Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Калинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання виконавчих написів № 4154 від 03.07.2013 року та № 4158 від 03.07.2013 року такими, що не підлягають виконанню. Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.12.2017 року позивачу стало відомо про те, що на підставі виконавчого напису нотаріуса № 4154, виданий 03.07.2013 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» головним державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] 28.11.2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №55257470. Крім того, 04.01.2018 року головним державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] 28.11.2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №55466034 на підставі виконавчого напису нотаріуса № 4158, виданий 03.07.2013 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна». За вищевказаними виконавчими написами нотаріуса звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] Звернення стягнення на нерухоме майно проводиться на підставі договору іпотеки, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-В00/054/2008 від 18.03.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Як зазначає позивач, в листопаді 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL-В00/242/2006 від 13.10.2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та кредитним договором № ML-В00/054/2008 від 18.03.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 26.02.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області було винесено рішення у справі № 132/3645/14, яким в задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. Дане рішення суду набуло законної сили на підставі постанови Верховного Суду України від 29 березня 2017 року. Таким чином, судом достеменно встановлено, що у [PERSON] відсутні зобовязання перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по кредитним та забезпечувальним договорам, на підставі яких було вчинено оскаржувані виконавчі написи. Таким чином, на думку позивача, вказані виконавчі написи було вчинено внаслідок грубого порушення вимог чинного законодавства на підставі незаконних вимог кредитора (ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), і як наслідок органом ДВС неправомірно відкрито виконавче провадження з їх примусового виконання, що призвело до порушення конституційних прав та інтересів позивача. Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено про те, що виконавчий напис було вчинено також і всупереч вимогам чинного законодавства, а саме за відсутності належних документів, що підтверджували безспірність заборгованості позивача перед банком за кредитним договором. Отже, на час вчинення виконавчих написів в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних документів та відомостей, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому, на думку позивача, останній не мав передбачених законом підстав для їх вчинення. За вказаних обставин позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач та його представники в судове засідання не зявились, однак від представника [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої просить суд розглядати справу без її участі, заявлені вимоги підтримує повністю. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення.\~ Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не зявився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Згідно відзиву на позовну заяву від 29.05.2018 року в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на його безпідставність. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності. Представник Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, хоча про місце, час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, причин неявки до суду не повідомив. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог: Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Калинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання виконавчих написів № 4154 від 03.07.2013 року та № 4158 від 03.07.2013 року такими, що не підлягають виконанню, підлягають задоволенню з наступних підстав. 03 липня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено два виконавчих написи: виконавчий напис за реєстровим № 4154, яким звернено стягнення на нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] за рахунок реалізації якого задовольнити вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у загальному розмірі 21825,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2013 (1 долар США = 7,993 гривень) становить 174450,58 грн. витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн., всього в гривневу еквіваленті, з урахуванням витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 176150,58 грн.; виконавчий напис за реєстровим № 4158, яким звернено стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON] за рахунок реалізації якого задовольнити вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" у загальному розмірі 22655,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.07.2013 (1 долар США = 7,993 гривень) становить 181083,73 грн. витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн., всього в гривневу еквіваленті, з урахуванням витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 182783,73 грн. Відповідно до положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно правовій позиції Верховного суду, яка викладена в постанові від 21 лютого 2018 року по справа № 910/5226/17, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". В листопаді 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL-В00/242/2006 від 13.10.2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк України», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та кредитним договором № ML-В00/054/2008 від 18.03.2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 26.02.2015 року Калинівським районним судом Вінницької області було винесено рішення у справі № 132/3645/14, яким в задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] та [PERSON] було відмовлено. Дане рішення суду набуло законної сили на підставі постанови Верховного Суду України від 29 березня 2017 року. Вищевказаним судовим рішенням встановлено наступні факти та обставини: «…як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору від 13.10.2006 року, заборгованість по тілу кредиту утворилась станом на 12.08.2009 року в сумі 13662,66 доларів США. Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору від 18.03.2008 року заборгованість по тілу кредиту утворилась станом на 12.08.2009 року в сумі 14614,28 доларів США. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість по тілу кредиту по вищевказаним кредитним договорам та суми нарахованих на них відсотків утворилась ще в 2009 році, а з відповідним позовом позивач звернувся 20.11.2014 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач втратив право на стягнення заборгованості та відсотків за період до 20.11.2011 року…». Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено, що до ТОВ «ОТП Факторинг України» не перейшло право вимоги по кредитним та забезпечувальним договорам. А відтак, «…суд дійшов висновку, що за умови відсутності повідомлення в період з 2010 року по 02.09.2014 року у боржника було відсутнє зобовязання перед новим кредитором…». Відповідно до норм ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судом у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом достеменно встановлено, що у [PERSON] відсутні зобовязання перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по кредитним та забезпечувальним договорам, на підставі яких було вчинено оскаржувані виконавчі написи. 28.11.2017 року державним виконавцем Калинівського районного відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 55257470 про примусове виконання виконавчого напису № 4154 від 03.07.2013 року. Дану постанову позивач отримав 06.12.2017 року. 04.01.2018 року державним виконавцем Калинівського районного відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 55466034 про примусове виконання виконавчого напису № 4158 від 03.07.2013 року. Відповідач, користуючись своїм правом, обрав відповідні порядок та спосіб захисту порушеного права, звернувшись до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу із заявами про вчинення виконавчих написів приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу із заявами про вчинення виконавчих написів та до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу із заявами про вчинення виконавчих написів. При цьому, слід зазначити, що право кредитора на обрання порядку та способу захисту свого порушеного права в такому випадку обмежень на законодавчому рівні не має. Однак, за описаних обставин відповідач мав повідомити суд про наявність вищевказаних виконавчих написів, однак цього не зробив. Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходить з того, що статтею 18 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від\~ 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису подаються: - оригінал кредитного договору; - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з пунктом 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. З вищенаведеного слідує висновок, що безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості за наданими документами. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При цьому, нотаріус має впевнитись у тому, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Що стосується наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи виконавчий напис вчинено на підставі розрахунку заборгованості за договором станом на 16.05.2013 року.\~\~\~ Проте вказаний розрахунок заборгованості не включено до переліку документів встановлених Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, та на підставі виконавчих написів, а відтак даний розрахунок не являється документом який підтверджує безспірність заборгованості боржника. З огляду на вказане суд дійшов висновку, що нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості боржника в контексті наявності документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, в порушення вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стягувачем нотаріусу має бути надано оригінал кредитного договору. Поряд з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 липня 2017 року в справі №6-887цс17, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно зі статею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна вимога позивача щодо визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В той же час суд звертає увагу на те, що відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. (Постанова Пленуму ВССУ від 07.02.2014р. №2 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні») Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь позивача витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1409,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved