною з пологового будинку. Він неодноразово намагався налагодити стосунки з відповідачкою, але на заваді ставали її мати, яка провокувала конфліктну ситуацію. Матеріальну допомогу на утримання дитини [PERSON] відмовлялася отримувати. Крім того, зазначив, що протягом останніх двох років [PERSON] працює і постійно проживає в м. Києві, а їх син проживає в [ADDRESS], його вихованням займається мати відповідачки. Сама відповідачка до м. Часів-Яр приїжджає один раз у три місяці на вихідні. Приводить і забирає з дитсадка дитину мати відповідачки та інколи вона сама. Вважає, що таким чином вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Також зазначив, що проживає та працює в м. Харкові, має всі можливості для того, щоб забезпечити дитині гарні умови проживання та виховання. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив стягнути з [PERSON]аліменти щомісячно у розмірі ? частини всіх його доходів, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2014 року. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити за необґрунтованістю та зазначив, що саме [PERSON] 4 роки виконувала обов'язки щодо виховання дитини, її духовного розвитку, всіма силами та можливостями, забезпечувала дитину матеріально, користуючись моральною підтримкою близьких людей (матері, бабусі). Відповідач [PERSON] не заперечував щодо стягнення аліментів, в частині позову щодо позбавлення його батьківських прав категорично заперечував, оскільки бажає спілкуватися з дитиною та виховувати її, але позивач йому не надає можливості цього зробити. Наполягав на задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача підтримала зустрічний позов, а також вважала, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, оскільки [PERSON] не відмовляється сплачувати аліменти на дитину, бажає бачитися з дитиною, виховувати її. Однак на цей час його намагання марні, тому що позивач проживає в м. Київ та не бажає зустрітися з відповідачем та владнати спір. Представник Органу опіки та піклування Часівоярської міської ради просила розглянути справу за її відсутності. Представник Органу опіки та піклування Артемівської міської рада просила виключити їх з числа третіх осіб, оскільки вважала, що цей орган не має жодного стосунку до вирішення вказаного спору. Прокурор вважав, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки відповідач - [PERSON] не виконував протягом 4 років батьківські обов'язки, був достатньо агресивно налаштований у спілкуванні з колишньою дружиною та її матір'ю, реальних дій щодо налагодження контакту з позивачем прокурор з боку відповідача не побачив, вважав також, що перераховані грошові кошти в сумі 1000 грн. у якості аліментів на дитину не знайшли свого адресату. Прокурор вважає, що відповідач не довів, що мав намір взагалі виконувати свої обов'язки як батько малолітньої дитини. Зустрічний позов прокурор вважав необґрунтованим та таким що в його задоволенні слід відмовити, оскільки жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по виховуванні дитини та підстав для передачі дитини на виховання [PERSON] останній не надав. Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази, показання свідків, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (надалі СК України) мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 статті 142 СК України передбачено, що мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов'язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Згідно ч.1, 3 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Відповідно до Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства и юстиції № 52/5 від 18.10.2000 року (з подальшими змінами до нього), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за № 719/4940 державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема, є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Згідно п.4 ст.1 розділу III «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження, підтверджене одним із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, або місце проживання батьків чи одного з них. Якщо місцем народження дитини зазначається фактичне місце її народження, а не місце проживання її батьків, про це робиться відповідна відмітка у графі "Для відміток" актового запису про народження, яка під час державної реєстрації скріплюється підписами батьків чи одного з них. Під час державної реєстрації народження дитини за місцем її народження в актовому записі вказується фактичне місце народження. Зазначений порядок повинен бути роз'яснений особам, які звернулися з питання державної реєстрації народження дитини. Державна реєстрація народження проводиться за усною чи письмовою заявою батьків дитини чи одного з них (п.8 статті 1 розділу III). Відповідно до ст.ст. 145, 146 СК України прізвище та ім'я дитини визначається за прізвищем та згодою батьків відповідно. Статтею 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Часовоярською міською радою м. Артемівська Донецької області матір'ю дитини [PERSON], [INFO] року народження, є [PERSON], а батьком - [PERSON]. 27.01.2012 року заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, останній залишено прізвище «[PERSON]». Рішення набрало законної сили 13.02.2012 року. Депутатом Часовоярської міської ради Кудрявих С.А. 24.06.2014 року було проведено обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], відповідно до якого [PERSON] працює лаборантом Харківського державного університету ім. Каразіна. В акті зазначається, що позивач разом з сином проживають у газифікованому будинку з усіма зручностями по [ADDRESS], матір (позивач) створила всі умови для проживання та розвитку дитини. У вихованні дитини приймає участь бабуся, яка проживає в цьому ж будинку. Батько дитини (відповідач) проживає окремо, більше 2х років сім'ю не відвідує, у вихованні дитини активної участі не приймає. Згідно висновку Комісії з захисту прав дитини Часовоярської міської ради від 10.07.2014 року № 10 батько дитини - [PERSON] у вихованні сина участі не приймає, про здоров'я дитини не піклується (арк.с.10). З травня 2013 року, як дитина відвідує дитячий заклад «Дзвіночок», та станом на 24.06.2014 року (згідно довідки, арк.с.11), хлопчик до дитсадка приходить завжди охайним, одягненим по сезону. Дитину до дитсадка приводить мама - [PERSON] (позивач). Внесення оплати за перебування [PERSON] в дитячому садку здійснює [PERSON] Батько [PERSON] участі у вихованні сина не приймає. Комісією прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд не може прийняти як належний доказ вказаний висновок, оскільки він складений без участі батька дитини і суду не надано доказів, що він був повідомлений належним чином про засідання комісії з захисту прав дитини і не з'явився з неповажних причин. Згідно довідки КЗОЗ «Харківський обласний клінічний перинатальний центр» [PERSON] [INFO], з 30.11.2010 року по 07.02.2010 року перебувала у КУОЗ «Спеціалізований міський клінічний пологовий будинок № 5 м. Харкова». [INFO] року вона народила хлопчика, виписана із стаціонару з дитиною 07.12.2010 року в задовільному стані. З показань свідків [PERSON], [PERSON] (батьки відповідача) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружилися коли [PERSON] була вагітна 4,5 місяці. Вони оберігали [PERSON] як «кришталеву вазу». Весь час як [PERSON] була у пологовому будинку, вона чомусь плакала. Вони придбали все для того, щоб зустріти [PERSON] з дитиною, вдома все приготували для зустрічі та гостей, відеокамеру налаштували, щоб відобразити все на пам'ять, як зустрічали маму з дитиною з пологового будинку. Приїхали, а [PERSON] з дитиною забрала її матір, телефони всі відключили. Коли [PERSON] поїхав до Часів Яру, [PERSON] з ним розмовляла через квартирку у вікні. Ми не намагалися у будь-який спосіб налагодити стосунки з [PERSON], оскільки вважаємо, що вона неправильно поступила з нашим сином. Вважають, що дитина має жити з батьком або матір'ю, оскільки вони розлучилися. На їх думку, перебуваючи у місті Києві [PERSON] не зможе надати належне виховання дитині. Свідок [PERSON] показав, що що [PERSON] з дитиною та її матір'ю покинули пологовий будинок заздалегідь, ніж туди з батьками та друзями приїхав [PERSON], який підготувався до зустрічі дитини та дружини з пологового будинку, був дуже радий, що в нього народився син. Він пару разів приїжджав до [PERSON] в Часів Яр, однак [PERSON] не надавала можливості спілкуватися з дитиною. Вищевказані показанні свідків спростовують ствердження позивача про те, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку, оскільки саме дії позивача не дозволили йому це зробити. Це також спростовує ствердження відповідача про те, що позивач з дитиною покинули самовільно пологовий будинок, оскільки в довідці лікувальної установи зазначається, що вони були виписані з документами, і пізніше на підставі документів про народження дитини, остання була зареєстрована та видано Свідоцтво про народження. У Свідоцтво про народження серія [NUMBER] внесені дані про місце народження [PERSON] - м. Часів Яр м. Артемівськ Донецької області, що не суперечить Положенню про реєстрацію місця народження фізичної особи. Як свідчать матеріали справи, а саме довідка з місця проживання, видана Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» Дільниця 59, [PERSON] постійно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю - [PERSON], батьком - [PERSON], сестрою - [PERSON] Будинок з всіма зручностями, технічний стан будинку і характеристика житлового приміщення - не задовільний (арк. с. 30). За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджується наданою ТОВ «Компаньйон Фінанс» характеристикою (арк.с.34). Згідно довідки ТОВ «Компаньйон Фінанс» № 322 від 18.12.2014 р. дохід [PERSON] за період з 01.06.2014 р. по 30.11.2014 р. склав 40293,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що на даний час займає іншу посаду в цій же компанії і спроможний надавати матеріальну допомогу дитині, утримувати її. До позовної заяви [PERSON] надав довідку від 20.01.2015 року, в якій зазначається, що його син [PERSON], відвідує дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 48 «Дзвіночок». Приводить і забирає [PERSON] з дитсадка бабуся [PERSON] та інколи матуся [PERSON]. Також в судовому засіданні вказував на те, що з Інтернет - ресурсу та його знайомих він дізнався про те, що його колишня дружина проживає в м. Київ, доволі рідко приїжджає до Часів Яру, вихованням дитини не займається. Всі ці обставини є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав та підставою для передачі дитини йому на виховання. Однак, такі доводи відповідача щодо ухилення [PERSON] від обов'язків матері є хибними, оскільки як встановлено в судовому засіданні показаннями свідків саме для того, щоб працевлаштуватися та в подальшому забезпечити належне виховання, утримання дитини, створення синові належного харчування, медичного догляду, умов для фізичного розвитку [PERSON] поїхала до Києва. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Законодавчо встановлений принцип повної рівності обох батьків у сфері виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Цілеспрямованість названих дій має бути направлена перш за все на забезпечення фізичного, духовного, і морального і розумового розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. В п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що дитину виховувала [PERSON], а бабуся [PERSON] їй допомагала в цьому. Батько дитини приїжджав декілька разів. Відгуки про батька чули тільки негативні від сім'ї [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, [PERSON] з дитиною з грудня 2014 року проживають у місті Києві, дитини ходить до дитячого садочка, [PERSON] працює і утримує сина [PERSON]. Про вказане також свідчать довідки, надані представником позивача (арк.с.73, 74). Відповідно ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частина 1 ст.161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини суд враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитинудля проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною по віденкою може зашкодити розвиткові дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, встановлено, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли наявні виключні обставини, розлучатись зі своєю матір'ю. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Як вбачається із матеріалів справи, позивач та відповідач проживають окремо, в різних населених пунктах, на значній відстані. З урахуванням місця проживання дитини разом з позивачем у м. Часів Яр, а також того, що батько проживає у інший місцевості - у м. Харкові, бажає наладити стосунки з колишньою дружиною та дитиною, працює, має постійний заробіток, в свою чергу, позивач фактично до розгляду справи не зверталась до відповідача з приводу стягнення аліментів, суд не може констатувати, що невиконання батьківських обов'язків про які йдеться в позові, було свідомим та умисним. З огляду на викладене, позивач не надав належних доказів та не переконав суд в тому, що відповідач самоусунувся від виховання дитини та ухиляється від виконання батьківських обов'язків свідомо та умисно. Тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав слід відмовити, в частині стягнення аліментів позов задовольнити. Також, з урахуванням викладених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, оскільки відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] належними та допустимими доказами не довів наявність підстав для позбавлення батьківських прав матір дитини - [PERSON] та підстав для визначення місця проживання дитини з ним, батьком дитини.

Outcome: approved