Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку з часом уточнила, до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт", уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів, яка здійснює повноваження щодо процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк", - Кадиров Владислав Володимирович , в якій просила: - визнати договір споживчого кредитування № 2005/0808/55-007, укладений між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 18.08.2008, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., реєстровий номер 1306, 1307, недійсним; - визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] №2005/0808/55-007-Z-1 від 18.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., зареєстрований за реєстровим № 813, та припинити іпотеку згідно договору іпотеки; - застосувати наслідки недійсності договору іпотеки, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] №2005/0808/55-007-Z-1 від 18.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., зареєстрованого за реєстровим № 813, шляхом скасування в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , скасування запису в Єдиному державному реєстрі іпотек та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.08.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» укладено договір споживчого кредитування № 2005/0808/55-007, право вимоги за яким перейшло до АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстровий номер 1306, 1307. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором боржника [PERSON] між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 2005/0808/55-007-Z-1 від 18.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О. О., зареєстрований в реєстрі за № 813. 07.02.2019 року ПАТ «Дельта Банк» нібито відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», про що [PERSON] стало відомо від працівників правоохоронних органів 31.05.2019 року, які прибули за адресою [ADDRESS] , де представниками ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» та адвокатом Колесніковим Анатолієм Геннадійовичем з квартири виносились речі [PERSON] , про що в Єдиний реєстр досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками складу злочину за ст. 356 Кримінального кодексу України. 19.04.2019 року державним-реєстратором приватним нотаріусом Харченко Інною Анатоліївною було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - 3 кімн. квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт». Запис був внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46634529 від 24.04.2019 року приватним нотаріусом Харченко Інною Анатоліївною. Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності у ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» виникло на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, серія та номер: 65, виданий 07.02.2019. Жодних повідомлень про укладення буд-яких договорів про відступлення прав вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» з будь-якими юридичними особами - фінансовими установами [PERSON] не отримано. Зауважує, що положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 13.01.2006, який діяв на момент укладання договору споживчого кредитування між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», передбачають, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Кредитний договір № 2005/0808/55-007 не містить відомостей щодо детального розпису сукупної вартості кредиту та кінцевої суми відсотків. Разом з тим п. 3.4 Договору передбачає, що за перевірку документів позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1% від розміру кредиту. Також п. 3.5 Договору передбачає обов`язок позичальника сплатити банку комісію за касове обслуговування у розмірі 0.75% від суми видачі в день фактичної видачі кредиту. Пункт 1.3 Договору передбачає, що розмір процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового договору, що суперечить ст. 1055 Цивільного кодексу України та ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов`язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку. До умов кредитного договору належать: об`єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов`язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо. Позивач посилається на ст.18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» від 13.01.2006, який діяв на момент укладання договору споживчого кредитування між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», в якому передбачені підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Позивач вважає, що умови договору споживчого кредитування, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 18.08.2008 року є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно, як наслідок, визнання недійсним договору іпотеки, оскільки цей договір є похідними від основних. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" надав суду відзив, в якому зазначив, що сторонами кредитного договору №2005/0808/55-007 від 18.08.2008 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору у належній формі, текст договору підписано сторонами та на його виконання сторонами вчинялись певні дії, відповідачем видано кредитні кошти, а позивачем здійснювалось погашення кредитної заборгованості на протязі кількох років. Крім того, зазначив, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Визнання недійсними зазначених позивачем п.п.1,3, 3.4, 3.5 кредитного договору не має наслідком недійсність інших його частин і правочину в цілому. Вважає посилання позивача на те, що під час видачі кредиту банком порушено вимоги «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» затверджені Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. необґрунтованими, оскільки спростовується пунктом 11.13 кредитного договору у якому позичальником підтверджено, що перед підписанням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформації: про умови кредитування, а також усю необхідну інформацію, передбачену вищевказаними правилами. Укладаючи договір кредиту [PERSON] не знаходилася під впливом омани, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких обставин, усвідомлювала та підтвердила, що умов, цього договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими, що відповідним чином відображено у етапі 11 Кредитного договору № 2005/0808/55-007 від 18 серпня 2008 року. Вважає, що насправді позивач не прагне відновлення становища, яке існувало до укладення оскаржуваних договорів, повернення банку отриманих від нього грошових коштів у розмірі 50000 доларів США та отримання від банку сум, сплачених у якості повернення кредиту та сплати процентів, як то передбачено абз. 2 ч.1 ст. 2016 ЦК України, а намагається лише уникнути майнової відповідальності за кредитним договором у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки. 3 урахуванням приписів ст. 257 ЦПК України [PERSON] могла звернутися до суду із позовом про визнання договору кредиту та договору іпотеки недійсними протягом трьох років з дати укладення до 18 серпня 2011 року, але позовну заяву до суду подано 30 липня 2019 року. Позовна давність на звернення до суду із вимогами про визнання недійсними кредитного договору №2005/0808/55-07 та іпотечного договору № 2005/0808/55-07-Z-1 від 18.08.2008 р. пропущена позивачем без будь-яких поважних причин. Представником відповідача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що 18.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладений Кредитний договір № 2005/0808/55-007. Кредит був наданий на споживчі потреби. Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав кредит у розмірі 50 000,00 доларів США строком користування до 18.08.2018 року, процентна ставка 12.5 % річних. 29.08.2011 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 18.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 2005/0808/55-007-Z-1, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 813. Предмет договору іпотеки квартира [ADDRESS] . 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1306, 1307. На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, право вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором перейшло від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк», тобто був змінений кредитор у зобов`язанні. На підставі викладеного, 28.05.2012 року до АТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитами, наданими ПАТ «Сведбанк», в тому числі і за кредитним договором № 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 року з усіма забезпечувальними договорами.28.05.2012 року була прийнята на баланс АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 року, який був укладений з [PERSON] в сумі 38 063,41 доларів США - заборгованість за кредитом (поточна), 195,39 доларів США - нараховані відсотки за користування кредитом. З 28.05.2012 року АТ «Дельта Банк», як новий кредитор, відповідно до умов Кредитного договору № 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 року, нараховує відсотки за користування кредитом. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором кредиту 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 заборгованість [PERSON] станом на 07.02.2019 року складала 1 188 774,54 грн. При укладанні кредитного договору сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності передбачені ст. 203 ЦК України. Перед укладенням кредитного договору позичальник письмово отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Так в пункті 11.1 Кредитного договору зазначено: «Укладаючи цей Договір Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього Договору Позичальник свідчить, що він до підписання цього Договору ознайомився з усіма умовами, на яких ВАТ «Сведбанк» здійснює кредитування фізичних осіб на цілі, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, (у числі з умовами типових кредитних договорів Банку), та загальною сукупною вартістю витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в ВАТ «Сведбанк», та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому Договорі». В пункті 11.13 Кредитного договору зазначено: «Підписанням цього Договору Позичальник стверджує, що перед укладенням Кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного договору йому була та вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі». Вважає, що позивач не навів жодного доводу та ним не надано суду жодного доказу того, що кредитний договір укладений з порушенням діючого законодавства України. Звернув увагу суду, що оспорювані кредитні та Іпотечні договори були укладені між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (іпотекодавець) 18.08.2008 року. Строк позовної давності за цією вимогою сплив 18.08.2011 року. Даний позов був пред`явлений у червні 2019 року, таким чином, з моменту укладення зазначених договорів до моменту подання позову до суду минуло майже 11 років, а тому позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Щодо зміни кредитора в зобов`язанні зазначив, що 17.01.2019 року були проведені відкриті торги (аукціон) з продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 20005/0808/55-007 від 18.08.2008 року, укладеним з [PERSON] , відповідно до Рішення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів № 2380 від 21.11.2018 року. На підставі Протоколу електронного аукціону від 17.01.2019 між АТ «Дельта Банк» та переможцем аукціону ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» були укладені договори, зокрема щодо відступлення права вимоги. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що під час підписання кредитного договору його сторони знаходяться в нерівних умовах - позичальник, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем фактично залежить від банку - такі пункти в договорі не свідчать про реальне ознайомлення позичальника з усіма умовами кредитування, оскільки підписання договору є обов`язковою умовою отримання кредиту. Відповідач 1 стверджує, що при укладанні Кредитного договору сторонами були дотримані всі вимоги, які необхідні для його дійсності передбачені ст.203 Цивільного кодексу України, проте таке твердження є хибним, оскільки деякі пункти цього договору суперечать Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Так, відповідно до п. 3.6 Правил Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору). В супереч вищезазначеного правила п. 3.4 Кредитного договору за перевірку документів позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту. Разом з тим п. 3.5 Кредитного договору передбачає обов`язок позичальника сплатити банку комісію за касове обслуговування у розмірі 0.75% від суми видачі в день фактичної видачі кредиту. Відповідно до абз. 2 п. 3.5 Правил Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Проте пункт 1.3 Кредитного договору передбачає, що розмір процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового договору. Чинне законодавство не передбачає нарахуванню та стягненню відповідних штрафних санкцій, у зв`язку із чим пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.Оскільки, стягнення з позичальника пені, обчисленої у доларах США, із перерахуванням її у національну валюту України законом не передбачено, таке стягнення є неправомірним. Вважає, що звернулась до суду в межах строків позовної давності, оскільки договір на даний час є чинний. Представником ТОВ «ФК «Фінрайт» подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній просив застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору №2005/0808/55-07 та іпотечного договору №2005/0808/55-07-Z-1 від 18.08.2008. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача надав суду клопотання, яке не підписано останнім, в якому просив відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю прибути за станом здоров`я, проте жодних доказів на підтвердження поганого стану здоров`я суду не надав. Крім того, судове засідання, призначене на 07.04.2021, також відкладалось за клопотання представника позивача у зв`язку з необхідністю надання термінової правої допомоги. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінрайт" у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Уповноважена особа Фонда гарантування вкладів, яка здійснює повноваження щодо процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк", - Кадиров Владислав Володимирович у судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з тривалим перебуванням справи в провадженні суду та неодноразовим відкладенням справи за ініціативою представника позивача, який не надав суду доказів поважності причини неявки, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі учасників справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.06.2019 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.06.2019 заяву про забезпечення позову повернуто. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.08.2019 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.08.2019 витребувано докази. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2019 справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.09.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 18 серпня 2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №2005/0808/55-007 за яким банк надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США на строк до 18.08.2018 включно, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти, а також проценти за користування кредитом. Відповідно до п.п.1.3, 1.4 договору кредиту №2005/0808/55-007, позивач зобов`язався сплачувати процент за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, кредитні кошти призначались на споживчі потреби. Згідно з п.п.3.4,3.5 договору кредиту №2005/0808/55-007, за перевірку документів згідно додатку позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 1% від розміру кредиту без ПДВ шляхом сплати через касу банку в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день такої сплати. За касове обслуговування згідно цього договору позичальник сплачує банку в день фактичної видачі кредиту комісію у розмірі 0,75% від суми видачі через касу банку, без ПДВ, шляхом сплати через касу банку в національній валюті по офіційному курсу на день такої сплати. 18 серпня 2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №2005/0808/55-007-Z-1 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., предметом якого стала квартира за адресою: [ADDRESS] , загальної площею 67,0 кв.м. Крім того, 18 серпня 2008 року Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №2005/0808/55-007-Р-2, за яким останній зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів за договором кредиту №2005/0808/55-007. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1306, 1307. На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 право вимоги за Кредитним договором №2005/0808/55-007 та Іпотечним договором №2005/0808/55-007-Z-1 перейшло від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк», у тому числі за забезпечувальними договорами. 28.05.2012 року прийнята на баланс АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 року, який був укладений з [PERSON] в сумі 38 063,41 доларів США - заборгованість за кредитом (поточна), 195,39 доларів США - нараховані відсотки за користування кредитом. З 28.05.2012 року АТ «Дельта Банк», як новий кредитор, відповідно до умов Кредитного договору № 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 року, нараховує відсотки за користування кредитом. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором кредиту 2005/0808/55-007 від 18.08.2008 заборгованість [PERSON] станом на 07.02.2019 року складала 1 188 774,54 грн. 17.01.2019 року проведені відкриті торги (аукціон) з продажу прав вимоги АТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 20005/0808/55-007 від 18.08.2008 року, укладеним з [PERSON] (номер лоту F11GL37568), відповідно до Рішення Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів № 2380 від 21.11.2018 року. Стартова ціна на аукціоні 931 221,79 грн. Мінімальна ціна лоту 186 244,36 грн. Ціна продажу 262 230,00 грн. На підставі Протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-11-28-000049-b від 17.01.2019 між АТ «Дельта Банк» та переможцем аукціону ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» укладені наступні договори: Договір № 1138/К купівлі-продажу майнових прав від 07.02.2019 року. Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором № 20005/0808/55-007- Z-1, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 18 серпня 2008 року, зареєстрований за реєстровим № 813, який був посвідчений посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 07.02.2019 року за реєстровим № 65. За договором № 1138/К та додатком 1, ПАТ «Дельта банк» передало право грошової вимоги до боржника [PERSON] до ТОВ «ФК «Фінрайт», а саме за кредитним договором №2005/080/55-007 від 18.08.2008, додатковою угодою №1 до кредитного договору №2005/080/55-007 від 29.08.2011, іпотечним договором №2005/080/55-007-Z-1 від 18.08.2008, договором поруки №2005/080/55-007-Р-1 від 18.08.2008, договором поруки №2005/080/55-007-Р-2 від 18.08.2008. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.04.2019, 19.04.2019 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором серія та номер 65, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В.; іпотечного договору серія та номер 813 виданого 18.08.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., перереєструвала квартиру за адресою: [ADDRESS] , на нового власника ТОВ «ФК «Фінрайт». Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Права споживача у разі придбання ним продукції у кредит врегульовано статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору), частиною 1 якої визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, врегульовано статтею 18 даного Закону, частинами 1, 2 якої визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Надаючи оцінку доводам позивача про те, що спірний договір не містить відомостей щодо детального розпису сукупної вартості кредиту та кінцевої суми відсотків, а пункт 1.3. Договору передбачає несправедливу умову про те, що розмір процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового договору, суд виходить з наступного. Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Таким чином, детальна інформація щодо умов кредитування надається споживачеві до укладення кредитного договору, а не є його частиною. При цьому як убачається з пункту 11.13. спірного договору, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що перед укладанням Кредитного Договору Банк надав йому в письмовій формі всю необхідну інформацію про умови кредитування. Також при укладання Кредитного Договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженими Постановою Правління національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в повному обсязі. Вищевказане положення договору, власноручно підписаного позивачем, спростовує її доводи про ненадання банком усієї необхідної інформації щодо умов кредитування до підписання кредитного договору. Стосовно доводів позивача про те, що пункт 1.3. спірного Договору, яким передбачено можливість зміни процентної ставки без укладення додаткового правочину до цього Договору, суперечить приписам ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції на час укладення спірного кредитного договору) передбачено, що фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Як убачається зі змісту спірного кредитного договору, зазначеним вимогам він відповідає. Принагідно суд зазначає, що статтю 6 даного Закону доповнено частиною 6, якою передбачено заборону фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом, згідно із законом № 1822-VI від 21.01.2010, тобто на момент укладення спірного договору вказана норма не діяла, у зв`язку з чим посилання позивача на неї в обгрунтування недійсності спірного договору є безпідставним. Факт неотримання позивачем повідомлень про відступлення права вимоги за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк» з іншими юридичними особами жодним чином не впливає на наявність підстав для визнання спірного договору недійсним, у зв`язку з чим вказані доводи судом до уваги не беруться. Щодо посилань позивача на несправедливість умов, які містяться у пунктах 3.4. і 3.5. спірного кредитного договору, суд зазначає наступне. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, і виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредитної заборгованості не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки обслуговування кредитної заборгованості у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року N 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що умови спірного кредитного договору щодо комісії у розмірі 1 % від розміру кредиту без ПДВ за перевірку документів згідно цього Договору (пункт 3.4. Договору) та комісії за касове обслуговування у розмірі 0,75 % від суми кредиту без ПДВ (пункт 3.5. Договору), є несправедливими, суперечать положенням частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з чим підлягають визнанню недійсними. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 27.12.2018 у справі № 695/3474/17 та постанові від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зі змісту цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. Як зазначає позивач, про порушення своїх прав при укладенні спірного кредитного договору вона дізналася лише 31.05.2019, коли представники ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» винесли її речі з квартири, що перебувала в іпотеці банку, та представники правоохоронних органів повідомили їй, що 07.02.2019 ПАТ «Дельта Банк» нібито відступив права вимоги за спірним кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», після чого вона звернулась за правовою допомогою та отримала інформацію про порушення своїх прав. Вказані аргументи, на думку суду, не є переконливими, оскільки позивач не була позбавлена можливості звернутися за правовою допомогою під час або безпосередньо після укладення спірного кредитного договору. Оскільки спірний кредитний договір укладено 18.08.2008, а з даним позовом до суду позивач звернулась 18.06.2019, тобто майже через 11 років після його укладення, поважність причин пропуску позовної давності позивачем не доведено, натомість відповідачем заявлено про застосування позовної давності, позовні вимоги в частині визнання недійсними пунктів 3.4. і 3.5. спірного кредитного договору задоволенню не підлягають через пропуск позивачем позовної давності. Інші доводи позивача висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним спірного кредитного договору не спростовують. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Сведбанк» і [PERSON] 18.08.2008, та припинення іпотеки суд зазначає наступне. Право звернення до суду за захистом врегульовано статтею 4 ЦПК України, частиною першою якої визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як убачається зі змісту іпотечного договору від 18.08.2008, його сторонами є ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) і [PERSON] (іпотекодавець). Водночас позивач - [PERSON] не є стороною даного договору, порушення своїх прав у зв`язку з укладанням спірного іпотечного договору позивач не довела, посилаючись в обґрунтування недійсності цього договору лише на похідний характер іпотечного зобов`язання від кредитного. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги висновок про відсутність підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним іпотечного договору від 18.08.2008 та застосування наслідків недійсності іпотечного договору. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed