Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє опікун [PERSON] через представника - адвоката Бондаренко Ірину Анатоліївну звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права на нерухоме майно. Позов обґрунтований наступним. [INFO] помер [PERSON] - рідний батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № [NUMBER] площею 7,16 га., яка розташована на території Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії ІІ-КР № 028550. [PERSON] не звернувся у шестимісячний строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть батька, так як є інвалідом 1 групи "А" з дитинства та з 20 грудня 1995 року по 10 січня 2018 року знаходився в Єлизаветградківському психоневрологічному інтернаті. Рішенням Бобринецького районного суду від 19.09.2019 року [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуна [PERSON] . Згідно рішення Бобринецького районного суду від 07 вересня 2020 року [PERSON] визначено додатковий строк в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , однак постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадщину на вказану земельну ділянку прийняла сестра [PERSON] - [PERSON] . Позивач вказує на порушене право на спадкування майна батька, оскільки є єдиним спадкоємцем першої черги. Оскільки відповідач не мала права спадкування, просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 березня 2016 року, видане Бобринецькою нотаріальною конторою в Кіровоградській області на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] на майно - земельну ділянку площею 7,16 га, яка розташована на території Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області кадастровий номер 3520882400:02:000:2056 та скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку за [PERSON] . Ухвалою Бобринецького районного суду 19 квітня 2021 року відкрито провадження. Призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження витребувано у державного нотаріуса Бобринецької державної нотаріальної контори спадкову справу після померлого [PERSON] . 24 травня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті. 14 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача. В судовому засіданні 14.06.2021 року представник позивача позов підтримала. Пояснила, що при подачі заяви до нотаріальної контори відповідач приховала факт наявності спадкоємця першої черги, тому незаконно прийняла спадщину та стала власником майна. Вважає вірною позовною вимогою скасування державної реєстрації права на нерухоме майно, зареєстроване за відповідачем. Представник відповідача адвокат Назаренко Ю.В. в судовому засіданні 14.06.2021 року позов не визнав. Пояснень не надавав, оскільки клопотав про оголошення перерви для підготовки подачі заяви про перегляд рішення суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за нововиявленими обставинами. В судове засідання 08.07.2021 року відповідач та представник відповідача не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подав заяву, в якій просив визнати причину неявки поважною, надавши документи, що підтверджують його участь в інших судових засіданнях. Причину неявки в судове засідання відповідача та представника відповідача суд визнає неповажною з наступних підстав. Так, при оголошенні перерви під час судового розгляду дата наступного судового засіданні була узгоджена з учасниками та визначена з урахуванням їх думки. Надані представником відповідача документи - ухвала суду Новоархангельського районного суду Кіровоградської області про поновлення провадження у справі та призначення судового засідання на 08 липня 2021 року 10 год., роздруківка про інформацію судової справи № 395/401/21 Новомиргородським районним судом 08.07.2021 року о 8 год. не містять відомостей про участь у цих справах адвоката Назаренка Ю.В . Зважаючи на наявність у справі відзиву на позов, позиція відповідача щодо заявлених позовних вимог є наступною. Відповідач стверджує, що вона набула право на спадкове майно у законний спосіб, оскільки є сестрою померлого та спадкоємцем другої черги. Свідоцтво про право на спадщину видане на підставі ст. 1262 ЦК України. Позивач, з урахуванням рішення суду про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, має право на перерозподіл спадщини відповідно до ст.1280 ЦК України, оскільки її прийняли інші спадкоємці - відповідач. Вказано про те, що відповідач не заперечує про наявність у позивача права на частину спадкового майна, однак позивач не звертався до неї письмово із заявою про надання згоди на перерозподіл спадщини, а тому обраний спосіб захисту порушеного права є неналежним. Оскільки відповідач мала право на спадщину та отримала її відповідно до закону, підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину не вбачається, оскільки до свідоцтва нотаріусом при наявності декількох спадкоємців можуть бути внесені зміни. Не обґрунтованою також на думку відповідача є позовна вимога про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Первомайського району м.Москви (а.с.12). [PERSON] згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААА № 460894 від 28.09.2011 року є інвалідом з дитинства першої групи "А", потребує постійного стороннього догляду та нагляду (а.с.19) та в період з 20 грудня 1995 року по 10 січня 2018 року проживав в Єлизаветградківському психоневрологічному інтернаті (а.с.14). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2019 року [PERSON] визнано недієздатним, призначено [PERSON] опікуном недієздатного (а.с.15-17.) [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , про що складено актовий запис № 119 від 07 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.11). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07.09.2020 року [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник - опікун [PERSON] , визначено додатковий строк тривалістю в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.20-23). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року рішення Бобринецького районного суду залишено без змін (а.с.24-25), постановою Верховного Суду від 30 квітня 2021 року - рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 лютого 2021 року залишено без змін (а.с.120-125). З матеріалів спадкової справ № 202-2015, заведеної Бобринецькою державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 15 вересня 2015 року з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори звернулася [PERSON] , сестра покійного. Повідомила у вказаній заяві про те, що крім неї інших спадкоємців, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, немає (а.с.58- на звороті - 59). 11 березня 2016 року державним нотаріусом Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 203, згідно якого засвідчено, що [PERSON] є спадкоємицею зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з земельної ділянки № [NUMBER] , площею 7,1600 га., кадастровий номер 3520882400:02:000:2056, в межах згідно з планом, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.85). Постановою Державного нотаріуса Бобринецької державної нотаріальної контори від 23.12.2019 року [PERSON] , яка діє як опікун в інтересах [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Повідомлено про пропущення строку для прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] . (а.с.95- на звороті - 96) Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у т.ч. зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України). Позивач як син [PERSON] є спадкоємцем першої черги у спадкуванні за законом. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суду не надано доказів того, що позивач [PERSON] чи його законний представник у встановленому Законом порядку відмовилися від прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Судовим рішенням встановлені поважні причини пропуску строку подачі заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини, позивачу визначено додатковий строк для звернення до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і 23 жовтня 2020 року таку заяву до нотаріальної контори подала опікун позивача [PERSON] . (а.с.97 - на звороті). Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Отримавши відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та встановивши, що ця перешкода пов`язана з успадкуванням майна іншою особою, позивач просить захистити порушене право в судовому порядку. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. В даному випадку судом встановлено, що відповідач [PERSON] як спадкоємець другої черги мала б право на спадкування у разі відсутності спадкоємців першої черги. За наявності такого спадкоємця (позивача) та його бажання прийняти спадщину, позивач не набула права спадкування за законом, а тому видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом було порушено спадкові права позивача. Таким чином, аналіз наведеного дає змогу дійти висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець першої черги за законом, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17. Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, а саме права власності на земельну ділянку за [PERSON] , судом відзначається наступне. Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Заявлена позовна вимога про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем стосується запису про це право. Саме скасування такого запису є належним способом захисту прав та інтересів позивача, оскільки за змістом п.3 ч.3 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відтак, позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту його порушеного права, який узгоджувався зі змістом статей 26 і 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За положеннями ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч. ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На думку суду позивачем належними та достатніми доказами обґрунтовані та доведені позовні вимоги, які підлягають задоволенню. Наведені відповідачем мотиви на заперечення позовних вимог судом не приймаються, оскільки питання та підстави перерозподілу спадщини відповідно до ст. 1280 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки норми цієї статті регулюють питання розподілу спадщини між спадкоємцями, які прийняли спадщину та мають право на спадкування. В даному випадку відповідач права на спадкування не має, тому не може претендувати на частку у спадку та його перерозподіл. Вирішуючи питання судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з п. 1 ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що у справі позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1816 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved