Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 18783,54 грн. за кредитним договором № б/н від 16.04.2007 року та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідно до укладеного договору між сторонами, відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов кредитного договору, щодо повернення чергової частини суму кредиту, [PERSON] зобов»язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.10.2013 року утворилась заборгованість - 18783,54 грн., яка складається з: 4993,21 грн. - заборгованість за кредитом; 9423,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2995,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 870,64 грн. - штраф (процентна ставка). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.02.2014 року, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, обставини справи є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи. В скарзі апелянт зазначає, що судом помилково застосовано встановлену законом позовну давність до правовідносин, що склалися між сторонами. Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності звернення до суду з позовом. З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. По справі встановлено, що 16.04.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] уклали договір, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 2 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зважаючи на те, що [PERSON] належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ч. 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Із пункту 6.5 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Судом встановлено, що сторони погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється. Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження факту того, що при підписанні кредитного договору волевиявлення сторін не було вільним. Із пункту 9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (а.с. 20). Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», місцевий суд зазначив, що строк повернення кредитних коштів становить до квітня 2010 року включно, тобто до зазначеного строку дії картки (а.с. 40) [NUMBER]. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом лише 11.12.2013 року, а тому строк позовної давності для звернення до суду за захистом цивільного права та інтересу позивача сплив та доказів поважності його пропуску суду не надано, що є підставою для відмови в позові. Разом з тим суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг припинення дії кредитного договору не пов»язується з строком дії кредитної картки. Крім того, суд не звернув уваги на те, що пролонгація договору полягає у продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Враховуючи викладене, суд першої інстанції хибно вважав, що строк кредитного договору закінчився, відтак безпідставно відмовив в задоволенні позову застосувавши строк позовної давності, оскільки з наданого розрахунку заборгованості (а.с. 6-13) вбачається, що прострочена заборгованість по кредиту на суму виникла 31.12.2010 року, позов до суду було подано 11.12.2013 року, тобто в межах строку визначеного ст. 257 ЦК України. Слід дійти висновку, що розрахунок зроблений позивачем відповідно до умов договору, з врахуванням даних про сплату боргу, даних про прострочення сплати основного боргу та відсотків. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] на спростування розрахунків не надано жодного доказу, як не надано доказів на підтвердження сплати коштів в повному обсязі по кредитному договору, а строк позовної давності пов»язував з строком дії картки [NUMBER], яка не є належним доказом по справі, на що не звернув уваги суд першої інстанції, оскільки в заяві (а.с. 15) визначена картка [NUMBER], копія якої відсутня в матеріалах справи. За таких обставин апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про задоволення позову. Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути судовий збір у розмірі 121, 80 грн. за розгляд справи в апеляційній інстанції та 229,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Outcome: approved