Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

В серпні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПрАТ «СК «Юнівес», [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень, позивачка зазначала, що 13 травня 2016 року о 12.10 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем "Hundai Tucson", д.н. [NUMBER] рухаючись по вул. Канатній зі сторони вул. Кабардинської в напрямку вул. С. Нігояна в м. Дніпро, здійснила рух на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем "Nissan Міста", д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим порушила п.8.7.3е Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених автомобілів, пошкоджено транспортні засоби. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016р. у справі №200/9389/16-п [PERSON] визнано винною у вчиненні раніше зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України. Зазначена Постанова набула законної сили 30.06.2016 року. Автомобіль "Nissan Міста", д.н. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , внаслідок зазначеної ДТП отримав технічні пошкодження, через що [PERSON] , згідно висновку експерта, було завдано матеріальної шкоди у розмірі 91580 грн.. У зв`язку з тим, що ПрАТ «СК «Юнівес» було виконано свої обов`язки за договором обов`язкового страхування в межах літіму в розмірі 49 000 грн., прохала стягнути з відповідачки [PERSON] решту невідшкодованої матеріальної шкоди в розмірі 42 580 грн., моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. та судові витрати по справі в розмірі 13 357, 74 грн. У судовому засіданні 11.07.2017 року судом було розглянуто заяву [PERSON] , про витребування доказів, в задоволенні якої ухвалою суду було відмовлено. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 02.08.2017 року була призначена по справі судова автотоварознавча експертиза. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 року, закрито провадження в частині вимог до ПрАТ «СК «Юнівес», внаслідок добровільного вирішення спору між зазначеними сторонами. Представник відповідача [PERSON]., надав суду заперечення на позовну заяву, у яких не погодився з позовними вимогами, посилаючись на їх недоведеність та безпідставність, прохав відмовити в задоволенні позову. Окрім того, 05.08.2020 року надав суду заяву про визнання висновку судової автотоварознавчої експертизи неналежним доказом, у зв`язку з грубим порушенням вимог законодавства під час її проведення, що вплинуло на об`єктивність та достовірність висновку експерта. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач та її представник в судовому засіданні знову звертали увагу суду на необґрунтованість позовних вимог, визнали позов лише в частині стягнення витрат на послуги евакуатора, в решті позовних вимог просили відмовити. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права, шляхом окремого звернення вимоги до завдавала шкоди, страховика винної особи чи шляхом шляхом звернення до страховика та до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. В той же час, у постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках,передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (пункт 72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється, згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином, зокрема після сплати страховиком боржника страхового відшкодування в межах ліміту за полісом, відповідно до спеціальних норм ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та сплати вже завдавачем шкоди, на користь потерпілого, різниці між дійсним обсягом завданих збитків та розміру страхового відшкодування, у відповідності до положень ст. ст. 1187, 1192 ЦК України. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що 13 травня 2016 року о 12.10 годині, [PERSON] , керуючи автомобілем "Hundai Tucson", д.н. [NUMBER] рухаючись по вул. Канатній зі сторони вул. Кабардинської в напрямку вул. С. Нігояна в м. Дніпро, здійснила рух на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем "Nissan Міста", д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , чим порушила п.8.7.3е Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306) внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених автомобілів, пошкоджено транспортні засоби (а.с.9). Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.06.2016р. у справі №200/9389/16-п [PERSON] визнано винною у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України (т.1, а.с.9). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , автомобіль "Nissan Міста", д.н. [NUMBER] належить на праві приватної власності [PERSON] (т.1, а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Hundai Tucson", д.н. [NUMBER] , яким керувала під час ДТП, [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № АЕ/5486649 (т.1, а.с.12). Сторонами не заперечувалось та судом встановлено, що ліміт відповідальності за полісом встановлений в розмірі 50 000 грн. завданої майну потерпілих осіб, франшиза -1000 грн. Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «Юнівес» 01.08.2016 року сплатило на користь позивача 36 205 грн. 55 коп. страхового відшкодування та 15 січня 2020 року виплатило 12 612 грн. 51 коп., в межах ліміту відповідальності за полісом, таким чином, виконавши свої зобов`язання за договором ОСЦПВВНТЗ (т.1, а.с.15, т.2, а.с.4). Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У справах, що виникають із заподіяння шкоди, до обставин, які підлягають доказуванню, відноситься, зокрема, розмір завданих збитків. Вимоги позивача в уточненому позові ґрунтуються на Висновку автотоварознавчої експертизи, відповідно до якого розмір завданого йому матеріального збитку на час проведення експертизи складає 91 580 грн. з яких 49 000 грн. було виплачено страховиком відповідача. Так, для встановлення обсягу завданої позивачу шкоди внаслідок ДТП, ухвалою суду від 02.08.2017 року за клопотанням представника позивача по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені таке питання: - який розмір шкоди завдано володільцю «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13 травня 2016 року о 12 год. 10 хв. за участю автомобіля «Hundai Tucson», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] на перехресті вулиць Канатна та Нігояна у м. Дніпро, виходячи із матеріалів справи, фактично замінених деталей Nissan Micra, номерний знак [NUMBER] , проведення робіт та тих, що повинні бути проведені, а запчастини замінені для відновлення стану Nissan Micra, номерний знак [NUMBER] , до зазначеної пригоди з урахуванням зносу та без урахування зносу? У розпорядження експерта надано: копію ухвали, а за потребою матеріали цивільної справи, зобов`язавши [PERSON] надати експерту автомобіль «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] для проведення експертизи. Згідно висновку експерта № 122-18 від 05.12.2018 року, виконаного судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ Любченко В.І., величина вартості матеріального збитку (шкоди) завданої власнику «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] унаслідок ДТП від 13.05.2016 року, виходячи з матеріалів справи, станом на дату проведення експертизи, а саме 05.12.2018 року може складати 91580 грн. (т.1, а.с.113-136). В судовому засіданні, під час обговорення питання про призначення експертизи, представник позивача запевнив суд, що ремонт автомобіля здійснювався лише частково, що дозволить провести об`єктивне дослідження, водночас судом встановлено, що на час проведення експертизи позивач вже здійснив відновний ремонт належного йому автомобіля та не надавав його для огляду експерту. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд не приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи як належний та допустимий доказ, оскільки його виконано з порушенням вимог чинного законодавства про проведення судових експертиз, що вплинули на об`єктивність та достовірність висновку експерта, з приводу чого суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 3 ст. 102 ЦПК України, у редакції чинній на день надходження експерту Любченко В.І. матеріалів справи № 204/5096/16 та ухвали суду про призначення експертизи, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. (ст. 66 ЦПК України), Також, на день надходження експерту Любченко В.І. матеріалів справи № 204/5096/16 та ухвали суду про призначення експертизи, порядок проведення судової автотоварознавчої експертиз (експертиз на підставі ухвали суду), регламентований вичерпним переліком нормативно-правих актів, а саме: Цивільно-процесуальним кодексом України, Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (із відповідними змінами та доповненнями) (далі - Інструкція), Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (із відповідними змінами та доповненнями) (далі - Методика КТЗ), Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, внесеною в Реєстр методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року. Згідно ст. 66 ЦПК України (в редакції чинній на час призначення експертизи), висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Відповідно до ч. 1 ст.143 ЦПК України (в редакції чинній на час призначення експертизи), для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 144 ЦПК України (в редакції чинній на час призначення експертизи), експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім`я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об`єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження, а також попередження про відповідальність експерта за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Частиною 1 та 6 ст. 104 ЦПК України (у редакції чинній на час виготовлення висновку експерта) визначено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями. Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Відповідно до п. 1.1. Інструкції призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково- дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України "Про судову експертизу", "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією. Згідно п. 1.8 Інструкції, підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов`язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. З наведеного вбачається, що в разі призначення експертизи судом (на підставі ухвали суду), експерт, якому було доручено проведення відповідного дослідження, повинен провести його згідно вимог відповідної ухвали суду та законодавства з питань проведення судових експертиз. Проведення автотоварознавчої експертизи визначається Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (із відповідними змінами та доповненнями) та Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, внесеною в Реєстр методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року. Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (із відповідними змінами та доповненнями) визначено, зокрема: п. 1.2. Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту. п. 1.3. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. п. 5.1. Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. п. 8.5. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. п. 8.5.1. Умови щодо визначення вартості відновлювального ремонту без технічного огляду КТЗ зазначені в пункті 5.1 цієї Методики. У зазначених у пункті 5,1 цієї Методики випадках орган (посадова особа), що здійснює судове чи досудове слідство, визначають обсяги ремонтних робіт з відновлення КТЗ або характер і обсяг його пошкоджень. Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, встановлено, зокрема: п 7.1. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, і складання калькуляції вартості відновлювального ремонту ґрунтується на вимогах цієї Методики і результатах технічного огляду (обстеження) КТЗ експертом. Прийняття рішення про вибір ремонтної дії покладається на експерта, виходячи з можливості застосування вимог цієї Методики щодо певного пошкодження складника КТЗ. Якщо в результаті технічного огляду буде встановлено пошкодження, яке викликає в експерта сумнів щодо його причинно-наслідкового зв`язку з подією, експерт повинен відмітити це пошкодження у висновку та вмотивовано не враховувати його у розрахунках до отримання результатів відповідної експертизи або рішення суду щодо встановлення зв`язку зазначеного пошкодження з подією. п.7.2. Калькуляцію вартості відновлювального ремонту складають за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а замовнику експертизи надається повідомлення про неможливість проведення дослідження. п. 7.2.1. Визначення матеріального збитку чи відновлювального ремонту КТЗ без його огляду експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), що здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ним достатніх даних, у яких визначені обсяги ремонтних операцій з відновлення КТЗ або характер і обсяг його пошкоджень. З наведених норм методик, які безпосередньо визначають та регламентують проведення автотоварознавчої експертизи, вбачається, що автоварознавча експертиза, яка проводиться на підставі ухвали суду, може бути проведена двома способами: або на підставі огляду об`єкту дослідження (пошкодженого колісного транспортного засобу) особисто експертом або на підставі матеріалів справи, якщо це безпосередньо зазначено в ухвалі суду і експерту чітко зазначено обсяги ремонтних операцій з відновлення КТЗ або характер і обсяг його пошкоджень. Згідно ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний зокрема провести повне дослідження і дати обгрунтований та об`єктивний письмовий висновок; Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», незалежно від виду судочинства судовий експерт має право: 1) подавати клопотання про надання додаткових матеріалів, якщо експертиза призначена судом або органом досудового розслідування або ознайомлюватися з матеріалами справи, що стосуються предмета судової експертизи; 2) вказувати у висновку експерта на виявлені в ході проведення судової експертизи факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання; 3) з дозволу особи або органу, які призначили судову експертизу, бути присутнім під час проведення слідчих чи судових дій і заявляти клопотання, що стосуються предмета судової експертизи; 4) подавати скарги на дії особи, у провадженні якої перебуває справа, якщо ці дії порушують права судового експерта; 5) одержувати винагороду за проведення судової експертизи, якщо її виконання не є службовим завданням; 6) проводити на договірних засадах експертні дослідження з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, з урахуванням обмежень, передбачених законом. Інші права судового експерта передбачаються процесуальним законодавством. Згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (із відповідними змінами та доповненнями), зокрема: п. 2.2. На експерта покладаються такі обов`язки: заявити самовідвід за наявності передбачених законодавством обставин; прийняти до виконання доручену йому експертизу; особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його; повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані; п. 2.3. Експерту забороняється: проводити експертизу без письмової вказівки керівника (заступника керівника) експертної установи, керівника структурного підрозділу; передоручати проведення експертизи іншій особі; самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно; вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та з`ясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами; вступати у не передбачені порядком проведення експертизи контакти з особами, якщо такі особи прямо чи опосередковано зацікавлені в результатах експертизи; п. 3.1. Експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив (ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції. п. 3.2. До експертної установи (експерту) надаються: документ про призначення експертизи (залучення експерта), об`єкти, зразки для порівняльного дослідження та, за клопотанням експерта, - матеріали справи (протоколи оглядів з додатками, протоколи вилучення речових доказів тощо). п. 3.3. У документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи. п. 3.5. Коли об`єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта (крім об`єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз. Про проведення експертизи за такими матеріалами вказується в документі про призначення експертизи (залучення експерта) або письмово повідомляється експерт органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). п. 4.12 Документальні матеріали, які були об`єктом дослідження, а також надані для порівняльного дослідження зразки позначаються відповідними штампами і після проведення експертизи (дослідження) повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Згідно ст. 107 ЦПК України, матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання, крім випадків вчинення інших дій, безпосередньо пов`язаних із проведенням експертизи. При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів. Як вбачається із дослідницької частини Висновку експерта (а.с. 116 - 117): 1. На підставі п. 4.14 Інструкції, експерт прийняв рішення про викладення питання поставлене на вирішення судом в наступній редакції: «Яка вартість матеріального збитку (шкоди) завданого(ї) власнику КТЗ «Nissan Міста», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13 травня 2016 року виходячи із матеріалів справи станом на дату проведення експертизи?» 2. На 2-3 стор. Висновку експерта (а.с. 116 - 117) експерт зазначає перелік клопотань та наданих на них відповідей, зокрема: 18.05.2018 року вих. № 14/122/307 експерт надіслав клопотання складене ним 16.05.2018р. №14/122/307 про надання колісного транспортного засобу «Nissan Місга», номерний знак [NUMBER] в первісному стані після ДТП, що мала місце 13.05.2016р. о 12год.10хв. для проведення його огляду забезпечивши при цьому належні умови праці. У разі відновлення КТЗ прошу надати відповідні документи, що підтверджують проведення ремонтно-відновлювальних робіт зазначеного КТЗ оформлені належним чином: - Рахунок-наряд №П2776 від 17.05.2016р.; - Наряд-замовлення №П2776від 17.05.2016р.- Накладна №П2776 від 17.05.2016р. - Первинні документи, що підтверджують проведення оплати за деталі, що підлягали заміні та за проведення ремонтно-відновлювальних робіт (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжні доручення тощо) 10.08.2018 року (вх. № 14-07/335) на адресу Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ надійшов лист ТОВ «ЮРИСТИ БЕЗПРОБЛЕМ» в інтересах та від імені Толкунової Інни Вадимівни №6871 від 02.08.2018р. та надані наступні документи: - копія товарного чеку від 23.11.2017 року - копія акту виконаних робіт від 23.11.2017 року - копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серія В02 №562964 - копія свідоцтва платника Єдиного податку серія А№777277 - копія довіреності представника та Витягу з ЄРДПОУ. Аналізуючи вищенаведені положення нормативних актів з проведення судової експертизи, ухвалу Красногвардійського районного суду від 02 серпня 2017 року та вступну частину Висновку експерта, суд приходить до висновку, що експерт Любченко В.І., викладаючи питання, яке було поставлено на вирішення експерту, у відповідній редакції, здійснив це всупереч вимогам ст. 13 Закону України «Про судову експертизу» та п. 2.1, п. 4.14 Інструкції а також ч. 6 ст. 104 ЦПК України. Адже виклавши поставлене на вирішення судом питання, в своїй редакції, зокрема «... виходячи із матеріалів справи станом на дату проведення експертизи» експерт вийшов за межі своїх повноважень. Адже в даному випадку експерт Любченко В.І. самостійно, без погодження із судом який призначив експертизу, обирав спосіб проведення експертизи (дослідження) - на підставі матеріалів справи, ухвалу суду про призначення експертизи. Суд не визначав експерту проведення експертизи на підставі матеріалів справи. Так дійсно, згідно п. 4.11 Інструкції, в порядку експертної ініціативи експерт, в разі перелік питань (дослівно у формулюванні документа про призначення експертизи (залучення експерта)), які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз`яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям; якщо поставлено декілька питань, експерт має право згрупувати їх і викласти в послідовності, яка забезпечує найдоцільніший порядок дослідження; якщо деякі питання, що містяться у документі про призначення експертизи (залучення експерта), вирішувались при проведенні експертиз різних видів, - відомості (експертна установа, номер та дата висновку) про ці експертизи; якщо питання, які поставлені на вирішення експертизи, доцільно вирішувати в іншому порядку, ніж той, що визначений у документі про призначення експертизи (залучення експерта), - зазначається, у якому порядку вирішуватимуться ці питання. Проте, згідно вимог ч.4 ст.144 ЦПК в редакції 2004 року, якщо цього вимагають особливі обставини справи, суд може заслухати експерта щодо формулювання питання, яке потребує з`ясування, проінструктувати його про доручене завдання і за його клопотанням дати відповідні роз`яснення щодо сформульованих питань. Про вчинення цих дій повідомляються особи, які беруть участь у справі і які мають право брати участь у їх вчиненні. Окрім того, згідно ч.6 ст.104 ЦПК України в чинній редакції, експерт Любченко В.І. повинен був, шляхом надання до суду відповідного клопотання, узгодити відповідну редакцію питання та способу проведення експертизи. Більш того, вимоги спеціальних Методик, взагалі не передбачають вносити експертом самостійно зміни до поставлених питань та способу (умов) проведення дослідження. Окрім цього, із дослідницької частини Висновку експерта неможливо встановити, коли саме експерт прийняв рішення про зміну поставленого питання - під час надходження копії ухвали про призначення експертизи чи після надходження матеріалів цивільної справи. Також, дослідницька частина Висновку експерта, та матеріали справи, не містять відповідного повідомлення суду про зміну поставленого питання та способу проведення експертизи - відповідне клопотання експерта не складалось та не направлялось. Також, відповідно до вимог: абз. 2 п. 5.1, п. 8.5, п. 8.5.1 Методики; п. 7.1 - 7.2.2. Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу; п.2.2, 4.21 Інструкції, експерт Любченко В.І. , отримавши інформацію про відновлення об`єкту дослідження - транспортного засобу «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] , повинен був надати до суду повідомлення про неможливість проведення дослідження, так як в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2017 р. відсутня пряма вказівка суду, як органу який призначив експертизу, про проведення дослідження на підставі матеріалів справи, більш того, в резолютивній частині суду вказано, про необхідність стороні Позивача, надати експерту для огляду пошкоджений транспортний засіб. Окрім того, експерт Любченко В.І. , в порушення вимог п. 2.3 Інструкції та ч. 5 ст. 53 ЦПК України (2004 року), ч. 1-3 ст. 107 ЦПК України в чинній редакції, почав самостійно збирати матеріали та вибирати вихідні дані для проведення експертизи вступивши в контакт з позивачем та його представниками які є особами, що прямо зацікавлені в результатах експертизи. При цьому, з урахуванням вимог ст. 102, 104 та 107 ЦПК України - саме суд є органом, який призначив проведення експертизи, а не Позивач, в порядку ст. 106 ЦПК України. Вищенаведені обставини у своїй сукупності приводять суд до висновку, що експерт Любченко В.І. , порушуючи вимоги процесуального законодавства та вимоги спеціальних методик склав Висновок експерта, замість складання та надання до суду відповідних клопотань про уточнення питань, надання об`єкта дослідження чи додаткових документів, тощо, або повідомлення про неможливість проведення дослідження. Аналіз дослідницької та заключної частини складеного експертом Любченко В.І . Висновку експерта дає змогу дійти висновку про суттєві порушення та відступлення вимог спеціальних методик виходячи з наступного. Згідно п. 1.4 Інструкції. Під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановні документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково- технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) належить до компетенції експерта. Як зазначено у вступній частині Висновку експерта (а.с. 117, розділ «Нормативні акти, методики використані при проведенні дослідження»), експерт, під час проведення дослідження використовував, зокрема: - Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (із відповідними змінами та доповненнями) (далі - Інструкція); - Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (із відповідними змінами та доповненнями) (далі - Методика КТЗ); - Методику визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, внесеною в Реєстр методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року. Тобто, в цілому експерт Любченко В.І. застосував належні нормативно-правові акти з проведення автотоварознавчого дослідження. З аналізуючи вищенаведених вимог спеціальних методик, вбачається, що під час автотоварознавчої експертизи, вирішуючи питання про розмір матеріального збитку, спричинений власнику колісного транспортного засобу, експерт проводить дослідження яке полягає, зокрема у оцінці (визначенні) вартості необхідних робіт, в тому числі і вартості запасних частин, які необхідно здійснити, для відновлення пошкодженого об`єкту дослідження до стану, в якому він перебував перед отриманням ушкоджень. Тобто, експерт в обов`язковому порядку проводить дослідження, шляхом безпосереднього аналізу отриманих ушкоджень. При цьому, детальний опис наявних ушкоджень отриманих транспортним засобом має найважливіше значення під час проведення дослідження. Адже в залежності від ступеня та характеру ушкоджень, які отримала кожна конкретна складова частина транспортного засобу залежить конкретний вибір відновлювальної операції (ремонт, заміна, фарбування тощо), яку необхідно здійснити та оцінити, з метою її відновлення до первісного стану. Тобто, розмір, вид та характер пошкодження - безпосередньо впливає на вибір ремонтної операції. Як вбачається із дослідницької частини Висновку експерта (а.с. 117 - 130), всупереч вимогам п. 8.4.4, пп. є), ж) п. 8.7 Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановлені розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вона взагалі не містить детального опису пошкоджень та їх розташування, які досліджував експерт Любченко В.І . Відповідно до дослідницької частини Висновку експерта (а.с. 128 - 129), експерт Любченко В.І. визначаючи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan Micra» номерний знак [NUMBER] та розмір матеріального збитку спричиненого власнику даного транспортного засобу, робить це на підставі проведення порівняльного аналізу матеріалів справи: складеної оцінювачем [PERSON] ремонтна калькуляція № 200716 від 20.07.2016 року; рахунок-наряд № П2776 від 17.05.2016 року. Приватного підприємства «Сінгл- Сервіс», складений майстром приймальником Шмалько О.А. в якому визначені обсяг та характер пошкоджень КТЗ; додаткові матеріали які надійшли від представника [PERSON] , зокрема - копія товарного чеку ПП [PERSON] від 23.11.2017 року, копія акту виконаних робіт між ПП [PERSON] та [PERSON] від 23.11.2017 р. Тобто, експерт Любченко В.І. проводив дослідження не на підставі аналізу отриманих транспортним засобом ушкоджень, а на підставі аналізу документів СТО та калькуляцій, не вказуючи при цьому, якими пунктами спеціальних методик передбачений даний порядок проведення дослідження. Окрім вищенаведеного, суд звертає увагу сторін на ті обставини, що згідно з дослідницької та заключної частини Висновку експерта (а.с. 117 - 131), експертиза була проведена станом на 05.12.2018 року, однак експерт Любченко В.І., під час проведення дослідження (експертизи) прийняв до розрахунку, вартість запасних частин станом на 22.11.2018 року, а не станом на 05.12.2018 року та на підставі рахунків та документів датованих 2016 та 2017 роками. Окрім того, Додаток № 1 до Висновку експерта (т1., а.с.134,135), містить перелік запасних частин на суму 48161,68 грн., які відсутні в протоколі огляду пошкодженого транспортного засобу «Nissan Micra» номерний знак [NUMBER] , складений оцінювачем [PERSON] , зокрема в переліку отриманих ушкоджень, опису ступеню та характеру ушкодження даних запасних частин. Також, дослідницька частина Висновку експерта не містить детального обґрунтування та опису, яким чином експерт Любченко В.І. , під час здійснення порівняльного аналізу матеріалів, встановив, що в тому числі вищенаведені ушкодження були отримані транспортним засобом. В даному випадку, експерт Любченко В.І. самостійно встановивши необхідність заміни вищенаведених запасних частин, тобто фактично включив їх до переліку ушкоджень, які були отримані транспортним засобом «Nissan Micra» номерний знак [NUMBER] вийшов за межі своєї компетенції, оскільки, в даному випадку, для того щоб встановити перелік ушкоджень, які були отримані об`єктом дослідження в наслідок настання відповідної події, експерт повинен встановити (провести дослідження): механізм зіткнення КТЗ; визначити можливість пошкодження окремих складників внаслідок конкретної події та причинно- наслідкового зв`язку даної ДТП з пошкодженням складників; технічний стан досліджуваного КТЗ та наявність причинно-наслідкового зв`язку із настанням ДТП. При цьому, дослідницька частина Висновку експерта, не містить належного обґрунтування включення вищенаведених запасних частин до переліку ушкоджень, які були отримані досліджуваним об`єктом (транспортним засобом). Для відповіді на дані питання (проведення досліджень), експерт повинен мати допуск до таких експертних спеціальностей: 10.1 - «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод»; 10.2 - «Дослідження технічного стану транспортних засобів; 10.3 - «Дослідження деталей транспортних засобів»; 10.4 - «Транспортно-трасологічні дослідження». В свою чергу, згідно інформації яка міститься у вступній частині Висновку експерта, експерт Любченко В.І., станом на день проведення експертизи (дослідження), мав право на проведення судових експертиз за напрямом 12.2 - «Визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу». Вищевказані обставини, у своїй сукупності приводять суд до висновку, що Висновок судової автотоварознавчої експертизи № 122-18 складеного 05.12.2018 року судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково- дослідного інституту судових експертиз - не може бути визнаний належним та допустимим доказом по справі, адже він був складений експертом Любченко В.І. із суттєвими порушеннями чинного законодавства та нормативних актів та з огляду на те, що його було складено через 2 роки після ДТП виключно за документами, без безпосереднього обстеження транспортного засобу, який на той час вже був відновлений та для дослідження експерту не надавався. Окрім того, позивач, не виконавши клопотання експерта, не надавши автомобіль для проведення судової експертизи, фактично ухилився від проведення експертизи, висновки якої мають вирішальне значення у даній справі, оскільки вона була призначена саме для з`ясування дійсної вартості матеріального збитку, щодо якої у сторін і виник цей спір. В постанові Верховного Суду від 17.04.2019 р. (справа 373/1917/15-ц) зазначено, що визнання факту, для з`ясування якого призначалася експертиза, або відмова у визнанні цього факту здійснюється судом з урахуванням оцінки доказів, аналізу правової позиції цієї особи та того результату, якого вона домагається. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Приписами ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В зв`язку з цим, суд виходить з того, що розмір матеріального збитку, завданого автомобілю «Nissan Місrа», номерний знак [NUMBER] , у заявленому в позові розмірі не доведено. Верховний Суд у своїй постанові № 753/21177/16-ц від 19.09.2018 року вказав, що рахунок та акти виконаних робіт надані СТО не є належним та допустимим доказом у справі. Виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим, а розмір завданого збитку при настанні страхового випадку повинен визначатися саме звітом (актом) про оцінку майна. Подібну позицію також висловив Верховний Суд у у постанові № 466/9318/14-ц від 27.06.2018 року. Відповідно до Звіту визначення вартості матеріальної шкоди №200716-3 від 20.06.2016 року завданної власнику автомобіля «Nissan Місrа», н.з. [NUMBER] виготовленого за заявою ПрАТ «СК «Юнівес» СОД ФОП [PERSON] ; ринкова вартість об`єкта оцінки складає 177760грн.00коп.; вартість відновленого ремонту ТЗ 63805грн.90коп; значення фізичного зносу ТЗ 52,00%, Величина вартості матеріального збитку нанесеного власнику ТЗ - 37 387 грн. 48коп. Згідно стор. 5 Звіту датою оцінки КТЗ є 17.05.2016 року. Тобто огляд автомобіля і оцінка його пошкоджень відбулись через чотири дні після ДТП (т.1, а.с.75-86). З урахуванням наведеного суд покладає в обґрунтування свого рішення саме зазначений Звіт, оскільки він є повним і об`єктивним доказом з точки зору встановлення обсягу шкоди завданої автомобілю та узгоджується з матеріалами справи, судом не встановлено обставин, які б давали підстави для його відхилення, таких обставин не навели і відповідачі. Оскільки ринкова вартість матеріального збитку нанесеного позивачу вже визначена в розмірі 37 387 грн. 48коп., сума якої знаходиться в межах ліміту відповідальності за полісом ОСЦПВВНТЗ № АЕ/5486649 та сплачена страховиком, вимоги позову до [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди завданої ТЗ внаслідок ДТП - задоволенню не підлягають. В свою чергу, як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру № 20 від 13.05.2016 року на суму 550 грн., та квитанції до прибуткового касового ордеру № 21 від 19.05.2016 року на суму 550 грн., які підтвердженні Актом виконаних робіт від 19.05.2016 року (т.1, а.с.13,14), позивачем були понесені також витрати на послуги евакуатора, які не були охоплені вказаним Звітом, однак відповідно до ст. 29 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» входять до витрат, які підлягають відшкодуванню у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, а тому, з урахуванням позиції відповідача, який у відповідності п. 1 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, визнав позов в цій частині, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] в сумі 1100 грн. За таких обставин позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн. суд виходить з наступного. У відповідності до п. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч.3, ч.4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Як було встановлено, внаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачці автомобіль, що спричинило істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках . Вказані обставини є підставою для відшкодування потерпілим особам моральної шкоди. Суд, вирішуючи спір в зазначеній частині, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного їй майна, ступеню вини відповідача та із застосуванням принципів розумності і справедливості приходить до висновку про стягнення з відповідача 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Розглядаючи вимоги позову щодо відшкодування судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 102 грн. 40 коп. (за дві частково задоволені вимоги в розмірі мінімальної ставки 551, 20 грн.). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи. Так як, експертне дослідження не було взято до уваги судом для визначення розміру завданої шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на проведення експертизи. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на «юридичну допомогу» від ТОВ «Юристи Безпроблем» в розмірі 3500 грн. за «договором про надання юридичної допомоги» від від 16.07.2016 року № 158, суд зазначає, що стороною відповідача не було надано суду жодних доказів в розумінні ст. 133 та ст. 137 ЦПК України, які б давали суду підстави віднести зазначені витрати саме до витрат на правову допомогу, надану адвокатом, у зв`язку з чим, суд також приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача зазначених витрат. Вирішуючи питання розподілу понесених витрат на правову допомогу заявлених відповідачем в сумі 13 000 грн., суд виходить з наступного. Як було зазначено вище, згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та обсяг задоволених позовних вимог та вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 3000 грн., оскільки, з урахуванням часткового задоволення позову, саме в цій сумі витрати на професійну правничу допомогу є пропорційними співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді та поза межами судового засідання, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. До аналогічних висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 19.02.2020 року (справа N 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial