Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в сумі 248115, 74 грн., з яких: 234 860 грн. - невідшкодована сума заподіяної матеріальної шкоди, 2798, 85 грн. - витрати на зберігання пошкодженого автомобіля, 3000 грн. - вартість експертного дослідження, 5000 грн. - витрати на правову допомогу, 2456, 89 грн. судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 14.10.2017 року близько 14.10 год., сталося ДТП за участю водія [PERSON] , який працює водієм у ФОП [PERSON] , що керував автобусом „РУТА 232 спг", д.н.з. [NUMBER] , автомобіля „Mitsubishi Outlander,, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15 грудня 2017 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУиАП. Внаслідок зіткнення автомобіль „Mitsubishi Outlander,, д.н.з. [NUMBER] отримав значні технічні ушкодження, а позивачу заподіяна значна матеріальна шкода. Відповідно до висновку екснерта-автотоварознавця № 37-10 від 25 жовтня 2017 року попередня вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля „Mitsubishi Outlander, становить 484 790 грн. 22 коп., середня ринкова вартість становить 381 860 грн. Оскільки, за таких умов проведення відновлювального ремонту є недоцільним, то величина матеріальних збитків, становить 381 860 грн. Вартість проведення автотоварознавчої експертизи становить 3000 гривень. Витрати, що пов`язані зі зберіганням пошкодженого транспортного засобу становлять 2798 грн. 85 коп. СК "Країна" сплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 99 000 гривень. Оскільки відповідачем протягом тривалого часу не вживалось заходів до відшкодування заподіяної шкоди, 20.04.2018 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля „Mitsubishi Outlander,, д.н.з. [NUMBER] з [PERSON] за 48 000 грн. 05 листопада 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ФОП [PERSON] , який позовні вимоги не визнав. Вказував, що оцінка транспортного засобу проводилась без повідомлення та без участі відповідача, тому не може бути належним доказом. Витрати за зберігання пошкодженого автомобіля не підтверджені доказами, оскільки товарний чек без номеру і дати оформлено з порушеннями та не може бути належним доказом. У зв`язку з тим, що на його думку, висновок № 37-10 експертного автотоварознавчого дослідження від 25.10.2017 року є неналежним та допустимим доказом, так як проведений з порушенням, відповідно і витрати позивача за проведення такої оцінки не підлягають компенсації за рахунок відповідача. Оскільки позивачем не надано доказів до позову вартості транспортного засобу після ДТП, а висновок експертного автотоварозначого дослідження №37-10 від 25.10.2017 року складений з порушенням вимог п.п. 2.2., 5.2, 7.17 Наказу Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи га оцінки колісних транспортних засобів» № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, відповідно є неналежним доказом, тому у задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Рахманов В.І. позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ФОП [PERSON] адвокат Панченко О.О. просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] , який про час та дату судового засідання повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями\~12,\~13,\~77 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що 14.10.2017 року близько 14.10 год., водій [PERSON] , який працює водієм у ФОП [PERSON] , керуючи транспортним засобом автобусом „РУТА 232 спг", д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по маршруту на перехресті вул.Великотирнівська та вул.І.Мазепи в м.Полтава, при повороті ліворуч не пропустив автомобіль „Mitsubishi Outlander,, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті зіткнення транспортний засіб „РУТА 232 спг" скоїв наїзд на транспортний засіб „ВАЗ 21063", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився перед світлофором. Своїми діями [PERSON] порушив п.16.6 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 15 грудня 2017 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. ( а.с.10-11). Згідно ч.4\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За вимог\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано\~статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро. Отже, з аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необґрунтованим, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди. Так, позивачем наданий висновок експерта-автотоварознавця № 37-10 від 25 жовтня 2017 року, згідно якого попередня вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля „Mitsubishi Outlander,, д.н.з. [NUMBER] станом на 25 жовтня 2017 року складає 484790, 22 грн, а середня ринкова вартість автомобіля становить 381860 грн. На підставі вказаного висновку вважає, що проведення відновлювального ремонту є недоцільним та ним визнано транспортний засіб фізично знищеним ( Т1 а.с.12-21). Суд не приймає до уваги як належний доказ висновок експерта-автотоварознавця № 37-10 від 25 жовтня 2017 року, оскільки даний висновок проведено з порушенням встановленого законом порядку, зокрема, в супереч вимог п.п. 5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», технічний огляд пошкодженого автомобіля вказаним оцінювачем здійснювався без належного виклику інших учасників ДТП, представника страхової компанії. А тому позовна вимога про стягнення вартості експертного дослідження в розмірі 3000 грн. задоволенню не підлягає. Крім того, як встановлено із наданої копії страхової справи, згідно платіжного доручення №3135 від 13 квітня 2018 року, ПАТ «СК «Країна» перерахувало на рахунок [PERSON] 99000 грн. в рахунок страхового відшкодування (Т.1 а.с.252). Матеріали страхової справи містять ремонтну калькуляцію №46935 від 30.10.2020 року, згідно якої вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 287806, 92 грн., а також розрахунок ринкової вартості автомобіля, який становить 379155, 02 грн. (Т. 1 а.с.246, 249). Позивачем [PERSON] не оспорювалась ремонтна калькуляція або розмір страхового відшкодування, про що свідчить заява про погодження розміру страхового відшкодування підписана позивачем ( Т.1 а.с.250). Крім того, з матеріалів справи не вбачається, чи при зверненні до страхової компанії [PERSON] \~визнав\~належний йому автомобіль фізично знищеним та чи згодний він був передати страховій компанії залишки транспортного засобу. Наданий ПАТ «СК «Країна» розрахунок розміру страхового відшкодування (з яким позивач погодився), свідчить про те, що він виконаний для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страховій компанії. З виплаченим страховою компанією розміром страхового відшкодування позивач погодився. Слід також зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів щодо залишкової вартості автомобіля після ДТП, що був проданий позивачем, згідно договору купівлі-продажу №5341/2018/908999 від 20.04.2018 року, за 48000 грн., оскільки така ціна вказана за домовленістю сторін, оцінка не проводилась ( а.с.8). За клопотанням представника відповідача 06.05.2019 року судом призначалася авто товарознавча експертиза щодо визначення ринкової вартості ТЗ на момент ДТП, встановлення факту її фактичного знищення та утилізаційної вартості, вартості відновлювального ремонту, та матеріального збитку завданого позивачу. Проте вказане дослідження не було проведено з підстав ненадання транспортного засобу, необхідного для проведення судової автотоварознавчої експертизи. Оскільки на час судового розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів для визначення розміру невідшкодованої суми матеріальної шкоди завданої пошкодженням транспорного засобу внаслідок ДТП, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Також, не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення витрат на зберігання пошкодженого транспортного засобу в розмірі 2798, 85 грн. Так, позивачем наданий акт №0000982 від 20.04.2018 здачі прийняття робіт по ремонту та товарний чек без номеру і дати ФОП [PERSON] на суму 2798, 85 грн. із зазначенням «стоянка автомобіля» (Т.1 а.с.52). Разом із тим матеріали справи не містять відомостей, що ФОП [PERSON] надає такий вид послуг як зберігання автомобіля. Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів, ФОП [PERSON] повідомив, що 14.07.2017 року між ним та [PERSON] укладено договір заявку № 32454 від14.10.2017 на проведення технічного огляду автомобіля „Mitsubishi Outlander,, д.н.з. [NUMBER] , який перебував на СТО до 20.04.2018. Оскільки з незалежних від виконавця обставин дефектовка те ремонт автомобіля не проводився, [PERSON] здійснив оплату за зберігання автомобіля в сумі 2798, 85 грн., про що видано відповідні документи. Окремий договір про надання про надання послуг зі зберігання автомобіля не укладався. ( Т.1 а.с.261). Відповідно до норм ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України\~визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень\~ст. 81 ЦПК України\~закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи поданих позивачем та його представником достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та недостатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що унеможливлює суд дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обґрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до\~ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави стягувати з відповідача будь-які судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed