Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до \~Управління\~\~ державної\~ реєстрації Головного\~\~ територіального\~ управління юстиції\~ у Київській\~ області, треті особи без самостійних вимог: Управління\~ Держземагенства\~\~ у\~ Києво-Святошинському\~ районі\~ Київської області, Перша\~ Київська нотаріальна\~ контора\~ Головного\~ управління\~ юстиції\~ у\~ Київській\~ області про\~ скасування\~ рішення\~ про\~ відмову\~\~ у\~ державній\~ реєстрації прав та\~ їх обтяжень, та\~ визнання\~\~ загальної площі\~ земельної ділянки, яка\~ зазначена\~ у\~ витязі\~ з\~ Державного\~ земельного кадастру\~ про\~ земельну\~\~ ділянку, наданої\~ для ведення\~ товарного сільськогосподарського\~ виробництва, що\~ розташована в\~ межах\~ Бузівської сільської ради, Києво-Святошинському\~ району, Київської області, отриманої\~\~ у\~ приватну\~\~ власність\~ відповідно\~\~ свідоцтва\~\~ про право\~\~ на\~ спадщину\~ за\~ законом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 14 листопада 2004 року померла [PERSON] мати [PERSON], дані обставини підтверджено копієй свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.12.2006 року, яке видане державним нотаріусом [PERSON] Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, згідно складеного свідоцтва про право на спадицинч за законом державною нотарільною конторою заведено спадкову справу за №172 за 2005 рік. Після померлої [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, що складається з сіьськогосподарських угідь- 2.09 га ( з них: ріллі-2.09 га) та було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 203329 виданого Бузівською сільською Радою 25 лютого 2004 року, на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 29 травня 2001 року за №51 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №464134901. Позивач [PERSON] вчасно звернувся із заявою до Першої Київської обласної державної нотарільної контори про отримання, свідоцтва на спадкове нерухоме майно за законом померлої 14 листопада 2004 року [PERSON], згідно поданої заяви спадкоємця на нерухоме майно державною нотарільною конторою було заведено спадкову справу за №172 за 2005 рік. 01 грудня 2006 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотарільної контори [PERSON] позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем 1/3 частини майна [PERSON], яка померла 14 листопада 2004 року, є її син [PERSON], який проживає в [INFO], зареєстровано в реєстрі за №2-4079. 31 липня 2014 року позивач [PERSON] у відповідності до чинного земельного законодаства України звернувся із заявою до Директора ДП "Київський іститут землеустрою щодо виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), що переходить у власність [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2006 року наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області. 04 серпня 2014 року згідно укладеного Договору №3537 на виконання проектно- вишукувальних робіт укладеного між [PERSON] та ДП "Київський науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою, яку затверджено 16.09.2014 року та було визначено межі земельної ділянки в натурі (на місцевості). 23 березня 2015 року [PERSON] звернувся із заявою до Управління Держземагенства у Кисво-Святошинському районі Київської області, де згідно з Витягом НВ-3204136862015 позивач отримав загальні відомості про земельну ділянку кадастровий номер:3222480800:11:002:5002. площа земельної ділянки складає 0,6976 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області, дата державної реєстрації земльної ділянки 23.03.201 5 року. Позивач [PERSON] свої вимоги мотивує і тим, що 08.06.2015 року він звернувся із заявою до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київській області за реєстровим номером [NUMBER] для проведення державної реєстрації права власності форма власності: приватнна щодо земельної ділянки, що розташована в межах Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської бласті, кадастровий номер земельної ділянки 3222480800:11:002:5002. 12 червня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] Управління державної реєстрації Головного територіальното управління юстиції у Київській області, який послатись на вимоги до п.2.1. ст.9 та ст.17 Закону України Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень було встановлено, що площа земельної ділянки, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину за законом від 01.12.2006 року за реєстровим №2-4079 виданого Державним нотарусом Першої Київської обласної державної нотаріальної конори [PERSON] не відповідає площі земельної ділянки, яка зазначена у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.05.2015 року за №НВ- 32041368622015. За вказаними обставинами державним реєстратором винесено Рішення про відмову v державній реєстрації прав та їх обтяжень за №22039010 за суб»єктом [PERSON], податковий номер-2910308097 та роз»яснено право, що винесене рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути оскаржено відповідно до законодавства. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач порушує законне право позивача належним чином зареєструвати права приватної власності на земельну ділянку та чинить всі-які перешкоди в її державної реєстрації. Тому просили скасувати Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на неру хоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області за №22039010 від 12 червня 2015 року. Визнати за [PERSON], [INFO] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6976 га, кадастровий номер 32224480800:11:002:5002, наданої для ведения товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Бузівської сільської Ради, Киево-Святошинського району, Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01 грудня 2006 року за ресстровим №2-4079. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області у судове засідання не з»явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Представник Першої Київської обласної державної нотаріальної Головного управління юстиції у Київської області у судове засідання не з»явився, надіслали до суду заяву, згідно якої просили слухати справу у їх відсутності. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно\~статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійснені. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.ст.\~317,\~319 ЦК України\~власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, 14 листопада 2004 року померла [PERSON] мати [PERSON], дані обставини підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2006 року, яке видане державним нотаріусом [PERSON] Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, згідно складеного свідоцтва про право на спадицинч за законом державною нотарільною конторою заведено спадкову справу за №172 за 2005 рік. Після померлої [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки, що складається з сіьськогосподарських угідь- 2.09 га ( з них: ріллі-2.09 га) та було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 203329 виданого Бузівською сільською Радою 25 лютого 2004 року, на підставі рішення виконкому цієї ж сільради від 29 травня 2001 року за №51 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №464134901. Позивач [PERSON] вчасно звернувся із заявою до Першої Київської обласної державної нотарільної контори про отримання, свідоцтва на спадкове нерухоме майно за законом померлої 14 листопада 2004 року [PERSON], згідно поданої заяви спадкоємця на нерухоме майно державною нотарільною конторою було заведено спадкову справу за №172 за 2005 рік. 01 грудня 2006 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотарільної контори [PERSON] позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем 1/3 частини майна [PERSON], яка померла 14 листопада 2004 року, є її син [PERSON], який проживає в [INFO], зареєстровано в реєстрі за №2-4079. 31 липня 2014 року позивач [PERSON] у відповідності до чинного земельного законодаства України звернувся із заявою до Директора ДП "Київський іститут землеустрою щодо виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), що переходить у власність [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2006 року наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області. 04 серпня 2014 року згідно укладеного Договору №3537 на виконання проектно- вишукувальних робіт укладеного між [PERSON] та ДП "Київський науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою, яку затверджено 16.09.2014 року та було визначено межі земельної ділянки в натурі (на місцевості). 23 березня 2015 року [PERSON] звернувся із заявою до Управління Держземагенства у Кисво-Святошинському районі Київської області, де згідно з Витягом НВ-3204136862015 позивач отримав загальні відомості про земельну ділянку кадастровий номер:3222480800:11:002:5002. площа земельної ділянки складає 0,6976 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області, дата державної реєстрації земльної ділянки 23.03.201 5 року. Позивач [PERSON] свої вимоги мотивує і тим, що 08.06.2015 року він звернувся із заявою до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції Київській області за реєстровим номером [NUMBER] для проведення державної реєстрації права власності форма власності: приватнна щодо земельної ділянки, що розташована в межах Бузівської сільської Ради Києво-Святошинського району Київської бласті, кадастровий номер земельної ділянки 3222480800:11:002:5002. Як встановлено судом, 12 червня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] Управління державної реєстрації Головного територіальното управління юстиції у Київській області, було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності форма власності: приватна на земельну ділянка , що розташована Київська обл., Києво-Святошинський р., с/рада Бузівська, кадастровий номер земельної ділянки 3222480800:11:002:5002, за субєктом: [PERSON], податковий номер [NUMBER]. Відмова у державні реєстрації була мотивована тим, що площа земельної ділянки, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину за законом від 01.12.2006 року за реєстровим №2-4079 виданого Державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON] не відповідає площі земельної ділянки, яка зазначена у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.05.2015 року за №НВ- 32041368622015. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого\~Постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141\~державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1 ст. З\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація прав є обов'язковою. Частиною 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~закріплено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно п. 2 ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Статтями\~19,\~25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначені підставі для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень та документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 9 цього Закону\~рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав приймає державний реєстратор. Відповідно до ч.4\~ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»\~державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно ч.2\~ст. 30 вказаного закону\~дії або бездіяльність державного реєстратора, можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до ст. 7 ст. 16 Закону\~\~\~\~ "Про Державний земельний кадастр"\~до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру в Автономній Республіці Крим, областях належать: внесення до Державного земельного кадастру або надання відмови у внесенні відомостей (змін до них) про: землі в межах районів, міст, селищ, сіл; обмеження у використанні земель; здійснення реєстрації: заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; заяв про відкликання заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; заяв про надання відомостей з Державного земельного кадастру; проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства; узагальнення відомостей про землі в межах районів, міст, селищ, сіл за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру; надання відомостей з Державного земельного кадастру щодо об'єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту, та відмови у їх наданні; виправлення помилок у Державному земельному кадастрі, допущених у відомостях щодо об'єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту; оприлюднення за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на офіційному веб-сайті Держгеокадастра: відомостей щодо об'єктів, зазначених у підпункті 1 цього пункту; дати та номера реєстрації заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та заяв про відкликання заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру Враховуючи вищезазначене, аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, а також виходидячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає слід зазначити, що позивачем не надано\~суду\~доказів того, що він звертався до державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі із заявою про невідповідність площі земельної ділянки, яка зазначена у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.05.2015 року за №НВ- 32041368622015. Також, позивачем не надано суду доказів того, що державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі відмовлено у виправленні помилок у Державному земельному кадастрі, допущених у відомостях щодо об'єкту нерухомого майна. Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У\~ст. 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах. На думку суду позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, які в даному випадку можна відновити шляхом зобов'язання Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі вчинити відповідні дії щодо виправлення помилок у Державному земельному кадастрі, допущених у відомостях про спірну земельну ділянку, що може бути здійснено лише в порядку адміністративного судочинства. \~ В силу\~ст.392 ЦК України,власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності,якщо це право оспорюється вбо не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа,який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, щодо визнання за [PERSON], [INFO] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,6976 га, кадастровий номер 32224480800:11:002:5002, наданої для ведения товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Бузівської сільської Ради, Киево-Святошинського району, Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01 грудня 2006 року за ресстровим №2-4079, оскільки вказане право влансоті ніким не оспорюється.

Outcome: dismissed