Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

11.05.2016р. позивач звернувся до суду з позовом, покликаючись на те, що з протоколу № 109366 проведення електронних торгів від 14.08.2015р. він дізнався про реалізацію нерухомого майна, яке належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та йому як подружжю та складається з нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару, що знаходяться на вул. Чорновола, 16-б в м. Городок Львівської області, загальною площею 297.5 кв. м.. Вказував, що підставою проведення електронних торгів було заочне рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015р., яким задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення на предмет іпотеки нежитлову будівлю, крамницю, міні бар, які знаходяться на вул. Чорновола, буд. 16-б в м. Городок Львівської області, які належать відповідачу на праві приватної власності\~ на підставі договору купівлі продажу, зареєстрованого № 401 від 31.05.2012р. серії № 659333, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу № ІІ-СГ № 398152 від 01.10.1988р.\~ він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до договору купівлі продажу нежитлової будівлі, укладеного 31.05.2012р., його дружина - [PERSON], набула права власності на нежитлову будівлю, крамницю, міні бар, загальною площею 297,5 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Городок, Львівська область, вул. Чорновола, буд. 16-б. Таким чином вказане майно придбане подружжям під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі і є спільним майном подружжя. Тобто на момент укладення спірного договору іпотеки нерухоме майно, яке було предметом іпотеки, мало правовий статус спільного сумісного майна подружжя, а відтак необхідною була його згода\~ на укладення договору іпотеки, що передбачено вимогами ст.578 ЦКУ та ст.6 ЗУ «Про іпотеку».\~ Як вбачається з кредитного договору № 1978 від 31.05.2012р., на забезпечення якого було укладено оспорюваний договір іпотеки, ним як одним із подружжя була надана письмова згода банку та позичальнику (як другому з подружжя) на укладання кредитного договору, що свідчить про те, що банк, як третя особа, знав, що дане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і той з подружжя, хто уклав іпотечний договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.\~ Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки, укладений 31.05.2012р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON]. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позовні вимоги підтримано представником позивача в судовому засіданні. Додатково [PERSON] пояснив, що позивачем не надавалося нотаріально посвідченої згоди на передачу в іпотеку майна, що була спільною сумісною власністю подружжя, в наданій представником відповідача копії такої заяви взагалі відсутній підпис [PERSON], оригінал такої заяви відсутній. Про порушення своїх прав як власника майна [PERSON] довідався лише після реалізації іпотечного майна, а відтак відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Заява [PERSON], яка надійшла з Львівського державного нотаріального архіву, не відповідає ні за формою, ні за змістом заяві, яку було надано в суд представником відповідача. Оскільки така заява про надання згоди на укладення договору за своєю правовою природою є правочином, вона мала бути викладена на спеціальному бланку нотаріальних документів, чого зроблено не було, а відтак такий доказ є неналежним та недопустимим і не може бути взятий судом до уваги при постановленні рішення. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надавши письмові заперечення, згідно з якими 31.05.2012р. [PERSON] надав своїй дружині нотаріально засвідчену згоду на передачу в іпотеку під банківський кредит в АТ "Ощадбанк" нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару загальною площею 297.5 кв. м., що знаходиться у м. Городок Львівської області. Додатково він повідомив, що договір буде укладатися його дружиною виключно в інтересах сім"ї та на умовах, які вони попередньо узгодили і вважали вигідними для них та сім'ї. Цим стверджується безпідставність пред'явленого позивачем позову, оскільки обставини укладення іпотечного договору, які ним заперечуються, фактично встановлені письмовими доказами - документами, які вчинені за участі та від імені [PERSON]. Таким чином про надання 31.05.2012р. нотаріально засвідченої згоди [PERSON] беззаперечно обізнаний, що свідчить про недобросовісне здійснення ним процесуальних прав та обов'язків всупереч ч.3 ст.27 ЦПК України та намір ввести в оману суд при ухваленні рішення у справі. З огляду на наведене іпотечний договір від 31.05.2012р. укладений сторонами із додержанням вимог законодавства (ст.203 ЦК України), а тому правові підстави для визнання його недійсним відсутні. В продовження, відповідно до п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015р. звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012р. з метою погашення кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором. 25.09.2015р. державним виконавцем ВДВС Городоцького РУЮ [PERSON] закінчено виконавче провадження № 47007047 з виконання зазначеного рішення суду. Як наслідок, право власності [PERSON] на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012р., а отже і право вимоги [PERSON], припинилося у встановленому п.8 ч.1 ст.346 ЦК України порядку, тому у позивача на момент пред'явлення позову відсутнє майнове право, на захист якого він звернувся до суду. По-друге, за позовною вимогою про визнання недійсним іпотечного договору від 31.05.2012р. пропущено строк позовної давності, оскільки про укладення такого договору [PERSON] довідався 31.05.2012р., коли давав згоду [PERSON] на передачу в іпотеку АТ "Ощадбанк" нерухомого майна. Крім того, [PERSON] був ознайомлений зі змістом самого кредитного договору, про що свідчить його підпис про ознайомлення з текстом договору. У п.2.1 кредитного договору було зазначено, що виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Городок, вул. Чорновола, 16-б. Проте позовна заява подана [PERSON] 11.05.2016р., тобто після спливу передбаченого ст.257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності майже на 1 рік. Відтак заявляє про необхідність застосування наслідків спливу строку позовної давності. З огляду на наведені обставини просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача доповнив, що при укладені іпотечного договору були дотримані усі вимоги цивільного законодавства, [PERSON] та [PERSON] разом вступили у кредитні правовідносини, позивач підписував договір поруки, подав нотаріусу письмову заяву про надання згоди на укладення як кредитного, так і іпотечного договорів, оригінал такої заяви був у позивача, а відтак усі мотиви позовної заяви вважає надуманими. З приводу невідповідності обох примірників заяви [PERSON] про надання згоди на укладення договору іпотеки, на яку вказує представник позивача, вказує, що в одній заяві нотаріус посвідчував фотокопію заяви, в іншому випадку засвідчував справжність підпису на заяві [PERSON], що й пояснює різні реєстраційні номери таких. За своїм змістом ці заяви ідентичні, а Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не передбачає обов'язкового викладу таких заяв на спеціальному бланку нотаріальних документів. Заслухавши пояснення представників сторін та представника третьої особи, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних міркувань. Судом встановлено, що з 01.10.1988р. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-СГ № 398152 від 01.10.1988р. (а.с.10). [PERSON] була власником нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару, загальною площею 297,5 м. кв., що знаходиться у м. Городку, Львівської області на вул. Чорновола, буд.16-б згідно [PERSON] про державну реєстрацію прав від 07.06.2012р. (а.с.40, 30-31). 31.05.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та фізичною особою [PERSON] укладено кредитний договір № 1978 від 31.05.2012р., за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 437500 грн., які зобов'язалася прийняти, використати за призначенням та повернути під 15.5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (а.с.4-6). [PERSON] надав свою згоду на укладення його дружиною [PERSON] цього кредитного договору, ніяких заперечень щодо положень договору та його укладення не мав, що завірив своїм підписом 31.05.2012р.. Як зазначено в п.2.1 даного кредитного договору, з текстом якого ознайомлений [PERSON], виконання позичальником зобов'язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Городок, вул. Чорновола, 16-б (а.с.4). З метою забезпечення кредитних зобов'язань [PERSON] за даним кредитним договором 31.05.2012р. було укладено іпотечний договір між ПАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області [PERSON]. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] передала банку в іпотеку нежитлову будівлю, крамницю, міні-бар, загальною площею 297,5 м. кв., що знаходиться у м. Городку, Львівської області на вул. Чорновола, буд.16-б (а.с.7-9). Згідно поданої [PERSON] приватному нотаріусу Городоцького районного нотаріального округу [PERSON] заяви від 31.05.2012р. він дає свою згоду на придбання за ціною та на умовах на свій розсуд та передачу в іпотеку під банківський кредит в АТ "Ощадбанк" його дружиною [PERSON] нежитлової будівлі, крамниці, міні-бару загальною площею 297.5 м. кв., що знаходяться в м. Городку, Львівської області на вул. Чорновола, буд.16-б. Додатково повідомляє, що згадані вище договори будуть укладатися його дружиною виключно в інтересах їхньої сім'ї на умовах, які вони попередньо узгодили і вважають вигідними для них та їхньої сім'ї. Вказана заява була подана [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі 31.05.2012р. між [PERSON] та [PERSON], справжність підпису [PERSON] була засвідчена приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 399. В подальшому в цей же день ця ж заява [PERSON] була надана приватному нотаріусу Городоцького районного нотаріального округу [PERSON] при укладенні спірного договору іпотеки нерухомого майна, фотокопія такої була нотаріально посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 407. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015р. позов ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON], третя особа - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Державний ощадний банк України"шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012р., а саме на нерухоме майно - нежитлову будівлю, крамницю, міні-бар, які знаходяться у м. Городок, вул. Чорновола, буд.16-б Львівської області, загальною площею 297.5 кв. м. і належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованому за № 401 від 31.05.2012р. серії ВРС № 659333, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області (а.с.45-48). Рішення набрало законної сили 11.03.2015р. (а.с.49). Постановою державного виконавця ВДВС Городоцького РУЮ [PERSON] серії ВП № 47007047 від 25.09.2015р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/441/24/2015, виданого 11.03.2015р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Державний ощадний банк України"шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 402 від 31.05.2012р., а саме на нерухоме майно - нежитлову будівлю, крамницю, міні-бар, які знаходяться у м. Городок, вул. Чорновола, буд.16-б Львівської області, загальною площею 297.5 кв. м. і належать на праві приватної власності [PERSON] з метою погашення заборгованості у розмірі 485369.35 грн. закінчено у зв'язку з стягненням з боржника суми заборгованості, суми виконавчого збору та суми витрат за проведення виконавчих дій (а.с.50). Згідно ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Отже підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Відповідно до змісту ст.ст.572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст.578 ЦК України та ст.6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно з ч.1 ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, п.6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном подружжя без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання цього договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Вказаний висновок викладено в постанові ВСУ від 30.03.2016р. у справі № 6-533цс16, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, в іпотечному договорі від 31.05.2012р. у п.5.1.1 вказано, що на момент набуття чинності цим договором предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і він (іпотекодавець) вправі ним розпоряджатися і на нього (предмет іпотеки) може бути звернуто стягнення без жодних обмежень та обтяжень. В п.5.1.2 цього ж договору вказано, що не існує прав, обтяжень та вимог інших осіб на предмет іпотеки. Вказані запевнення та гарантії [PERSON] підписала 31.05.2012р., коли і кредитний договір. [PERSON] також 31.05.2012р. надавав свою письмову згоду на укладення кредитного договору та договору іпотеки, тобто був присутнім при укладенні договорів, а відтак викладені ним у позовній заяві мотиви не відповідають дійсності. Спірний договір посвідчений нотаріусом, а відтак, на думку суду, при його укладенні були дотримані усі вимоги цивільного законодавства. За присутності такого та під час підписання [PERSON] тексту договору, тобто фактичного підтвердження нею факту перебування іпотечного майна у її власності і відсутності в інших осіб прав на таке, наявності нотаріально посвідченої копії заяви [PERSON] про надання ним згоди на укладення договору іпотеки, банк не мав підстав сумніватися в добросовісності позиції іпотекодавця, період перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі та підстави набуття іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки банком не перевірявся. При цьому суд вважає безпідставними посилання представника позивача на те, що заява [PERSON], якою він надав згоду на укладення іпотечного договору, виконана не на спеціальному бланку нотаріальних документів і не зареєстрована в єдиному реєстрі правочинів, а відтак є недопустимим доказом у справі, оскільки п.1 Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ № 296/5 22.02.2012р., в редакції, чинній на момент посвідчення нотаріусом заяви [PERSON], не встановлює обов'язкового викладу на спеціальних бланках нотаріальних документів примірників заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, якщо ці заяви залишаються у справах нотаріуса, а згідно відмітки нотаріуса при посвідченні справжності підпису заява [PERSON] зареєстрована в реєстрі за № 399. Відтак приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу [PERSON] у зв'язку з тим, що така заява залишалася у матеріалах справи нотаріуса при посвідченні договору купівлі-продажу, посвідчено справжність підпису на заяві [PERSON] з дотриманням вимог законодавства України, а тому в суду відсутні підстави визнавати таку недопустимим доказом у справі. В продовження, згідно п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03.02.2015р. у справі за позовом ПАТ "Державний ощадний банк України" до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на спірне нерухоме майно, яке виступало предметом іпотеки. [PERSON] був залучений до участі у вказаній справі як третя особа, проте рішення суду не оскаржував, відтак таке набрало законної сили 11.03.2015р. (а.с.44-48). Постановою державного виконавця ВДВС Городоцького РУЮ [PERSON] серії ВП № 47007047 від 25.09.2015р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/441/24/2015, виданого 11.03.2015р. на підставі вищевказаного рішення суду, закінчено у зв'язку з стягненням з боржника суми заборгованості, суми виконавчого збору та суми витрат за проведення виконавчих дій, а відтак станом на момент звернення до суду із даним позовом право власності [PERSON] на предмет іпотеки припинилося у зв'язку зі зверненням стягнення на нього, а відтак у позивача відсутні правові підстави для звернення до суду у зв'язку з відсутністю майнових прав, про захист яких він просить. Враховуючи встановлені фактичні обставини та наявні в матеріалах справи доводи, що свідчать про те, що на час укладення іпотечного договору 31.05.2012р. сторонами було дотримано усіх вимог цивільного законодавства України, в тому числі отримано належним чином оформлену згоду другого з подружжя на передачу в іпотеку спільного майна подружжя, суд не вбачає підстав для визнання такого іпотечного договору недійсним. При цьому суд приймає до уваги заяву представника відповідача про застосування позовної давності до даних правовідносин та визнає, що термін такої позивачем пропущено, оскільки, позивач ознайомлювався з текстом кредитного договору № 1978 від 31.05.2012р., де в п.2.1 було зазначено, що виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується нотаріально посвідченим договором іпотеки нерухомого майна, що розташоване за адресою: Львівська область, м. Городок, вул. Чорновола, 16-б, про що позивач розписався, а відтак дізнався про існування такого договору саме 31.05.2012р., заяву в суд подано 11.05.2016р., тобто із пропуском встановленої ст.257 ЦК України позовної давності. Проте з огляду на роз'яснення, дані в п.11 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009р. "Про судове рішення у цивільній справі", підставою для відмови у позові слід вважати недоведеність позовних вимог. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі п.6 ст.3, ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, п.8 ч.1 ст.346, ч.2 ст.369, ст.578 ЦК України, ч.2 ст.65 СК України,

Outcome: dismissed