Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] у м. Комсомольське Старобешівського району Донецької області. В обґрунтування заяви заявник посилалася на те, що є донькою [PERSON], яка [INFO] померла у м. Комсомольське Старобешівського району Донецької області. На підтвердження факту смерті матері видано лікарське свідоцтво про смерть № 192 від [INFO], свідоцтво про смерть, свідоцтво про поховання та довідка на отримання допомоги на поховання. [PERSON] зазначала, що встановлення даного факту необхідно для державної реєстрації смерті матері та отримання свідоцтва про її смерть. Через відмову Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] на підставі наданих документів, заявник звернулася до суду для встановлення факту смерті матері. В судовому засіданні [PERSON] доводи заяви підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі. При цьому пояснила, що встановлення факту смерті матері - [PERSON] необхідно для реєстрації її смерті в органах реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про смерть матері. Представник заінтересованої особи: Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, якою проти задоволення вимог [PERSON] не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. За нормою ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 257-1 ЦПК України - заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої в Свідоцтві про народження [NUMBER] від 15 квітня 1992 року записано [PERSON] та [PERSON], тобто заявник є донькою померлої [PERSON]. Згідно Лікарського свідоцтва про смерть № 192, виданого [INFO] за формою № 106/у, [PERSON], [INFO], померла [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Причина смерті: ракова кахексія, рак яєчника. Судовим розглядом встановлено, що на підставі даного лікарського свідоцтва у м. Комсомольське Старобешівського району Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України, [INFO] видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER]. Згідно наданої копії паспорта [PERSON] вона була громадянкою України. Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1, глави 5, розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року №3307/5), встановлено, що підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;г) рішення суду про оголошення особи померлою;ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. В судовому засіданні встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з посиланням на те, що свідоцтво про смерть [NUMBER] від [INFO] на [PERSON] видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (лист № 271/15.2-04-04 від 19 липня 2017 року). Отже, лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] № 192, видане [INFO] за формою № 106/у, та Свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER], видане [INFO] у м. Комсомольське Старобешівського району Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України, є недійсними і не створюють правових наслідків. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті, відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК ( 1502-06 ). У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Факт смерті [PERSON] підтверджується наданими письмовими доказами, з яких вбачається, що, дійсно, [PERSON], яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], померла [INFO] у м. Комсомольське Старобешівського району Донецької області на тимчасово окупованій території України. З огляду на те, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи і це необхідно для проведення державної реєстрації її смерті та отримання свідоцтва про смерть, заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України, рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved