Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

20 жовтня 2016 року інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради Перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНЕССАНС-КЛУБ», Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» Дніпропетровської міської ради, про витребування майна. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що нежитлове приміщення № 269, розташоване за адресою: м. Дніпро, ж/м [PERSON], буд.4, перебувало на балансі КЖЕП «Південне» ДМР. Рішенням Дніпропетровської обласної ради №\~232-10/XXIV від 23.10.2003 року «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.\~Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 171-р від 10.09.2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» Дніпропетровської міської ради. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», Лівобережжя», до комунальної власності прийнято КЖЕП «Південне» ДМР з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 року (п. 1 рішення міської ради). З урахуванням положень ст. 128 ЦК Української PCP, ст. ст. 31, 35 Закону України «Про власність» (чинних на час прийняття зазначених вище рішень) територіальна громада міста набула права власності на об'єкти нерухомого майна з часу затвердження актів приймання-передачі, а саме з 18.08.2003 року. На підставі розпорядження голови Дніпропетровської обласної ради № 159-р від 18.08.2003 року, рішення Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2003 № 232-10/ХХІУ, відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 29.04.2013 проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № 269, що розташоване за адресою: житловий масив [PERSON], будинок 4, в м. Дніпро (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 61546512101). На підставі рішення Дніпропетровської міської ради 16/9 від 02.03.2011 року, об'єкт нерухомого майна підлягав передачі з балансу КЖЕП «Південне» ДМР на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». 25 травня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 34/5005/4591/2012 про банкрутство КЖЕП «Південне» ДМР, а постановою від 21.06.2012 року балансоутримувача приміщення КЖЕП «Південне» ДМР визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. В подальшому арбітражним керуючим [PERSON] було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута і реалізовано шляхом проведення Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів. За результатами яких, на підставі протоколу № 14 від 27.12.2012 року переможцем є ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ». На підставі протоколу №14 проведення біржових торгів з купівлі-продажу нежитлового приміщення № 269, розташоване за адресою: м. Дніпро, ж/м [PERSON], буд.4, між КЖЕП\~«Південне» ДМР та ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» укладено договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 640, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 у справі №\~34/5005/5491/2012 про банкрутство КЖЕП\~«Південне» ДМР дії ліквідатора щодо включення до ліквідаційної маси об'єкту нерухомого майна комунальної власності, продажу і відкритих біржових торгів визнано неправомірними, також визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений на підставі цих торгів. Вказане нерухоме майно ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» було відчужено на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу № 1964 від 27.05.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Посилаючись на встановленні рішенням господарського суду обставини, що повязані із допущеними порушеннями при виконанні ліквідаційної процедури та підставами недійсності правочину, відсутність згідно до положень п. 30 ч. 1 ст. 26, ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у формі юридичного акту волевиявлення Дніпропетровської міської ради на відчуження майна та обґрунтовуючи необхідність здійснення представницьких повноважень бездіяльністю Дніпропетровської міської ради щодо вжиття заходів на повернення безпідставно вибутого із комунальної власності міста нерухомого майна, просив суд витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №269 на ж/м\~[PERSON], буд. №4 у м.\~Дніпрі (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 61546512101) та стягнути із відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 24 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі (том І а.с.46), яку неодноразово оскаржували треті сторони по справі, у звязку із чим, справа певний час перебувала у провадженні апеляційного суду Дніпропетровської області (том І а.с.50,64,83,90,115,122). Ухвалою суду від 16 лютого 2017 року накладено арешт на нежитлове приміщення №269 на ж/м\~[PERSON], буд. №4 у м.\~Дніпрі (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна - 61546512101) (том І а.с.79-80). Із моменту надходження позовної заяви до суду, цивільна справа перебувала у провадженні судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Нижного А.В. Ухвалою суду від 05 травня 2018 року суддя Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська Шавула В.С. прийняла до свого розгляду дану цивільну справу (том ІІ а.с.42). Учасники справи про день, час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст..ст.128-129 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача в особі прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури [PERSON], підстави позову та позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Посилаючись на обставини позову, додаткові письмові пояснення, надані докази, просив суд вимоги задовольнити. Позивач в особі представника Дніпропетровської міської ради, діючого за довіреністю [PERSON], у судове засідання не зявився. Про причини неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилав. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилась. Про причини неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі та відзиву на позов не надавала. Третя особа ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» в особі свого представника в судове засідання не зявилася. Про причини неявки свого представника суд не повідомила. У наданих до суду письмових запереченнях просили суд відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, з підстав незаконності вимог та пропуском строку позовної давності (т.1 а.с.159-160,179-184). Третя особа - КЖЕП\~«Південне» ДМР в особі свого представника в судове засідання не зявилася, будучи неодноразово належним чином повідомлена про місце та час судового розгляду. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надавала. За згодою присутніх у судовому засіданні учасників розгляд справи проведено без участі особи, що не зявилася. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати: захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55). Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. За частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним із таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом. Підставою звернення прокурора до суду з метою представництва інтересів держави в особі Дніпропетровської міської ради стали захист порушених майнових прав на володіння обєктами нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дніпро. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує правові позиції Європейського суду з прав людини, Верховного Суду України, положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року та інших законів України. Суд, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради було зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 08.08.1997 року. Наказом комітету комунальної власності міської ради від 17.02.2004 року № 14-КВ затверджено нову редакцію Статуту КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради. Згідно із пунктом 1.1 Статуту комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Південне" Дніпропетровської міської ради створено на базі і є правонаступником обласного житлово-комунального підприємства "Південне", затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради № 267-12/ХХІІІ від 13.07.2000 року та перереєстрованого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 06.11.2000 року, реєстраційний № 04052092Ю0020776. Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Статуту підприємство засновано на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровськ. Власником підприємства є територіальна громада міста Дніпропетровськ в особі Дніпропетровської міської ради. Органом управління майном підприємства є комітет комунальної власності міської ради. Згідно з пунктом 1 наказу комітету комунальної власності Дніпропетровської міської ради №\~23-КВ від 26.02.2004 року "Про зміну форми правового режиму майна, закріпленого за житлово-комунальними підприємствами" за КЖЕП "Південне" Дніпропетровської міської ради закріплено майно на праві господарського відання. Також, встановлено, що нежитлове приміщення №269 площею 101,0 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпро, ж/м [PERSON], буд. №4 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської обласної ради № 232-10/XXIV від 23.10.2003 року «Про підвищення ефективності управління майном спільної власності територіальних громад області» в частині передачі обласних комунальних підприємств до власності територіальної громади м.\~Дніпропетровська, затверджено розпорядження Голови Дніпропетровської обласної ради № 171-р від 10.09.2003 року «Про передачу із спільної власності територіальних громад області до територіальної громади м. Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» Дніпропетровської міської ради, перебувало на балансі належного до сфери управління виконавчого органу Дніпропетровської міської ради та власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» Дніпропетровської міської ради (далі - КЖЕП «Південне» ДМР) (том І а.с.10,13). На підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», Лівобережжя», до комунальної власності прийнято КЖЕП\~«Південне» ДМР з майном, будівлями і спорудами, що перебували на його балансі, відповідно до акту приймання-передачі від 18.08.2003 року (том І а.с.11-12,14). На підставі рішення Дніпропетровської міської ради №40/14 від 29.07.2011 року «Про припинення юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» припинено КЖЕП\~«Південне» ДМР (том І а.с.185). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2012 року визнано КЖЕП «Південне» ДМР та відкрито ліквідаційну процедуру, призначивши ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON] (том ІІ а.с.105-106). На підставі укладеного 22.05.2013 року між К КЖЕП\~«Південне» ДМР в особі голови ліквідатора [PERSON] та ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» нотаріально договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 640 нежитлове приміщення вибуло у власність третьої особи (том І а.с.26). 27 травня 2013 року на підставі нотаріального посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 1964 договору купівлі-продажу ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» право власності на спірний обєкт набула відповідач - [PERSON] (том І а.с.27-28). Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22 березня 2017 року (том І а.с.32-41), які у свою чергу залишені без змін ухвалою Вищого господарського суду України від 05 липня 2017 року (том І а.с.142-145) визнано неправомірними дії ліквідатора КЖЕП\~«Південне» ДМР арбітражного керуючого [PERSON] щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нерухомого майна, продажу майна з відкритих біржових торгів, недійсності результатів біржових торгів, проведених 27\~грудня 2012 року Товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» та укладеного між КЖЕП\~«Південне» ДМР в особі голови ліквідатора [PERSON] та ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» договору купівлі-продажу. Суд вважає доведеними з боку позивача факт належності спірного обєкту нерухомості до власності територіальної громади м. Дніпро та вибуття його із володіння територіальної громади на користь добросовісного набувача [PERSON] Відповідно до ч. 8\~ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до приписів частини пятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.\~Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є міськрада.\~ При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи\~\~зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.\~ Територіальна громада міста як власник спірного обєкта нерухомості делегує міськраді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.\~ Судом встановлено, що рішенням сесії VI скликання від 02.03.2011 року за №16/9 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради» територіальна громада м. Дніпро в собі Дніпропетровської міської ради вирішила провести реорганізацію, у тому числі й КЖЕП\~«Південне» ДМР, шляхом передачі спірного обєкту нерухомості на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради (том ІІ а.с.68-69 ). Однак в подальшому, Дніпропетровська міська рада діючи на підставі Закону № 280/97-ВР та здійснюючи від імені та в інтересах територіальної громади м. Дніпро правоможності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами комунальної власності, змінила рішенням сесії VI скликання від 29.07.2011 року за № 40/14 визначений попереднім рішенням від 02.03.2011 року за №16/9 спосіб припинення юридичної особи КЖЕП\~«Південне» ДМР із реорганізації на ліквідацію. Цим же рішенням позивач одночасно затвердив склад комісії з питань припинення юридичних осіб розпорядженням міського голови та зобовязав комісію здійснити всі дії з припинення юридичної особи (п.3, 4 рішення) (том ІІ а.с.64). На час виникнення обставин, повязаних із прийняттям Дніпропетровською міською радою даних рішень, правове регулювання правових підстав для припинення діяльності субєктів господарювання власності територіальних громад регламентовано ч.1 ст. 143 Конституції України, п.\~30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) та ст.\~104 Цивільного кодексу України, а загальний порядок підстав припинення підприємств комунальної власності - ст. 110-112 ЦК України та ст. 36, 38, 38-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» № 755-ІV від 15.05.2003 року, в редакції змін внесених Законом України № 3363-VI від 21.04.2011 року (далі Закон № 755-ІV). За правилом п.11 ст.346 ЦК України припинення юридичної особи є підставою для припинення права власності на майно. Судом не встановлено наявність жодних обставин, що даватимуть підстави для висновку про те, що реалізація міськрадою права територіальної громади у спосіб прийняття рішення сесії VI скликання від 29.07.2011 року за № 40/14 (том ІІ а.с.64) суперечила Закону, тому оцінюється судом як вираження волі територіальної громади на припинення діяльності юридичної особи комунальної форми власності без переходу її прав і\~обовязків у\~порядку правонаступництва до\~інших осіб та припинення права власності територіальної громади на майно у послідовні етапи ліквідації підприємства, не повязаного з банкрутством. У звязку із чим, суд вважає доводи Першого заступника прокурора Дніпропетровської області щодо обовязковості волевиявлення Дніпропетровської міської ради на відчуження майна у інший спосіб такими, що суперечать змісту гарантованого Конституцією України принципу непорушності права власності та п. 30 ч. 1 ст.26 Закону № 280/97-ВР, за змістом яких виключно на пленарних засіданнях міська рада має право на вирішення питань про прийняття рішень у тому числі, й щодо ліквідації підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Також суд вважає такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, доводи позивача з приводу відсутності у Дніпропетровської міської ради добровільного волевиявлення на припинення права власності з підстав порушення ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21 червня 2012 провадження у справі про банкрутство КЖЕП\~«Південне» ДМР, адже дана ліквідаційна процедура була порушена майже через рік з часу прийняття Дніпропетровською міською радою рішення сесії VI скликання від 29.07.2011 року за № 40/14 та на підставі\~Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (том І а.с.152-156). Суд відхиляє заперечення третьої особи ТОВ «РЕНЕССАНС-КЛУБ» в частині, що зводиться до переоцінки рішень господарського суду у справах, повязаних із банкрутством КЖЕП\~«Південне» ДМР та діями ліквідаторів (т.І а.с.179-184). Та приходить до висновку, що встановлені вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року по обвинуваченню [PERSON] (т.1 а.с.152-156) та судовими рішеннями у господарських справах висновки, обставини, свідчать про допущені на всіх стадіях припинення КЖЕП\~«Південне» ДМР порушення, що мали місце вже після наданого Дніпропетровською міською радою у формі юридичного акту волевиявлення територіальної громади на припинення юридичної особи шляхом ліквідації, також не спростовують правомірності рішення сесії VI скликання від 29.07.2011 року за № 40/14 та не впливають ні на зміст волевиявлення територіальної громади, ні на правові підстави витребування майна від добросовісного володільця. Судом достовірно встановлено, що саме внаслідок дій Дніпропетровської міської ради в особі уповноваженого рішенням сесії VI скликання від 29.07.2011 року за № 40/14 та розпорядженням міського голови від 06.09.2011 року № 643-р «Про затвердження складу комісій з питань припинення юридичних осіб деяких комунальних житлово-експлуатаційних підприємств Дніпропетровської міської ради» службової особи - завідувача сектору кодифікації нормативно-правових актів управління правового забезпечення департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, головою ліквідаційної комісії КЖЕП\~«Південне» ДМР [PERSON] майно на умовах оплатності вибуло у власність третіх осіб. При цьому, отримані від його продажу грошові кошти, були спрямовані виключно в інтересах територіальної громади, на погашення кредиторської заборгованості підприємства комунальної форми власності. Відповідно до\~ ст.387 ЦК України\~визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п. 3 ч. 1\~ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання\~статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований\~Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував на тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур,\~не повинні\~мати можливість\~отримувати вигоду\~від своїх\~протиправних дій\~або уникати\~виконання своїх\~обов'язків. Адже, здійснюючи свої визначені законом повноваження щодо управління та контролю за майном, якими державні органи наділені відповідно до абзацу 2 Статті 1 Протоколу, вони повинні також діяти своєчасно, у належний спосіб та послідовно, аби не допускати порушення законних прав та інтересів власника. Стаття 1 Першого протоколу\~гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Стала практика Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших,\~рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року,\~"[PERSON] та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року,\~"Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року,\~"Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року,\~"Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року,\~"Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року,\~"East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями\~статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Потреба виправити\~колишню «помилку»\~не повинна\~непропорційним чином\~втручатися в\~нове право,\~набуте особою,\~яка покладалася\~на легітимність\~добросовісних дій\~державного органу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб,\~яких вони стосуються (рішення у справах «Рисовський проти України», «[PERSON] проти Хорватії», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Трґо проти Хорватії»). З урахуванням вищенаведеного, з'ясовуючи підстави для представництва інтересів Дніпропетровської міської ради та суспільну значимість усунення наслідків допущеного порушення, що залежить не лише від змісту субєктивного права, за захистом якого в інтересах Дніпропетровської міської ради звернувся прокурор, але і від характеру його порушення, суд приходить до висновку, що виправлення помилки тривалого недотримання органом місцевого самоврядування принципу «належного урядування» шляхом задоволення вимог позивача у спосіб витребування майна у добросовісного набувача, порушить принцип справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи, втручання у майнові права якої може бути визнано правомірним виключно за умови надання їй справедливої компенсації збитків (рішення у справі «Федоренко проти України») та не призведе до дійсного задоволення суспільних інтересів територіальної громади. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції вважає вимоги позивача незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку із чим, сплачений судовий збір до відшкодування за рахунок відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed