Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Дяків О.Я. пред`явила до суду позов до відповідача Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у якому просить визнати за нею ( [PERSON] ) право власності на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 59,8 кв.м., житловою - 43,8 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ( [PERSON] ) є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою [ADDRESS] . Вказаний будинок станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи колгоспний двір, який складався із шести членів. При цьому вказує, що на момент смерті спадкодавця, вона ( [PERSON] ) була зареєстрована та проживала разом із нею, а тому вважається такою, що спадщину прийняла. Однак, на її звернення в нотаріальну контору із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину за законом, постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , а також, оскільки у заповіті не конкретизована адреса будинку. З цих підстав, позивач позбавлена можливості у нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права, тому змушена звернутися до суду із позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Дяків О.Я. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позову. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна виданої 20 травня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за №674 по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом із цим, відповідно із довідкою №679 виданої 02 травня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 державна реєстрація житлового будинку [ADDRESS] в бюро не проведена. [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис №13 Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 22 червня 2006 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Довідкою №745 виданою 30 травня 2019 року Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що на день смерті [PERSON] , яка постійно проживала і була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , разом із нею за вказаною адресою була зареєстрована та проживала позивач [PERSON] . Як убачається із заповіту складеного 14 квітня 1997 року у с. Настасів, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Настасів, Тернопільського району Тернопільської області. Вказаний заповіт посвідчено 14 квітня 1997 року секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Зуляк Марією Іванівною та зареєстровано в реєстрі за №116. Згідно Довідки № 744 виданої 30 травня 2019 року Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, станом на 01 липня 1990 року, будинковолодіння за адресою [ADDRESS] належало до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого була [PERSON] та членами двору були: [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внучка. Як убачається із матеріалів спадкової справи №213/2019 р., заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] звернулася у Тернопільську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] . Доказів щодо звернення в нотаріальну контору інших спадкоємців після померлої [PERSON] матеріали вказаної спадкової справи не містять. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1385/02-14 від 27 травня 2019 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема на житловий будинок [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , а також, оскільки у заповіті не конкретизована адреса будинку. 14 травня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорту зазначено [PERSON] . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок, 1961 року побудови; сх. - сходи; Б - літня кухня, 1964 року побудови; В - хлів, 1964 року побудови; Г - господарська будівля, 1982 року побудови; пдт. - підвал, 1982 року побудови; криниця. Відповідно із експлікацією приміщень до плану житлового будинку № [ADDRESS] під літерою [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку складає 59,8 кв.м., житлова площа - 43,8 кв.м. Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 27 червня 1973 року Тернопільським рай бюро ЗАГС. Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище із [PERSON] на [PERSON], що сверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 25 липня 1981 року Тернопільським рай бюро ЗАГСу. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, з огляду на те, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого була [PERSON] та членами двору були: [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , отже, кожному із них належало по 1/6 частині вказаного колгоспного двору. Відтак, будучи спадкоємцем за законом майна померлої [PERSON] позивач [PERSON] набула право на спадкування 1/6 частини вказаного житлового будинку. Однак, у зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину позивач позбавлена можливості оформити за собою право власності на 1/6 частину вказаного житлового будинку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відтак, позивач [PERSON] вважається такою, що спадщину прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця була зареєстрована та проживала разом із нею та не заявляла відмови від прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Щодо ствердження нотаріуса як на підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом про відсутність конкретизації адреси спірного житлового будинку у заповіті складеному спадкоємцем [PERSON] , то у відповідності до підпункту 1.2. пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Судом установлено, що окрім житлового будинку [ADDRESS] , 1/6 частина якого рахується за померлою [PERSON] як головою колгоспного двору, інших житлових будинків, які б належали померлій не встановлено, про що свідчать надані Тернопільською районною державною нотаріальною конторою матеріали спадкової справи №213/2019 р., заведеної після смерті [PERSON] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved