Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач 11.11.2020 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що відповідно до наказу №359-К від 15.10.2020 її було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п.1 ст. 40 КЗпП України та зроблено запис №7 у трудовій книжці. Звільнення позивач вважає незаконним, здійсненим з порушенням вимог ст. ст. 42,43,47,49-2, 184 КЗпП України, ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а тому просить: визнати незаконним звільнення з роботи, а також наказ Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 15.10.2020 №359-К «Про припинення трудового договору» та наказ Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» від 06.07.2020 №105 в частині, що стосується посади головного спеціаліста відділу кадрів; поновити на роботі; стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.10.2020 по дату ухвалення судом рішення про поновлення на роботі виходячи при розрахунку з середньоденного заробітку 857 грн. 84 коп. за кожен день вимушеного прогулу; стягнути моральну шкоду в розмірі 18014 грн. 64 коп. 16.11.2020 ухвалою суду відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.01.2021 до загальної канцелярії суду надійшов відзив за підписом представника відповідача Алексєєва А.А. , який вказує на те, що при звільненні позивача, відповідачем було дотримано порядок, передбачений діючим законодавством України. 09.04.2020 адміністрація ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» в особі генерального директора [PERSON] звернулась до Ради трудового колективу про надання згоди на розірвання трудових договорів з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ з метою вдосконалення виробничих процесів, а також матеріальної стимуляції працівників деяких професій для забезпечення безперервного виробничого процесу і необхідного обсягу робіт меншою кількістю персоналу шляхом розширення зони обслуговування та збільшення обсягу виконуваної роботи. 27.07.2020 ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» на виконання п.4 ч.3 ст. 50 ЗУ «Про зайнятість населення» до Державної служби зайнятості подано інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Після погодження структури та штатного розпису державним концерном «Укроборонпром» на виконання вимог ст. 49-2 КЗпПУ 05.08.2020 [PERSON] було персонально повідомлено про наступне вивільнення з роботи 05.10.2020. Повідомлено про відсутність вакантних посад, що відповідали її кваліфікації. Факт повідомлення про наступне вивільнення зазначено в повідомленні про вивільнення у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача (листок непрацездатності від 05.10.2020 Серії АДШ №298833). В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на докази додані до відзиву та запереченнях викладених у заяві по суті справи. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до Протоколу №12 uim засідання ради трудового колективу ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» від 10.04.2020 при обговоренні питання скорочення чисельності та штату працівників ДП ДГЗІФ «Укрімаш» начальник відділу кадрів [PERSON] повідомила про те, що серед посад працівників, які скорочуються є особи щодо яких встановлено обмеження на звільнення ( а.с. 145). Згідно із Витягу з наказу №88-1 К від 25.05.2020 внесено зміни до структури та штатного розпису, виведено із структури та штатного розпису відділ кадрів у повному складі ( а.с. 147-154). 05.06.2020 Державний концерн «Укроборонпром» погодив виконуючому обов`язки генерального директора ДП ДК «Укрспецекспорт» «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» структуру та штатний розпис підприємства в межах граничної чисельності працівників та фонду оплати праці із застереженнями, викладеними в листі Концерну від 20.05.2020 ( а.с. 155). 06.07.2020 на підставі наказу №105 в.о. генерального директора [PERSON] з 01.10.2020 введено в дію структуру та штатний розпис у новій редакції ( а.с. 156-159). Згідно із Протоколу №18-2 uim засідання складу Ради трудового колективу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 20.08.2020 у зв`язку з неможливістю працевлаштувати працівників [PERSON] та [PERSON] . Радою трудового колективу надано згоду на розірвання трудових договорів за ініціативою Адміністрації відповідно до п.1 ст. 40 КЗпПУ ( а.с. 146). Згідно із галузевої угоди на 2017-2020 роки між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Державним концерном «Укроборонпром» та Профспілкою працівників оборонної промисловості України, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 30.10.2017 за №56, профспілка є репрезентативною та виступає від імені найманих працівників підприємств і має відповідні повноваження на ведення переговорів, укладення угоди та реалізацію її норм на підприємствах. Між сторонами укладено угоду з метою посилення соціального захисту працівників, які перебувають у сфері дії сторін, що підписали угоду. Згідно із п.2.6.1. Угода, поширюється на всіх працівників, прийнятих на умовах найму. Згідно із п.3.2.2 Угоди, Укроборонпром зобов`язався сприяти розвитку галузевих цільових програм, сприяти підприємствам з отриманні замовлень на виготовлення продукції для державних потреб; згідно із п.4.1.3 Укроборонпром вживає заходів щодо недопущення на підприємствах звільнень працюючих за ініціативою роботодавця більше 9% чисельності працівників протягом календарного року за винятком випадків прямо передбачених законодавством. Питання проведення скорочення більше 9% працівників підприємства - учасника Укроборонпрому погоджується профспілкою працівників оборонної промисловості України на підставі документів, наданих Укрообронпромом. Згідно із п.4.3.3 Укроборонпром доручає керівникам підприємств працівникам, попередженим у встановленому порядку про звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпПУ протягом останнього місяця перед звільненням на їх прохання для пошуку нового місця роботи вільний час на умовах, встановлених колективним договором, але не менше ніж 8 годин на тиждень з оплатою згідно тарифної ставки ( а.с. 29-82). 04.08.2020 Первинна профспілка «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до листа за вих. №3 від 04.08.2020 звернулась до ДП ДК «Укрспецекспорт» - Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» у зв`язку з розглядом письмових звернень працівників щодо отримання ними повідомлень про наступне вивільнення, невиконання відповідачем вимог Колективного договору, порушення порядку формування складу Ради трудового колективу, ненадання працівникам запитуваної ними інформації, порушення умов дистанційної роботи з вимогою усунути порушення ст. 49-4 КЗпПУ та ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ( а.с. 100-101). 05.08.2020 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників та внесенням змін до структури і штатного розпису ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до ст. 49-2 КЗпПУ позивача повідомлено про наступне вивільнення з роботи 05.10.2020 ( а.с. 83). 25.08.2020 позивач звернулась із заявою щодо висловлення недовіри Раді трудового колективу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та відмовилась від подальшого її представництва ( а.с. 98). Відповідно до Наказу №309-к від 26.08.2020 позивачу надано вільний час для пошуку нового місця роботи ( а.с. 183). 01.09.2020 та 03.10.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо надання їй документів у зв`язку з отриманням повідомлення про наступне вивільнення ( а.с. 86-88, 89-92). 02.09.2020 Первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до листа за вих. №8 від 02.09.2020 адресованого відповідачу з урахуванням п.п.3.10 Колективного договору ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» на 2017-2018 роки, ч.2 ст. 40 КЗпП, ч.3 ст. 49-3 КЗпПУ відмовлено ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у наданні згоди на звільнення працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ, яке здійснювалось на підставі наказу ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» від 06.07.2020 ( а.с. 94-95). Згідно із Протоколу №21 uim зборів Ради трудового колективу та представників Адміністрації ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 07.09.2020 висловлено недовіру Первинній профспілковій організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та вирішено вважати Раду трудового колективу єдиним на підприємстві органом колективного самоврядування, який представляє інтереси трудового колективу ( а.с. 181-182). Відповідно до трудової книжки [NUMBER] [PERSON] прийнята на роботу 02.07.2012 на посаду спеціаліста по сервісному обслуговуванню господарського відділу управління справами Дочірнього підприємства ДК «Укрспецекспорт» «Державної госпрозрахункової зовнішньоторгівельної та інвестиційної фірми «УКРІНМАШ» на підставі наказу № 64/к/2; переведена на посаду провідного спеціаліста відділу кадрів на підставі наказу №112-к від 16.07.2014; переведена на посаду провідного спеціаліста відділу роботи з персоналом на підставі наказу №191-к/2 від 03.10.2014; переведена на посаду провідного спеціаліста відділу роботи з персоналом управління роботи з персоналом та документообігу на підставі наказу №254/к від 29.12.2015; переведена на посаду провідного спеціаліста сектору роботи з персоналом Управління роботи з персоналом та документообігу на підставі Наказу №203/к від 18.07.2016; переведена на посаду головного спеціаліста відділу кадрів на підставі наказу №410/к від 29.11.2019; звільнена з роботи від займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п.1 ст. 40 КЗпПУ на підставі наказу №359/к від 15.10.2020. Позивача в 2014,2015,2016.2017,2019 роках було нагороджено грамотами ( а.с. 26-27). Згідно із Наказу №359-к про припинення трудового договору (контракту) позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу кадрів у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно із п.1 ст. 40 КЗпПУ. Підставою звільнення зазначено повідомлення позивача про наступне вивільнення з роботи у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, листок непрацездатності від 05.10.2020. До виплати нараховано грошову компенсацію за невикористані 10 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 01.01.2020 по 15.10.2020, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку ( а.с. 28). Згідно із довідкою №12 від 16.10.2020, виданою первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» згода на розірвання з [PERSON] ,15.10.2020 трудового договору з підстав, передбачених п.1,2-5 ст. 40 і п.п. 2,3 ст. 41 КЗпПУ Дочірньому підприємству ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» - не надавалась ( а.с. 97). Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п.1,п.2, п.3 ст. 42 КЗпПУ, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Матеріали справи містять повідомлення про внесення змін до структури та штатного розпису, відповідно до якого зазначено, що вакантні посади на підприємстві відсутні ( а.с. 83). Разом з відзивом відповідачем додано штатний розпис, введений в дію з 01.10.2020 відповідно до якого в структурі передбачено діяльність управління роботи з персоналом в якому наявна посада старшого інспетора з кадрів ( а.с. 157-158). Одночасно з попередженням про звільнення позивачу не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві. Відповідно до ст. 49-2 КЗпПУ, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Згідно із ст. 13 ЗУ "Про зайнятість населення", кожен має право на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, фізичних осіб, що застосовують найману працю, а також дій або бездіяльності посадових осіб, що призвели до порушення права особи на зайнятість, відповідно до законодавства. Відповідно до п.1,п.2 ч.1 ст. 14 ЗУ "Про зайнятість населення", до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать:один з батьків або особа, яка їх замінює і: має на утриманні дитину (дітей) віком до шести років;виховує без одного з подружжя дитину віком до 14 років або дитину з інвалідністю; Відповідно до ч.3 ст. 184 КЗпПУ, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача вказала на порушення прав позивача, яка самостійно виховує дитину, є одинокою матір`ю, мала безперервний стаж роботи на підприємстві, якій при звільненні не запропоновано посаду тому її права порушено. В судовому засіданні представник відповідача вказав, що звільнення позивача відбулось з дотриманням діючого законодавства. Рішення про скарочення чисельності штату було прийнято на підставі виробничої необхідності. Наказ про внесення змін до структури та штатного розпису було погоджено 09.06.2020 і 06.07.2020 введено в дію нову структуру та штатний розпис, подано звернення до Державної служби зайнятості щодо масового звільнення працівників. 05.08.2020 позивача було повідомленно про звільнення та про відсутність посад, що відповідали її кваліфікації. Позивачу було надано вільний час для пошуку роботи. Щодо профспілкова організації представник відповідача зазначив, що вона не була легалізована. Позивач не мала переважного права на залишення на роботі, оскільки була відсутня на роботі 173 робочі дні. Позивачу надавалась відпустка як одинокій матері, підстави для застосування ч. 3 ст. 184 КЗпПУ відсутні. Підприємством виплачувалась щорічна допомога, як матері, яка мала статус одинокої, але позивач не надала необхідних документів для підтвердження статусу одинокої матері. Представник відповідача зазначив про те, що на підприємстві працює дві особи, які мають статус одинокої матері і продовжують працювати на підприємстві. Згідно із довідкою Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації №101/46 А-1323-378 від 06.10.2020, виданою [PERSON] батько [PERSON] , [INFO] протягом 2019 року та станом на дату видачі довідки не звертався до органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні дитини (а.с. 25). Разом з тим, відповідачем не заперечується факт одноособової участі у вихованні дитини позивачем, оскільки їй при звільненні виплачено компенсацію за невикористані десять календарних днів додаткової оплачуваної відпустки відповідно до абзацу 1 ст. 19 ЗУ "Про відсустки" (жінка, яка працює і має статус одинокої матері.) Відтак, зважаючи на положення ч.3 ст. 184 КЗпПУ звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Зважаючи на викладені обставини, відповідачем було порушено права позивача при скороченні працівників, оскільки відповідач був обізнаний в статусі позивача і у новоствореному структурному підрозділі відповідача було передбачено нову посаду (старший пінспектор з кадрів), але при скороченні жодних посад в штатному розписі, введеному в дію у 2020 році позивачу не було запропоновано. Економічного обгрунтування подання Ради трудового колективу не надавалось. Позивач є головою профспілки, згода якої на звільнення позивача надана не була. Відповідно до ст. 43 КЗпПУ розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.07.2020 зареєстровано Первинну профспілку "Профспілка працівників ДП ДГ ЗІФ" УКРІНМАШ", керівник [PERSON] (а.с. 93). Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілки, їх обєднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленого статусу. 02.09.2020 Первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до листа за вих. №8 від 02.09.2020 адресованого відповідачу з урахуванням п.п.3.10 Колективного договору ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» на 2017-2018 роки, ч.2 ст. 40 КЗпП, ч.3 ст. 49-3 КЗпПУ відмовлено ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» у наданні згоди на звільнення працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ, яке здійснювалось на підставі наказу ДП ДГ ЗІФ «Укрінмаш» від 06.07.2020 ( а.с. 94-95). Згідно із Протоколу №21 uim зборів Ради трудового колективу та представників Адміністрації ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» від 07.09.2020 висловлено недовіру Первинній профспілковій організації «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» та вирішено вважати Раду трудового колективу єдиним на підприємстві органом колективного самоврядування, який представляє інтереси трудового колективу ( а.с. 181-182). Згідно із довідкою №12 від 16.10.2020, виданою первинною профспілкою «Профспілка працівників ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» згода на розірвання з [PERSON] ,15.10.2020 трудового договору з підстав, передбачених п.1,2-5 ст. 40 і п.п. 2,3 ст. 41 КЗпПУ Дочірньому підприємству ДК «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш» - не надавалась ( а.с. 97). Відповідно до ст. 2-1 КЗпПУ, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці. Згідно із ст. 233 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно із ч.1,ч.2 ст.235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог КЗпП України, оскільки, відповідачем не доведено, що звільнення позивача відбулось без порушення чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено - головного спеціаліста відділу кадрів Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - «Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма «Укрінмаш», що буде достатнім способом захисту для відновлення її порушених прав при скороченні штату. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як вбачається з матеріалів справи, середній заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи склав 18014,64 грн.,середньоденний заробіток - 857,84 грн. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.10.2020 по 04.02.2021 в розмірі 66053,68 грн. Суд не бере до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні у звязку з суперечністю нормам КЗпП України, Закону України "Про зайнятість населення", Закону України "Про Професійні спілки", їх права та гарантії діяльності. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуальної рівноправності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що пояснення представника відповідача спростовуються приведеними вище доказами, а тому не можуть прийматися до уваги в обґрунтування законності звільнення зпозивача роботи. Що стосується відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Судом встановлено, що позивачу було нараховано та виплачено всі необхідні нарахування (в тому числі одноразова грошова допомога з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку). Пленум Верховного Суду України постановою «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, роз`яснив, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Отже, факт здійснення вищевказаних нарахувань позивачу має значення саме при розрахунку (оплаті) за час вимушеного прогулу позивача. В той же час, вимога про відшкодування моральної шкоди є відокремленою (самостійною) від оплати за час вимушеного прогулу та виплачених нарахувань встановлених чинним законодавством України (в тому числі одноразової грошової допомоги з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку). Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується, як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова ВСУ від 25.04.2012 р. № 6-23цс12). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно приписів ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 3 ст. 23 ЦК України, визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на встановлення обставин порушення роботодавцем законних прав позивача при її звільненні, що призвело до втрати доходів та роботи, враховуючи , ті обставини, що позивач самостійно виховує дитину, суд дійшов висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди. При цьому визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, засади розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК україни стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.1ч.1 ст.5 Закону України « По судовой збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. При цьому, згідно з ч.3 ст.6 Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Виходячи з даної норми закону, задоволення судом вимог позивача, враховуючи ставки судового збору у вимогах майнового та немайнового характеру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 1681,60 грн. за вимогами немайнового характеру та на користь позивача 840,80 грн. за вимогами майнового характеру.

Outcome: partial