Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи це тим, що відповідно до укладеного 11 квітня 2008 року з ПАТ "Акцент-Банк" договору №ABHJRX20530210 [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 9732 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач надав згоду на те, що підписана ним заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Проте в порушення умов договору відповідач за вказаним зобов'язанням не виконав, внаслідок чого станом на 03 грудня 2014 року загальна сума заборгованості становить 102344,03 гривень, які представник позивача просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач також в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, проти позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного 11 квітня 2008 року з ПАТ "Акцент-Банк" договору № ABHJRX20530210, [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 9732 гривень на строк 24 місяці терміном з 11 квітня 2008 року по 10 квітня 2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом у розмірі 12 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6-13). Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 01 по 05 число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 692 гривень 45 копійок для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка". Дата останнього погашення заборгованості не пізніше 10 квітня 2010 року. Однак [PERSON] не виконував свої зобов'язання, передбачені кредитним договором. Так, згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором № ABHJRX20530210 від 11 квітня 2008 року станом на 03 грудня 2014 року становить 102344 гривень 03 копійки, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 6705 гривень 58 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 501 гривня 68 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 3269 гривень 98 копійок; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 86517 гривень 07 копійок; а також штраф (фіксована частина) в сумі 500,00 гривень та штраф (процентна складова) в сумі 4849 гривень 72 копійки (а.с.4-5). Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який є позовною давністю. Згідно ст. 257-258 ЦК України загальна тривалість позовної давності встановлена три роки, а щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена скорочена позовна давність один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, що його порушила. Згідно розрахунку заборгованості від 03 грудня 2014 року, заборгованість за основним платежем за кредитом та за відсотками виникла 10 квітня 2010 року, тобто саме з цієї дати банк дізнався про порушення свого права та почався перебіг позовної давності. Позовна давність за цими вимогами сплила 10 квітня 2013 року та 11 квітня 2011 року відповідно, однак позовна заява позивачем подана лише 30 січня 2015 року. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У свою чергу п.7 ч. 11 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" прямо забороняє кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, а згідно заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" кредит надавався на споживчі цілі. Таким чином, на момент подання банком позову 30 січня 2015 року позовна давність за вищезазначеними вимогами сплила, а клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності та обґрунтування підстав поважності його пропуску позивачем не заявлялося. Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки позивач не звертався до суду про поновлення строку та нічим не обґрунтовує причини пропущеного строку. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення судових витрат у справі.

Outcome: dismissed