Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просила позбавити останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та покласти судові витрати на відповідача. Мотивуючи свою заяву тим, що з вересня 2016 року по липень 2018 року вона проживала у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від цих відносин в них народилася донька: [PERSON] , [INFO] . З 2018 року та до часу звернення до суду [PERSON] не виконує свої батьківських обов`язків по вихованню доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток з моменту народження, не вітає зі святами. Також відповідач не сплачує аліменти на утримання доньки у встановленому рішенням суду розмірі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 49 361 гривень 01 копійки. Вважає, що [PERSON] ухиляється від батьківських обов`язків, а тому його слід позбавити батьківських прав. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання вважається повідомленою належним чином, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Представниця позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у суді проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що він бажає приймати участь у вихованні доньки. Представниця відповідача заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В поданому до суду відзиві зазначає, що вимоги позивачки необгрутовані з огляду на те, що після народження доньки - [PERSON] між позивачкою та відповідачем виникла сварка та [PERSON] поїхав до міста Києва. Він неодноразово телефонував позивачці і просив побачення з донькою, однак вона відмовляла, мотивуючи відмову особистою неприязню до відповідача. Згодом, вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 3 місяці, отже останній навмисно не ухиляється від батьківських обов`язків, а наразі відбуває покарання за вироком суду. Зазначає, що висновок ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ не містить належного обґрунтування позбавлення відповідача батьківських прав, у ньому наявна лише констатація певних фактів. Представник СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ТА СІМ`Ї ДАРНИЦЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КИЄВІ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про день, час та місце судового засідання,будь - яких клопотань та заяв на адресу суду від них не надходило. Надали висновок № 101-1263/02 від 22.02.2021 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав Представник ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ В ОСОБІ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила врахувати при винесені рішення висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні, в якості свідка було допитано [PERSON] , який пояснив, що грубого поводження за відповідачем він не знає. Йому відомо, що позивачка при виникненні конфлікту з [PERSON] в 2018 році викликала поліцію, після чого він зник та в їх житті не з`являвся. Відповідач часто знаходився в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Зазначив, що протягом усього часу [PERSON] не намагався зустрітися з донькою та налагодити стосунки. На теперішній час у дитини є інший батько (чоловік [PERSON] ), хоча і не біологічний. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивачки [PERSON] та часто приходила до неї в гості. Одного дня їй зателефонувала [PERSON] , та взявши чоловіка вони приїхали до дому до неї і побачили, що [PERSON] накинувся на [PERSON] , лаявся на неї, поводив себе аморально. Після чого викликали поліцію і з того часу відповідача більше не бачили. [PERSON] місце проживання не змінювала, відповідач [PERSON] жодних контактів з дитиною не намагався поновити, не спілкувався з нею. Позивачка наразі мешкає з новим чоловіком з яким офіційно зареєструвала шлюб. Дитина називає чоловіка батьком, він піклується про неї. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. В справі «Ilya Lyapin v. Russia», справа № 70879/11, Страсбург, 30.06.2020, §44, 47, Європейський суд з прав людини зазначив про те, що в даний час існує широкий консенсус - у тому числі в міжнародному праві - на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси мають бути першочерговими. Як правило, інтереси дитини диктують, що зв`язки дитини зі своєю сім`єю повинні підтримуватися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Розірвати такі зв`язки означає відірвати дитину від коріння, що може бути зроблено лише у виняткових обставинах; необхідно зробити все для збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, для відновлення сім`ї. Оцінюючи, чи був оскаржений захід "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен врахувати, чи були, зважаючи на справу в цілому, причини, виправдані для оскаржуваного заходу, "відповідні та достатні" для цілей § 2 статті 8 Конвенції. З цією метою, суд повинен з`ясувати, чи проводили вітчизняні суди поглиблену перевірку всієї сімейної ситуації та цілу низку факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і чи врівноважена та розумна оцінка відповідних інтересів кожної людини з постійною турботою про визначення того, яке найкраще рішення буде для дитини. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , в графі свідоцтва про народження «батьки» батьком зазначено - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , актовий запис 321 (а.с.6). Позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 7-8). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2019 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частин з усіх його видів доході щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2019 року і до досягнення нею повноліття. Рішення набрало законної сили 02.09.2019 року( а.с.10-13). [PERSON] 18 серпня 2020 року уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1138 ( а.с.16). Відповідач [PERSON] , [INFO] , станом на 01 серпня 2020 року має заборгованість по сплаті аліментів на доньку відповідно до виконавчого провадження АСВП № 60905818, відкритого 18.12.2019 року про виконання виконавчого листа № 753/8299/19, виданого 25.09.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення аліментів, який пред`явлено до примусового виконання 18.12.2019 року у розмірі 49 361 грн. 01 коп., що підтверджується довідкою № 39541 від 03.08.2020 року, виданою ПОКРОВСЬКИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННО-СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ДНІПРО) ( а.с.9). Згідно з характеристикою наданою ДОШКІЛЬНИМ НАВЧАЛЬНИМ ЗАКЛАДОМ (ЯСЛА-САДОК) № 210 ДАРНИЦЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА від 28.09.2020 року [PERSON] , [INFO] , зараховано в І молодшу(ясельну) групу № 8 дошкільного навчального закладу (ясла - садок) № 210 з 10 червня 2020 року. До закладу освіти дівчину приводила та забирала мати [PERSON] . Батько дитини [PERSON] жодного разу не з`являвся у закладі, чи поряд з дитиною (а.с.53). Відповідно до довідки за вих. № 20 від 20 березня 2019 року, виданою ТОВ «АРЖОС» [PERSON] працює на посаді офіціанта у ТОВ «АРЖОС» та з 20.04.2018 року знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно НАКАЗУ « 15-к від 20.04.2018 року ( а.с. 55). ОРГАНОМ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ В ОСОБІ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ надано висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » за № 7/01-29/3670 від 20.10.2020 року, в якому зазначили про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він не виконую своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, не створює належних умов для проживання доньки, не готує її до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та має судимість за ст. 309 КК України, не працює та має заборгованість зі сплати аліментів (а.с.65). До суду надано висновок № 101-1263/02 від 22.02.2021 року, складеного СЛУЖБОЮ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ТА СІМ`Ї ДАРНИЦЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КИЄВІ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ відповідно до якого вважають за доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він свідомо ухиляється від батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про її стан здоров`я ( а.с.159-160). У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 04.02.2021 року [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] . У неї є власна кімната, обладнана меблями. Для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку ( а.с. 161) . Статтею 51 Конституції України проголошено: сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Приписами частини першої статті 164 СК України закріплено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком ОРГАНОМ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ В ОСОБІ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ та висновком СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ТА СІМ`Ї ДАРНИЦЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КИЄВІ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ про доцільність позбавлення батьківських прав, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Такі висновки зроблені здебільшого на підставі того, що відповідач має заборгованість по аліментах та не бачиться з донькою. При цьому, судом враховується наявність неприязних відносин та те, що [PERSON] перебуває в установі виконання покарання та фізично обмежений здійснити заходи щодо виконання своїх батьківських обов`язків. При вирішенні такої категорії спорів слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року, у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка, як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилалась на ухилення останнім від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки та несплату аліментів на її утримання і наявністю відповідної заборгованості. Натомість, з пояснень відповідача у судовому засіданні встановлено, що він від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється, а навпаки бажає спілкуватися з дитиною. Суд звертає увагу на те, що відповідач від час розгляду справи заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначаючи, що бажає спілкуватися з донькою. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з донькою, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. Існування заборгованості за аліментами та невідвідування освітнього закладу не можуть свідчити повною мірою про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Такий висновок зробив ВС в постанові №465/3694/14-ц від 16 січня 2019 року. Суд не вбачає підстав для відходу від цієї правової позиції, оскільки сторона позивача такі обставини суду не довела. За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження їх зав`язків з сім`єю, в тому числі і з батьком, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки позбавлення батьківських прав є передчасним без попередження батька про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (постанова ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01 листопада 2017р.). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed