Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог банк посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 05 березня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. АТ КБ "Приватбанк" зазначає, що виконав свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 24 лютого 2021 року має заборгованість перед банком у розмірі 26 356 гривень 60 копійок, яка складається із: 23 793 гривні 25 копійок - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 23 793 гривні 25 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2 563 гривні 35 копійок - заборгованість за простроченими відсотками, від сплати яких відповідач ухиляється, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.55), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 березня 2010 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку був укладений Договір про надання банківських послуг (а.с.12), згідно якого відповідач виявив бажання отримати платіжну картку «Кредитка «Універсальна». У заяві зазначено, що підписанням цієї заяви позичальник приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку у мережі Інтернет, та які разом із Пам`яткою клієнта та Тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого відповідач отримала шляхом самостійної роздруківки. Зазначена вище заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору, процентна ставка також не зазначена. Відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). З матеріалів справи встановлено, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05 березня 2010 року, в якій зазначено тип кредитного продукту. Згідно вказаної заяви відповідач отримав кредит у розмірі 25 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком станом на 24 лютого 2021 року відповідач має заборгованість перед банком у розмірі 26 356 гривень 60 копійок, яка складається із: 23 793 гривні 25 копійок - заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 23 793 гривні 25 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 2563 гривні 35 копійок - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.8-9). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, простроченими відсотками. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05 березня 2010 року, посилався на витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначеному в Умовах та правилах розмірі і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умови та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису [PERSON] , а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 березня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів». Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] АТ КБ "Приватбанк" дотрималися вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача зокрема заборгованості за простроченими відсотками. Вимоги банку про стягнення з відповідача "простроченого тіла кредиту" в сумі 23 793 гривні 25 копійок є недоведеними та безпідставними, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий банком, банком здійснено погашення відсотків за рахунок кредитування, що не передбачено умовами укладеного сторонами у письмовій формі кредитного договору та призвело до безпідставного нарахування надлишкового тіла кредиту, яке позичальник не отримував. В той же час із виписки по картковому рахунку [PERSON] з`ясовано, що відповідач користувався кредитними коштами, поповнював картку готівкою у відділеннях банку, сплачував щомісячні платежі, знімав готівку у банкоматах, сплачував за отримані товари та послуги, отже своїми діями не заперечував факт укладання кредитного договору (а.с.31-37). Крім того, 20 липня 2021 року відповідачем було надано до суду копію довідки, видану АТ КБ «ПриватБанк» від 20 липня 2021 року про сплату останнім заборгованості в розмірі 9 000 гривень. При цьому зазначено, що баланс по картці /рахунку [NUMBER] на кінець періоду складає 17 356 гривень 60 копійок, а до матеріалів справи позивачем додано виписку по картковому рахунку [PERSON] саме із значенням номера картки « [NUMBER] » на якому розмір заборгованості становить 26 356 гривень 60 копійок станом на 26 лютого 20201 року (а.с.31). Тому, оскільки відповідач надав суду докази часткового погашення заборгованості за тілом кредиту, позовні вимог підлягають частковому задоволенню з урахуванням суми погашення. Також суд вважає, що своїми заявами, наданими суду, в яких відповідач просив відкласти розгляд справи для мирного врегулювання спору та повного погашення заборгованості, [PERSON] фактично не заперечував проти позовних вимог позивача (а.с. 49,52,56). Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку 17 356 гривень 60 копійок в якості заборгованості за тілом кредиту, з урахуванням погашення заборгованості у розмірі 9 000 гривень, станом на 20 липня 2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: partial