Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 18.11.1995 року між позивачем та гр. [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 957. Починаючи з кінця 2020 роки сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Протягом останнього часу у сім`ї виникали конфлікти, через різні погляди на життя та сім`ю, внаслідок чого подружжя припинило відносини. На думку позивача, збереження шлюбу є недоцільним та буде суперечити як його інтересам, так й інтересам [PERSON] . За цих обставин [PERSON] просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , не надавати строку для примирення. Протоколом автоматизованого розподілу від 05.01.2021 року справу було передано судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник відповідача - адвокат Смагін В.Г. подав 12.07.2021 року до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач погоджується з тим, що потрібно розірвати формальний шлюб з [PERSON] . Проте вказує, що насправді шлюбні відносини припинилися з грудня 2017 року, коли позивач почав зловживати алкогольними напоями. Саме з цього часу сторони не підтримують відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Позивач подав письмові пояснення, відповідно до яких заперечує проти затягування розгляду справи та допити свідків. Вказує, що між сторонами існує спір з приводу розподілу спільного майна, про що сторони мають намір звернутися до суду з окремим позовом. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Іванченко Р.П. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити та розірвати шлюб. Представник відповідача - адвокат Смагін В.Г. не заперечував проти задоволення позовних вимог, однак просив суд в мотивувальній частині встановити дійсний факт припинення шлюбних відносин, що мало місце наприкінці грудня 2017 року, а не у 2020-му році. Представник позивача вказав, що встановлення в мотивувальній частині будь-яких фактів не має правового значення та не є обов`язковим для суду. Не заперечує, що відносини можливо припинилися в грудні 2017-го року, але для розірвання шлюбу цей факт не є вирішальним. Також вказав, що позивач [PERSON] не зловживав спиртними напоями. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. За положеннями ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу є однією із його засад. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що сторони 18 листопада 1995 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено актовий запис № 957. Це підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 01.04.2021 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. З грудня 2017 року у сім`ї почалися конфлікти через різні погляди на життя та сім`ю. З цього часу сторони фактично припинили шлюбні відносини, почали проживати окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Тривалий час шлюб існував формально. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Валліанатос та інші проти Греції" від 07.11.2013 року (Заяви № 29381/09 та № 32684/09) передбачено: "Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є "живим" документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя". Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно з вимогами ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Оскільки жоден з подружжя за час знаходження справи у суді не висловив бажання щодо примирення, приймаючи до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо встановлення певних фактів, зокрема, часу припинення відносин та ведення спільного господарства, суд відзначає, що згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Також, відповідно до норми ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Згідно ч. 4 ст. 78 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи предмет доказування у даній справі, для висновку суду про те, що сторони фактично не підтримують шлюбних відносини, а отже сім`я розпалась, є достатнім тих доказів, які є в матеріалах справи, та обставин, що були встановлені в судовому засіданні. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу понесений ним судовий збір у розмірі 908 гривень 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved