Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року у цивільній справі №2/756/246/15 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року у цивільній справі №2/756/246/15 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено. Відповідач [PERSON] вказав, що зазначене рішення суду було ухвалене з порушенням вимог ст.74 ЦПК України. Так, на думку заявника, він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не отримував судових повісток та копії позовної заяви з додатками. Крім того, на думку заявника, позовна заява та доданий до неї розрахунок не дає змоги встановити, з якого саме періоду у [PERSON] виникла несплата за кредитним договором. Також заявник вказав, що банк у позовній заяві зазначає про направлення на адресу [PERSON] повідомлень про усунення порушень умов кредитного договору та вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, проте, як стверджував заявник, у матеріалах справи відсутні докази направлення таких листів на адресу відповідачів та докази отримання останніми таких повідомлень. З цих підстав заявник просив суд скасувати заочне рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року у цивільній справі №2/756/246/15 та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Заявник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подала заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, заперечувала проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, оскільки відповідно до норми ст.231 ЦПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року у цивільній справі №2/756/246/15 позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено (а.с.96-99). Згідно з ч.1 ст.74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Ч.5 цієї ж статті визначено, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного судового засідання може бути повідомлено під розписку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був повідомлений судом про судові засідання на 24.11.2014 року, 23.12.2014 року та 03.02.2015 року (а.с.77,90,92). Однак, відповідач не надав суду жодних доказів про поважність причин своєї неявки в останнє судове засідання та не повідомив про неможливість бути присутнім під час розгляду справи. З огляду на наведене вище, відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи на 14 год. 00 хв. 03.02.2016 року, від нього не надійшло заяв про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи, ним не надано доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зі змісту наведеної норми вбачається, що заочне рішення може бути скасоване судом лише за наявності двох підстав, визначених у ст.232 ЦПК України, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (до зазначеного висновку прийшов також Верховний Суд України у здійсненому ним Узагальненні судової практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах). Суд вважає, що докази, на які посилається [PERSON] у своїй заяві про перегляд заочного рішення, не мають істотного значення для правильного вирішення справи. Так, [PERSON] вказує, що судом не були з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи, оскільки з наданий банком розрахунок не дає змоги встановити, з якого саме періоду у відповідача [PERSON] виникла несплата по кредитному договору. Однак, такі твердження спростовуються матеріалами справи, оскільки з долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що заборгованість, що підлягає до сплати боржником [PERSON], була розрахована за період з 23.06.2005 року по 19.06.2014 року. Крім того, у заяві про перегляд заочного рішення заявник зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідачів повідомлень про усунення порушень умов кредитного договору №10175-ЛУ від 11.05.2010 року, №10642-ЛУ від 28.09.2010 року та вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №1534 від 19.02.2013 року,а також докази отримання останніми таких повідомлень. Проте дане твердження не заслуговує на увагу, оскільки, зокрема, з копії вимоги про усунення порушень умов кредитного договору №1534 від 19.02.2013 року, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що дана вимога була отримана відповідачем [PERSON] 20.02.2013 року, про що свідчить особистий підпис останнього на цій вимозі (а.с.20-21). Також слід зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що пред'явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред'явлення до нього позову. Таким чином, позивач мав можливість реалізувати своє право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором від 23.06.2005 року №1567pvi-06-05 не лише шляхом направлення боржнику вимоги про дострокове погашення заборгованості, а й шляхом пред'явлення позову до суду. Враховуючи викладене, у даному випадку відсутня сукупність двох підстав, наявність яких є необхідною умовою для скасування судом ухваленого ним заочного рішення. З огляду на вищевикладене,

Outcome: dismissed