Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.05.1999 року він являється власником земельної ділянки площею 0,10 га., що знаходиться по [ADDRESS] Вказує, що з того часу, коли він став власником земельної ділянки, відповідач [PERSON] зайняв частину належної йому земельної ділянки площею 73,0 м.кв. Ця площа була встановлена у дослідницькій частині висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22.04.2009 року, проведеній за ухвалою суду у цивільній справі за позовом прокурора м.Луцька в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Весною 2012 року відповідач [PERSON] частину земельної ділянки звільнив. Проте, у цей же час без дозволу позивача побудував бетонну огорожу, так і не звільнивши частину самовільно займаної земельної ділянки. Відповідач відмовляється зносити бетонну огорожу та звільняти частину займаної земельної ділянки, чим порушує права позивача як власника земельної ділянки. У зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати [PERSON] повернути йому частину самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею, встановленій у висновку земельно-технічної експертизи, що по [ADDRESS] та за власний рахунок знести бетонну огорожу, побудовану на його земельній ділянці, усунувши таким чином перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів від 26.11.1998 р. № 576, було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, яка знаходиться [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.05.1999 року (а.с. 3, 4). Ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності або постійного користування землею засвідчується державними актами. Згідно опису меж цієї земельної ділянки від "А" до "Б" вона знаходиться в користуванні [PERSON], від "Б" до "В" землекористування [PERSON], від "В" до "Г" землекористування [PERSON], від "Г" до "Д" землекористування [PERSON] (а.с. 4). В обґрунтування своїх вимог позивач послався на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 0124 від 22 квітня 2009 року в цивільній справі за позовом прокурора м.Луцька в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, згідно якого фактичні межі земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS], відповідають межам, зазначеним у державному акті на право приватної власності, виданому [PERSON], крім південної межі, фактична межа якої розташована в межах землекористувань садиб по [ADDRESS]. Права [PERSON], як власника зазначеної земельної ділянки, порушені, що полягає в неможливості самостійно господарювати на частині власної земельної ділянки, площею 35 кв.м, яка фактично розташована в межах землекористувачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-8). Також, в судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що весною 2012 року відповідач [PERSON] частину земельної ділянки звільнив. Проте, без дозволу позивача побудував бетонну огорожу, так і не звільнивши частину самовільно займаної земельної ділянки. Добровільно відповідач не зніс бетонну огорожу та самовільно зайняту ділянку не звільнив. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Як вбачається з висновку № 7 судової земельно-технічної експертизи від 05.10.2015 року на земельній ділянці [PERSON] по [ADDRESS] в складі з будинковолодінням відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 12.05.1999 року розташована частина бетонної огорожі загальною довжиною 12,86 м., яка розділяє будинковолодіння [PERSON] та будинковолодіння [PERSON] Роташування даної частини огорожі зображено на схемі, що додається до висновку. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Таким, чином враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку що позов слід задовольнити, зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] частину самовільно зайнятої земельної ділянки загальною площею, встановленій у висновку земельно-технічної експертизи, що по [ADDRESS] та за власний рахунок знести бетонну огорожу, побудовану на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON], усунувши таким чином перешкоди в користуванні земельною ділянкою. Відповідно до ст. ст. 86, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача суму в розмірі - 243,60 грн. понесених витрат по сплаті судового збору та суму в розмірі - 2209,00 грн. понесених витрат на експертне дослідження.

Outcome: approved