Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

03 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Словянської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку квартири. В обґрунтування своїх вимог, зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS]. При житті [PERSON] був складений заповіт, засвідчений 21 серпня 2014 року та зареєстрований за № 1571 приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Соловар В.І., на ім'я позивача - [PERSON] , яким він заповів останньому все своє майно, а також квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що після смерті батька, він є єдиним спадкоємцем. Однак, особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, яка залишилася після смерті [PERSON], є мати позивача, відповідно дружина спадкодавця - [PERSON], вказаному спадку її обов'язкова частка склала 1/6 , в тому числі 1/6 частка вищевказаної квартири. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріуса Словянського міського нотаріального округу, та йому було надано свідоцтво про право на спадщину, в тому числі на 5/6 часток квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що його мати - [PERSON], також прийняла спадщину, після смерті свого чоловіка [PERSON] , що виражається у 1/6 частці вищевказаної квартири, оскільки проживала та була зареєстрована сумісно з спадкодавцем за вищевказаною адресою на момент його смерті, проте свідоцтво про право на спадщину не отримала. [INFO], за місцем свого постійного проживання [PERSON] померла. Позивач зазначає, що після її смерті залишилося спадкове майно , яке складається з 1/6 частки [ADDRESS], яку вона прийняла у спадщину, як обов'язкову частку, яка залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] Позивач зазначає, що після смерті матері [PERSON] , спадкоємцями є він, а також його брат [PERSON], який відмовився від частки спадщини шляхом надання відповідної заяви нотаріусу. Позивач, після смерті матері [PERSON] звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку вищевказаної квартири, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] не отримала Свідоцтво про право на спадщину та померла. Позивач просив суд, визнати за ним, право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS], вартість якої складає 58028 грн., загальною площею - 55,8 кв.м, Житловою площею - 36,6 кв. м., яка складається з 3 (трьох) кімнат: одна- площею 16,0 кв. м., друга - площею 9,9 кв. м., третя - площею 10,7 кв. м. , кухні - площею - 6,1 кв.м., поєднаної вбиральні - площею 2,9 кв.м., коридору - площею 7,6 кв.м., вбудованої шафи - площею 1,2 кв.м. , вбудованої шафи - пл.0,7 кв.м., балкону - площею 0,7 кв.м., вартісним виразом: 9671 грн. 30 коп. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача Словянської міської ради, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явився, на адресу суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Ради, рішення винести на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 1929 року народження та [PERSON], 1929 року народження перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 лютого 1952 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 2) Позивач [PERSON] доводився сином [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження позивача, серії [NUMBER] [INFO] [PERSON] - помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії: [NUMBER] (а.с. 15). Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема на квартиру [ADDRESS] Вказана квартира належала померлому [PERSON] на підставі договору міни від 26 жовтня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 3816( а.с.19-20) та який був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 36231881 від 13.11.2012 року (а.с. 22) Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом , приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області було посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом 21 серпня 2014 року зареєстрованого у реєстрі за № 1571, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON],1929 року народження, який помер [INFO], є його син, позивач [PERSON], спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з : 5/6 (п'ять шостих ) часток квартири [ADDRESS] ( а.с. 25). Наведене стверджується також наданими на запит суду матеріалами спадкової справи № 83/2015 заведеної 20 жовтня 2015 року до майна [PERSON], який помер [INFO], та зареєстрованої у реєстрі за №58088402. Згідно із відомостями спадкової справи, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. З довідки КП «ЖЕК № 6» № 750/01-2 від 19 жовтня 2015 року , видно, що [PERSON], з 04 грудня 2012 року та по день своєї смерті [INFO] разом із своєю дружиною [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою [ADDRESS].(а.с. 17). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14) З довідки КП «ЖЕК № 6» № 190/01-2 від 15 лютого 2016 року , видно, що [PERSON] з 04 грудня 2012 року та по день своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS]., знята з реєстрації 02 грудня 2015 року (а.с. 18). В судовому засіданні також встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у виді 1/6 частки квартири, яке вона прийняла як обов'язкову частку після смерті свого чоловіка [PERSON] але не оформила її. Також у судовому засіданні було з'ясовано, що позивач не єдиний спадкоємець після померлої [PERSON], оскільки в нього є рідний брат [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER]( а.с.33). Однак [PERSON], було надано заяву про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] померлої [INFO], зареєстрованою в реєстрі за № 1-271 (а.с. 29). [PERSON] звернувся до Приватного нотаріусу Словянського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. із заявою про прийняття спадщини на 1/6 частку квартири після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]. Однак, постановою приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу, позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, оскільки був відсутній правовстановлюючий документ на зазначену 1/6 частку, а саме при житті [PERSON] не було отримано свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно а саме на 1/6 частку квартири [ADDRESS]. ( а.с. 23-24). Наведене стверджується також наданими на запит суду матеріалами спадкової справи №10/2016 заведеної 24 лютого 2016 року до майна [PERSON], яка померла [INFO], та зареєстрованої у реєстрі за № 5277859. Згідно із відомостями спадкової справи, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті у зв'язку з чим, на даний час, неможливо оформити право власності на спірний житловий будинок належний померлій, що дало б можливість позивачам отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. За роз'ясненнями, викладеними у п.3.1 Листа ВССУ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» видно: Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно із роз'ясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). При цьому, згідно із роз'ясненнями, викладеними у п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК). Наведена позиція викладена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 - 753/0/4-14 від 16 травня 2013 року. Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], як особа, яка мала право на обов'язкову частку у спадщині, однак право на спадщину не оформила, та право власності на спадщину не зареєструвала. Позивач - як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], позбавлений можливості оформити належне йому право власності на 1/6 частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері відповідно вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на вказану частку за спадкодавцем [PERSON] відсутня, а остання померла. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б претендували на спірну частку квартири немає. З огляду на викладене, аналізуючи норми законодавства та враховуючи роз'яснення ВССУ, суд приходить до висновку, що спірна 1/6 частка квартири належала за життя належала [PERSON], як спадкоємиці після смерті [PERSON], отже увійшла до складу спадщини після її смерті. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], який прийняв спадщину. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved