Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

28.08.2017 року позивач завернувся до суду із позовом до ТзОВ "АВТО ПРОСТО", ТзОВ "АТ СЕРВІС" про визнання правочинів недійсним та застосування реституції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 травня 2017 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено договір № 722559, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему "Авто Так". Договір укладався шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1 і додатку № 2, які є невід'ємною частиною договору. Терміни, що використовуються в договорі та системі "Авто Так", визначаються в договорі. Таким чином, предметом оскаржуваного договору є надання особі послуг з адміністрування системи, що умовно називається «Авто Так» та базується на створенні груп покупців (учасників), метою яких є придбання автомобілів. 23 травня 2017 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення, предметом якого є зобов'язання сплатити ТзОВ «АТ СЕРВІС» винагороду ТОВ «Авто Просто» в сумі 6391,98 грн. за рахунок позивача. Відповідно до додатку № 1 до договору № 722 559 метою його укладення було отримання автомобіля ZAZ. Перед укладенням оскаржуваного договору позивач ознайомлювався із його змістом, проте мало що зрозумів з нього. Відповідач повинен був надати послуги позивачу, предметом якої є придбання автомобіля ZAZ, через систему придбання у групах "Авто Так". Проте, ані в самому договорі, ані в додатках до нього не вказані підприємство, з яким ТзОВ «Авто Просто» уклало договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії самого договору. Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, він отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору. Дії ТзОВ «Авто Просто» є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Він зазначає, що при умові належного роз'яснення йому усіх умов та наслідків даного договору, позивач не погодився б на його укладення. Умови договору № 722559 від 23.05.2017 року є несправедливими по відношенню до позивача, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Вважає укладений договір таким, що не відповідає чинному законодавству України, грубо порушує права позивача як споживача послуг та як громадянина України, договір не відповідає внутрішній волі позивача на момент укладення та на даний час, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Вважає, що правовідносини, які виникли між позивачем та ТзОВ «Авто Просто» на підставі спірного договору № 722559 регулюються і законом про захист прав споживачів. Позивач зазначає, що в договорі № 722559 від 23.05.2017 року не встановлено строк після якого договір припиняє свою дію. Умовами спірного договору № 722559 від 23.05.2017 р. встановлюється обов'язок позивача (споживача) виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. При цьому, порушується п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», відповідно до якого несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, що полягає в наступному. По спірному договорі було сплачено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 24118,92 грн., а по договору доручення 6391,00 грн. що підтверджується квитанціями. Отже, загальна сума сплачених позивачем коштів становить 30 509,92 грн. У спірному договорі відсутнє визначення - «ціна автомобіля» яке застосовується у додатку № 1 до спірного договору, при цьому міститься визначення поняття - «поточна ціна автомобіля», яка є критерієм для розрахунку розміру складових поточних внесків, а саме чистих внесків та має тенденцію до збільшення. Позивач вважає, що відповідач використав підміну поняття, сутність якого полягає в тому, що замість одного поняття і між виглядом даного поняття вживають інше поняття підміна поняття означає підміну предмета міркування. Просить визнати недійсним з моменту укладення договір № 722 559 від 23 травня 2017 року з додатками № 1 та № 2 укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО». Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на його користь грошові кошти у розмірі 24 118,92 грн. Визнати недійсним з моменту укладення договір № 722 559 від 23 травня 2017 року укладеним між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС». Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» на його користь грошові кошти у розмірі 6 391,98 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги із підстав, зазначених у позовній заяві та поясненні на заперечення проти позову. Просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі ТзОВ «АВТО ПРОСТО» та ТзОВ «АТ СЕРВІС» у судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату. час та місце судового розгляду справи. Від ТзОВ «АВТО ПРОСТО» на адресу суду надійшло заперечення на позов, яке мотивовано тим, що 02.06.2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон № 3462-ІУ від 02.06.2011 року, яким до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 111, відповідно до якого, фінансовими послугами вважається зокрема, і послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Таким чином, послуги, що надаються товариством позивачу унормовані в Законі України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". 19.01.2012 року ТОВ "АВТО ПРОСТО" було зареєстровано як фінансову установу та видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії А01 №370389. 12.11.2012 року набуло чинності розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1676 від 09.10.2012 року "Про затвердження ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах" (далі за текстом - ліцензійні умови). На виконання вимог закону про необхідність отримання ліцензії на надання фінансових послуг, 15.01.2013 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013 року. Тобто державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. №913 було затверджено ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Договір укладено у повній відповідності до зазначених ліцензійних умов. Типовий договір, який укладений з позивачем було перевірено на його відповідність ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що у поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого договору, його повну відповідність законодавству України та відсутність порушень умовами договору прав споживачів. Укладений між ТОВ "АВТО ПРОСТО" та позивачем договір складається з основного тексту договору, додатку №1 та додатку №2. Додатки підписані сторонами і є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 19.2 ст.19 договору: "Підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього". Відповідно до п. 19.3 ст.19 договору: "Учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало інформацію про сутність фінансової послуги, що пропонується за цим договором, із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи,...". Сам по собі договір містить опис послуг, що надаються ТОВ "АВТО ПРОСТО". Опис послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов договору. Таким чином, позивачу до підписання договору, пояснювалась вичерпна інформація про послуги, що надаються ТОВ "АВТО ПРОСТО". Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України: «Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору». Підпис учасника в договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту: "Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника АВТО ПРОСТО, проінформований про всі можливі витрати у зв'язку із укладенням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх вигідними для себе." Даний факт є свідченням обізнаності позивача як відносно предмету договору, так і щодо його прав та обов'язків за договором. Додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обов'язків за договором виступає п. 12.1.5 ст. 12 розділу II договору, відповідно до якого, "Якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов'язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за договором про адміністрування.". Тобто, підписавши договір учасник має 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з її умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі "АвтоТак", причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення учасник має повідомити АВТО ПРОСТО шляхом подання заяви до центрального офісу. Неподання своєї заяви про розірвання договору згідно п. 12.1.5 ст. 12 розділу II договору та підпис позивача на договорі та додатках до нього є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважав дані умови договору справедливими по відношенню до себе. Крім того, позивачем було підписано довідку про ознайомлення з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО». Таким чином, умови надання позивачеві послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до неї, а тому, ТОВ "АВТО ПРОСТО" вважає, що позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача-1 та порядок їх надання. Даний письмовий доказ жодним чином позивачем не спростований. А отже і спростовуються посилання позивача на те, що при укладенні договору його було введено в оману. Посилання позивача в позові на те, що умови договору є несправедливими та нібито існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача є необґрунтованими та спростовуються положеннями договору. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів": "Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача." Зобов'язання ТОВ «АВТО ПРОСТО» визначені у ст. 2 розділу І договору та складаються з 15 пунктів натомість зобов'язання позивача визначені в ст. 4 розділу І договору та складаються з 9 пунктів. Таким чином, посилання позивача на істотний дисбаланс прав та обов'язків позивача та ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ще й на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» не відповідає дійсності. Позовна заява, крім всього, містить хибну думку позивача про те, що договір не містить строків та термінів отримання учасником автомобіля, а також не містить строку його дії. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України: «Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору». Згідно зі ст. 905 ЦК України: «Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами». Предметом договору є надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групах через систему "АвтоТак". Статтею 5 розділу І договору передбачено: «Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором». Більше того, ст. 5 розділу II договору, який має назву, передбачено: «Учасник може одержати право на отримання автомобіля, починаючи з першого розподілу товару. Максимальний строк набуття права на отримання автомобіля відповідає строку існування групи, до якої включено учасника групи». Таким чином, умовами договору унормовано як строк дії такого договору так і строк отримання учасником автомобіля, і такі умови в жодному випадку не суперечать нормам чинного законодавства України. Порядок розподілу автомобілів, таким чином, позбавляє АВТО ПРОСТО можливості втручатися в розподіл автомобілів, а тому від АВТО ПРОСТО жодним чином не залежить, хто та коли отримає автомобіль. При цьому, фактичне отримання автомобіля учасником системи АВТО ТАК, насамперед залежить від дій самого учасника, спрямованих на належне, чітке та послідовне виконання взятих на себе договірних зобов'язань, а ніяким чином не залежать від волі відповідача. У позовній заяві маються посилання на п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно зазначено, що умовами спірного договору для позивача встановлено жорсткі обов'язки. Однак, позивачем не наведено жодного аргументу з приводу того, чому «жорсткість» його обов'язків є вищою «жорсткості» обов'язків відповідача. Відповідно до ст. 2 розділу І договору, ТОВ "АВТО ПРОСТО", зокрема зобов'язується: придбавати та розподіляти автомобілі між учасниками групи; організувати передачу автомобіля у власність отримувача товару; здійснити оплату автомобіля постачальник) та забезпечення передачі автомобіля у власність учасника в строк та на умовах, визначених договором, тощо. Таким чином, умовами договору передбачено обов'язок ТОВ "АВТО ПРОСТО" забезпечити отримання автомобіля позивачем, який належним чином виконує умови договору, тоді як від позивача, по великому рахунку, вимагається вчасно здійснювати щомісячні платежі, передбачені договором. У позові зазначено про те, що у договорі відсутнє посилання на підприємство, з яким ТОВ "АВТО ПРОСТО" уклало договір на постачання автомобіля, а також характеристики автомобіля. Пункт 6.7 розділу VI ліцензійних умов має перелік положень, які обов'язково мають бути зазначені у договорі про адміністрування. Положення про підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, в такому переліку відсутнє. Предметом договору укладеного між сторонами є не купівля-продаж автомобіля, а надання позивачу послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст. 1 договору), а тому, цілком логічним є те, що договір не містить детальних характеристик автомобіля який не є предметом договору, а також відомостей про постачальника. Відповідно до термінології договору (визначення «автомобіль або товар»), автомобіль зазначений в додатку №1 до договору є базовою комплектацією моделі автомобіля. У позові зазначено про те, що нібито в порушення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ "АВТО ПРОСТО" в односторонньому порядку змінює ціну товару та використовую підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля». За договором "продукцією" про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, для придбання автомобіля у групі, є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою "АвтоТак". Тобто, предметом спірного договору є надання учаснику системи послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля, тим більше вартість послуг чітко зазначена в додатку №1 до договору і складає 0,415% від поточної ціни автомобіля на місяць + ПДВ, розмір вступного внеску - 3% від поточної ціни автомобіля на місяць + ПДВ. Відповідно до визначення термінів договору, підписаного сторонами: «Поточна ціна автомобіля - ціна автомобіля, яка встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля може змінюватися протягом строку дії договору про адміністрування, що відповідно, зумовлює зміну грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства». Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 23 травня 2017 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено договір № 722559, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об'єднання грошових коштів учасників через систему "Авто Так". Договір укладався шляхом підписання сторонами договору та додатку № 1 і додатку № 2, які є невід'ємною частиною договору. Терміни, що використовуються в договорі та системі "Авто Так", визначаються в договорі (а.с. 15-22). 23 травня 2017 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» було укладено договір, предметом якого є уповноваження ТОВ "АТ Сервіс" від імені [PERSON] сплатити ТОВ "Авто Просто" винагороду, передбачену в договорі № 722559 від 23.05.2017 року в сумі 6391,98 грн. (а.с. 23). [PERSON] було сплачено на рахунок ТОВ "АТ Сервіс" кошти в сумі 6391,98 грн., а також сплачено трьома платежами на рахунок ТОВ "Авто Просто" кошти в сумі 24118,92 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 24, 25). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Позивач, звертаючись в суд з позовом послався на норми ст. ст. 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", вказував зокрема, що договір з ТзОВ "АВТО ПРОСТО" укладений під впливом неправдивої інформації зі сторони відповідача і в цілому є несправедливим, оскільки дії відповідача є забороненими по причині введення його в оману щодо предмету договору, ціни автомобіля, терміну дії договору нерівних прав сторін договору та, що за цим договором він отримав лише права на купівлю, а не уклав договір про його придбання. Статті 18 та 19 Закону України "Про захист прав споживачів", передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Як вбачається з договору укладеного між ТзОВ "АВТО ПРОСТО" та позивачем, предметом договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах "АвтоТак", є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 2 договору ТзОВ "АВТО ПРОСТО" гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою. Статтею 3 договору передбачено, що ТзОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами договору. При цьому відповідно до ст. 8.2 договору поняття "право на отримання автомобіля" означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТзОВ "АВТО ПРОСТО" зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Таким чином, права і обов'язки обох сторін щодо отримання автомобіля споживачем та отримання коштів ТзОВ "АВТО ПРОСТО" є збалансованими і зрозумілими. Не зазначення в договорі конкретного виробника (дистриб'ютора чи імпортера) не є підставою для визнання його в цілому несправедливим по відношенню до споживача, оскільки предметом договору, що оспорюється є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля, а взаємовідносини ТОВ "АВТО ПРОСТО" з підприємством, яке має поставити товар для його придбання у групі виходить за межі регулювання спірного договору, оскілки таке підприємство не є стороною цього договору. Згідно з визначеними договором термінами та додатку №1 до договору з ТОВ "АВТО ПРОСТО" передбачено, що позивач отримує право на одержання автомобіля ZAZ. Крім того, п.7.1 ст.7 договору, передбачає право позивача на звернення з проханням надати будь-яку марку та/або модель автомобіля, що відрізняється від марки та/або моделі автомобіля , зазначеного в додатку №1. За умовами ст.9 договору також передбачена можливість заміни марки або моделі автомобіля на іншу, у разі, якщо обумовленої додатком №1 до договору моделі чи марки автомобіля буде припинено постачання або випуск. Передбачені договором умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, у вигляді періодичних платежів на окремий поточний рахунок ТОВ "АВТО ПРОСТО" для оплати поточної ціни автомобіля, яка за умовами договору встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця. При цьому згідно з п. 2.5 ст. 2 розділу ІІ договору періодичні платежі, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля, та не підлягають перерахунку, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Таким чином, в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100% від ціни автомобіля. Також договором передбачено порядок сплати винагороди за послуги ТОВ "АВТО ПРОСТО" і згідно з п.2.4 договору ТОВ "АВТО ПРОСТО" не може збільшувати відсоток щомісячної винагороди встановлений в додатку 1 договору. Отже, угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару, як це зазначає позивач у позовній заяві. А також визначено порядок сплати винагороди ТОВ "АВТО ПРОСТО", який не є дискримінаційним по відношенню до позивача, оскільки не може збільшуватися. Предметом договору укладеного між сторонами є не купівля-продаж автомобіля, а надання позивачу послуг адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (ст. 1 договору), а тому, цілком логічним є те, що договір не містить детальних характеристик автомобіля, який не є предметом договору, а також відомостей про постачальника. У позові зазначено про те, що нібито в порушення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ "АВТО ПРОСТО" в односторонньому порядку змінює ціну товару та використовую підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля». За договором "продукцією" про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, для придбання автомобіля у групі, є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою "АвтоТак". Тобто, предметом спірного договору є надання учаснику системи послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля, тим більше вартість послуг чітко зазначена в додатку №1 до договору і складає 0,415% від поточної ціни автомобіля на місяць + ПДВ, розмір вступного внеску - 3% від поточної ціни автомобіля на місяць + ПДВ. Пунктом 2.1. ст. 2 договору передбачено: «Поточна ціна автомобіля з критерієм-основою для розрахунку розміру складових періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів передбачених договором, протягом всього строку існування групи та повідомляється "АВТО ПРОСТО" постачальником». Відповідач ТОВ "АВТО ПРОСТО" у своїй діяльності, зокрема керується ліцензійними умовами, відповідно до яких (п. 6.2. розділ VI): «ліцензійні під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах з урахуванням вимог цих Ліцензійних умов може змінювати розмір-періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником». Таким чином, можливість зміни поточної ціни автомобіля була погоджена сторонами в договорі та є такою, що не суперечить ліцензійним умовам, а тому посилання позивача в цій частині є безпідставними. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТзОВ "АВТО ПРОСТО" виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах "АвтоТак" кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує автомобіль через механізм, передбачений в угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок чистого фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи ( ст. 1, п. 4.1 ст. 4 розділу ІІ договору). Суд вважає, що висновок позивача про те, що діяльність ТОВ "АВТО ПРОСТО" за договором № 722559 з усіма додатками, суперечить змісту ст. 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів" та, що умовами договору не було визначено марки, ціни автомобіля та порядок розрахунку - є помилковим. Також безпідставно позивач вказав і на ту обставину, що договором № 722559 від 23.05.2017 року, з усіма додатками, не встановлено строків його дії, термінів отримання автомобіля та його ціни. Оскільки, ст. 5 договору прямо передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором. Крім того, 15.01.2013 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013 року. (а.с.49). Тобто державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг. За умовами договору отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору. Тому безпідставними є висновки позивача щодо дисбалансу між правами і обов'язками сторін договору на користь ТОВ "АВТО ПРОСТО". Помилковим є й висновок позивача про введення позивача в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача. А також щодо недостатньої інформованості позивача про предмет договору, порядок оплати послуг та отримання права на придбання товару у групі. Такий висновок суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Під час укладення договору № 722559 від 23.05.2017 року з усіма додатками [PERSON] отримав примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ "АВТО ПРОСТО", а підписавши договір з додатками він підтвердив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ "АВТО ПРОСТО" про всі можливі витрати у зв'язку з укладанням договору, що він ознайомлений і розуміє його умови та згоден з усіма визначеннями, умовами та змістом договору й додатків до нього. Додатковою гарантією повного усвідомлення кожним учасником своїх прав та обов'язків за договором виступає п. 12.1.5 ст. 12 розділу II договору, відповідно до якого: "Якщо учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов'язань за ним". Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за договором про адміністрування.". Тобто, підписавши договір позивач мав 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з його умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі "АвтоТак", причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення учасник має повідомити "АВТО ПРОСТО" шляхом подання заяви до центрального офісу. Неподання [PERSON] своєї заяви про розірвання договору згідно п. 12.1.5 ст. 12 розділу II договору та підпис позивача на договорі та додатках до нього є доказом того, що йому були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважав дані умови договору справедливими по відношенню до себе. Таким чином, висновок позивача про наявність обману у діях ТОВ "АВТО ПРОСТО" під час укладення угоди свого підтвердження у судовому засіданні, не знайшов. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі №6-40цс13. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши вищенаведені обставини, враховуючи, що позивач не довів фактів порушення його прав як споживача послуг, несправедливості умов договору та введення його в оману зі сторони ТОВ "АВТО ПРОСТО" та ТОВ «АТ Сервіс», а з матеріалів справи не вбачається наявності в оспорюваних договорах умов, що є несправедливими щодо позивача та не доведено наявності у діях відповідачів ознак нечесної підприємницької практики, «пірамідальної схеми» або будь-яких інших порушень нормативно-правових актів чи законодавства України, суд, вважає, що підстав для визнання укладених [PERSON] договорів з ТОВ "АВТО ПРОСТО" та ТОВ «АТ Сервіс» недійсними, не має. Відповідно, відсутні підстави і для стягнення з ТОВ "АВТО ПРОСТО" та ТОВ «АТ Сервіс» сплачених за цими договорами позивачем коштів у порядку реституції. Враховуючи, що позовну заяву позивача, який був звільнений від сплати судового збору, залишено без задоволення, судові витрати у виді судового збору, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed