Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину. В обґрунтування позову зазначив, що 18 березня 2014 року він уклав з ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір № 009674 фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу транспортний засіб - міні-трактор ДТЗ 240.3, зазначений у договорі та специфікації, вартістю 43900,00 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. Предмет лізингу є власністю лізингодавця та придбається ним на своє імя за договором купівлі-продажу у продавця автомобіля. Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. 19 березня 2014 року він сплатив ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 26340,00 гривень, як комісію за організацію договору. Посилається на те, що відповідач немає ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на такий вид діяльності, як фінансовий лізинг, а договір укладений між ними не був нотаріально посвідченим. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали заяву про зміну предмета позову, просили визнати договір фінансового лізингу, укладеного ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" з [PERSON] недійсним та стягнути з відповідача в користь позивача 26340,00 грн. сплачених коштів за спірним договором. Представник відповідача ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, подано пояснення та заперечення проти позовної заяви, проте від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18 березня 2014 року між позивачем та відповідачем ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" укладено договір № 009674 з додатками №№ 1, 2, 3, предметом якої є надання послуг компанії "Автофінанс", спрямованих на придбання міні-трактора «ДТЗ 240.3», вартістю 43900 грн. (а.с. 8-25). Позивач сплатив у повному обсязі 26340,00 грн., з яких 21950,00 грн. як 50% вартості предмета лізингу, 4390,00 грн. як комісія за організацію договору (а.с.26). Договір зі сторони лізингодавця підписано представником за довіреністю [PERSON], яка діє на підставі довіреності №52 від 24 вересня 2013 року та зі сторони лізингоодержувача -[PERSON], як фізичної особи. (а.с.9). Враховуючи те, що згідно п.1.3 лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування лізингоодержувача, то суд приходить до висновку, що він є непрямим лізингом, який може бути виключно консенсуальним. Договір лізингу віднесений Цивільним кодексом до різновидів договору майнового найму, але лізингові відносини в Україні регулюються спеціальним Законом України "Про фінансовий лізинг". Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг", договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вивчивши договір укладений між сторонами у справі, судом встановлено, що він не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає міні-трактор ДТЗ 240.3, 1.8 , не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу. Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому договорі вони відсутні. Крім того, ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що [PERSON], як одна із сторін договору фінансового лізингу є фізичною особою, то цей договір повинен бути обов'язково нотаріально посвідченим. Судом встановлено, що договір від 18 березня 2014 року нотаріально не посвідчувався. Згідно ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу укладений між сторонами є нікчемним з підстав, визначених положеннями ч.1 п.5 ч.2, ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», як такий, що укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики та з підстав, визначених ч.1 ст.220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений. Оскільки за змістом ст.216 ЦК України не дійсним правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити і оскільки, [PERSON] сплатив на користь ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" кошти в сумі 26340 грн., що підтверджується відповідною квитанцією №1310.345.1 від 18 березня 2014 року, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в тій же сумі, сплаченій за спірним договором (а.с.26). Вирішуючи питання про судові витрати у справі, враховуючи те, що позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від їх оплати, позов задоволено повністю, суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнути їх з відповідача на користь держави в сумі 263 грн. 40 коп.

Outcome: approved