Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що він як приватний підприємець за адресою - [ADDRESS] орендує приміщення магазину, в якому веде роздрібну торгівлю одягом, взуттям на аксесуарами. Вказав, що 13 липня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем "Порш Кайен" д.н.з. [NUMBER] здійснив пошкодження магазину та майна, яке в ньому знаходилося, що належить позивачу. Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності, вартість збитку завданого позивачу через пошкодження майна становить 490 327 грн. Крім іншого, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, позивач також посилається на те, що з метою відновлення роботи магазину, було проведено комплексне прибирання приміщення вартість робіт якого становить 80 852 грн. 46 коп. Позивач зазначив, що через винні дії відповідача він втратив доходи у розмірі 28 201 грн. 95 коп., які б він міг одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене відповідачем. Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідач добровільно не відшкодовує завдані збитки, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь 490 327 грн. матеріальної шкоди, 80 852 грн. 46 коп. - збитки на відновлення роботи магазину, втрачену вигоду у сумі 28 201 грн. 95 коп., витрати за проведення експертизи - 3 тис. грн., витрати по оплаті телеграми та судовий збір. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, з тих же підстав просив їх задовольнити. Крім того, уточнив розмір збитків на відновлення роботи магазину, які були понесені позивачем та просив їх стягнути у розмірі 76 051 грн., що підтверджується квитанціями сплаченими ФОП [PERSON] Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки, суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України. Судом встановлено, що позивач є приватним підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою - [ADDRESS] (а.с. 6-7) За вищевказаною адресою він орендує приміщення для магазину відповідно до договору оренди № 3/НХ від 01.06.2014 року (а.с. 162-168), в якому веде роздрібну торгівлю одягом, взуттям на аксесуарами. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, 13 липня 2014 року [PERSON], керуючи автомобілем "Порш Кайен" д.н.з. [NUMBER] здійснив пошкодження магазину та майна позивача. З приводу даного випадку [PERSON] звернувся до Подільського РУГУ МВС України в м. Києві з заявою про навмисне пошкодження майна (ст. 194 КК України). З висновку про результати розгляду звернення щодо пошкодження майна, вбачається, що 13 липня 2014 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] виявив пошкодження майна магазину, а саме: вітрини, фасаду магазину, двох дзеркал, стелі, торгового обладнання та речей, які знаходилися в магазині. Додатковою перевіркою було встановлено, що дане пошкодження відбулося автомобілем "Порш Кайен" д.н.з. [NUMBER] під кернуванням [PERSON] (а.с. 5). Листом Подільське РУГУ МВС України в м. Києві повідомило позивача, що в діях [PERSON] не вбачається ознак кримінального правопорушення, а між ними виникли цивільно-правові відносини (а.с. 4). Відповідно до звіту № 1119/7 від 17 липня 2014 року суб'єкта оціночної діяльності, вартість збитку завданого позивачу через пошкодження майна (одяг, взуття, аксесуари) товари в обороті, які розташовані за адресою [ADDRESS] на дату виконання звіту складає 490 327 грн. (а.с. 66-158). З метою відновлення роботи магазину, було проведено комплексне прибирання даного приміщення, яке виконувалося ФОП [PERSON], що підтверджується актами № ОУ-0000047, № ОУ-0000048, № ОУ-0000049, № ОУ-0000050 (а.с. 46-49), загальна вартість робіт становить 76 050 грн., які були сплачені позивачем на ім'я ФОП [PERSON] (а.с. 175). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно роз'яснень у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності їх вини у завданні шкоди позивачам. Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що пошкоджене майно не можливо використовувати за призначенням. Відповідно до роз'яснень у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. З огляду на викладене, враховуючи що саме [PERSON] відбулося пошкодження майна позивача та пошкоджене майно не можливо використовувати, суд приходить до висновку, що саме він повинен відповідати за шкоду заподіяну [PERSON], а відтак з відповідача підлягає стягненню сума майнової шкоди в розмірі 566 377 грн. 00 коп. на користь позивача, а позивача в свою чергу зобов'язати, після відшкодування шкоди, повернути [PERSON] пошкоджене майно (одяг, взуття, аксесуари), які зазначені у звіті № 1119/1 від 17.07.2014 року. Проте, щодо вимог про стягнення упущеної вигоди, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги з огляду на наступне. З довідки розрахунку втраченої вигоди та понесених затрат за період вимушеного простою магазину з 13.07.2014 року по 27.07.2014 року вбачається, що позивач просить стягнути упущену вигоду, яка розраховується як: 39046 грн. 95 коп. (середньодобова виручка) - 10 845 грн. 74 коп. (понесені затрати) = 28 201 грн. 95 коп. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України упущена вигода це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Представник позивача у судовому засіданні не навів належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач мав реальну можливість отримати прибуток у розмірі 76 050 грн. 00 коп., тому суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивача упущеної вигоди. Вимоги щодо стягнення з відповідача витрати на проведення експертизи у сумі 3 тис. грн. та 76 грн. 98 коп. витрат за направлення телеграми задоволенню не підлягають, оскільки не надано неналежних доказів про оплату експертизи та телеграми [PERSON] Що стосується вимог про стягнення з відповідача судового збору за подання заяви про забезпечення позову, то дані вимоги теж задоволенню не підлягають, оскільки дана заява була розглянута по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial