Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач у лютому 2014 року звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 366 699, 95 грн., з них: за додатковою угодою №11203812001 до кредитного договору сума заборгованості за кредитом- 267 254,10 грн., сума заборгованості за відсотками -93 427,85 грн. та за кредитним договором №11203812000 - відсотки -6018 грн.; також просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 366 699,95 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: місто Кіровоград, [ADDRESS], та належить на праві власності відповідачці , згідно з витягом №15567447 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об»єднане бюро технічної інвентаризації» 13.08.2007 року зазначене нежиле приміщення має такі технічні характеристики: загальна площа 31, 1 кв.м., складається із торгівельного залу 23,9 кв.м., комори 3,6 кв.м., санвузла 3,6 кв.м; та стягнути понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача подав заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи у його відсутності , не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з"явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась , будь-яких заяв на відкладення з поважних причин до суду чи заперечень не подавала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково, із наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що 23 серпня 2007 року був укладений кредитний договір №11203812000 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступник АТ »УкрСиббанк»» та [PERSON], згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 154 741, 26 грн., з розрахунку 8,19 % річних на строк з 23.08.2007 року до повного погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору , додаткових угод позичальник мала б повернути банку кредит у повному обсязі, у терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення, проценти. Зобов'язання Кредитором виконано в повному обсязі. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ»УкрСиббанк» передає ( відступає ) АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АТ "УкрСиббанк», як кредитора ( стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від АТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до АТ "Дельта Банк" переходить ( відступається ) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами . Згідно ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад.» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В порушення зазначених норм та умов Договору позичальник станом на 17.12.2013 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 366 699,95 грн., з них: за додатковою угодою №11203812001 до кредитного договору сума заборгованості за кредитом- 267 254,10 грн., сума заборгованості за відсотками -93 427,85 грн. та за кредитним договором №11203812000 - відсотки -6018 грн. При цьому, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 23.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком »УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] , яка є майновим поручителем за виконання [PERSON] зобов"язань, передбачених кредитним договором №11203812000 укладено 23 серпня 2007 року Іпотечний договір №б/н , згідно з яким предметом іпотеки є нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та згідно з витягом №15567447 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об»єднане бюро технічної інвентаризації» 13.08.2007 року має такі технічні характеристики: загальна площа 31, 1 кв.м., складається із торгівельного залу 23,9 кв.м., комори 3,6 кв.м., санвузла 3,6 кв.м. Предмет іпотеки є власністю відповідача на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.07.2007 року . Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України " Про іпотеку " N 898-IV від 05 червня 2003 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 33 вказаного Закону України N 898-IV від 05 червня 2003 року, передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). Пунктом 9, 23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року роз"яснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. При вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим, солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. Виходячи з викладеного, та враховуючи те, що відповідальність майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог та вважає за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки -нерухоме майно, на користь банку , а щодо стягнення заборгованості - відмовити. Договору поруки суду позивачем ні до матеріалів справи, ні в судове засідання не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі- 3654 грн.

Outcome: partial