Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 26.10.2020 [PERSON] (далі позивач) звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила: стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 30 775,58 грн та моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що 22.10.2017 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Nissan Interstar, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, який здійснив наїзд на сина позивача - [PERSON] , який перетинав проїзну частину з права на ліво відносно руху автомобіля. [INFO] у травматологічному відділі лікарні [PERSON] помер. 23.10.2017 за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1207060026005616 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та 31.12.2018 дане кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення. 1.3. Посилаючись на те, що діями відповідача завдана матеріальна шкода у розмірі 28127,34 грн, що включає витрати на поховання, купівлю і встановлення пам"ятника та проведення поминок, та моральна шкода, спричинена фізичними та моральними стражданнями, пов"язаними з втратою сина позивача, яку остання оцінила у розмірі 250 тис. грн, позивач звернулась до суду із даним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 16.11.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/8848/20, яку вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання у справі. 2.2. 18.12.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на те, що порушення пішоходом [PERSON] вимог ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з створенням аварійної ситуації на дорозі, виникненням дорожньо- транспортної пригоди та настанням невідворотних наслідків, останній відмовився від пропозиції надання йому медичної допомоги, вказував, що тілесні ушкодження, спричинені [PERSON] в результаті самостійних протиправних дій відносно самого себе, зазначав про відсутність як вини так і факту протиправності будь-яких дій відповідача та складу злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент події була застрахована, просив відмовити у задоволенні позову відмовити (а.с. 58-62). 2.3. 06.04.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій посилаючись на відсутність обов"язку у позивача звертатись до страхової компанії з метою виплати відшкодування майнової та моральної шкоди, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, вказував, що померлий [PERSON] не бажав та не допускав настання шкідливих наслідків відносно себе, а шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від наявності вини фізичної особи, якщо вона спричинила смерть людини, просив позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 74-77). 2.4. 26.10.2021 представник позивача у судовому засіданні поданий позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та просив його задовольнити повністю. 2.5. 26.10.2021 представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити повністю. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 22.10.2017 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Nissan Interstar", д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухаючись по вул. Київській, зі сторони вул. Вокзальної в напрямку вул. І. Мазепи здійснив наїзд на [PERSON] , який перетинав проїзну частину з права на ліво відносно руху автомобіля. 3.2. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Житомирським міськвідділом держреєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, серії [NUMBER] від 22.11.2017 (а.с. 5). 3.3. 23.10.2017 за вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №1207060026005616, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (а.с. 12). 3.4. 13.11.2017 [PERSON] звернулась до начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою про залучення її як потерпілої до кримінального провадження за №1207060026005616 (а.с. 6). 3.5. 31.12.2018 постановою слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Наконечного Р.А. кримінальне провадження №1207060026005616 від 23.10.2017 закрито у зв`язку із відсутністю в діях учасників дорожньо-транспортної події ознак складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 10-11). 3.6. Відповідно до копії замовлення-меню від 26.11.2017 замовник [PERSON] в ТОВ Кафе-7 зроблено замовлення на 15 осіб, на суму 1877,34 грн, сплачено 1 752,18 грн (а.с. 15). 3.7. Згідно копії накладної від 22.04.2019, [PERSON] у ФОП [PERSON] відпущено "деталі пам`ятника", художнє оформлення та доставку, установкою на суму 23 000 грн (а.с. 16). 3.8. За змістом копій квитанцій за грудень 2017 року слідує прибання різних лікарських засобів ліків на різні суми коштів від 4,11 грн до 995 грн (а.с. 17-19). ІV. НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 4.2. За змістом частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4.3. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга). 4.4. Згідно до частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 4.5. Зі змісту пункту першого частини першої статті 263 Цивільного кодексу України під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). 4.6. Частиною другою статті 1193 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. 4.7. Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. 4.8. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 4.9. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1186 ЦК України). V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 5.2. З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2017 по вул. Київській, зі сторони вул. Вокзальної сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Nissan Interstar", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину з права на ліво відносно руху автомобіля. 5.3. [INFO] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] помер, перебуваючи у травматологічному відділенні КУ ЦМЛ №1 м.Житомира. При цьому, судово-медичним експертом встановлено, що [PERSON] відмовився від надання йому необхідної медичної допомоги, що унеможливило проведення уточнення діагнозу, об"єму крововтрати та подальшого надання необхідної допомоги для збереження життя останнього (а.с.10 звор.). 5.4. Порядок та умови відшкодування шкоди встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. 5.5. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. 5.6. Разом з цим, така відповідальність має свої межі, за якими остання виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого, під яким слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, а також розуміти значення своїх дій та керувати ними. 5.7. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. 5.8. Обов`язок доведення, зокрема, умислу потерпілого покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. 5.9. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц. 5.10. З наявної в матеріалах справи постанови слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Наконечного Р.А. від 31.12.2018 у кримінальному провадженні №1207060026005616 від 23.10.2017 вбачається, що за результатом комплексної судово-фототехнічної експертизи та експертизи обставин та механізму ДТП (висновок експерта №3/1180 від 29.12.2017) встановлено, що водій автомобіля "Nissan Interstar", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху (а.с.10). 5.11. Також зі змісту вказаної постанови слідує, що за результатом експертизи механізму та обставин ДТП (висновок експерта №3/531 від 26.07.2018) у кримінальному провадженні №1207060026005616 встановлено, що з технічної точки зору, в умовах даної пригоди - водій автомобіля "Nissan Interstar", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] шляхом своєчасного застосування гальмування для зупинки автомобіля з метою уникнення наїзду (а.с.11). 5.12. Однак, враховуючи, що смерть [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач [PERSON] , то з урахуванням положень ст. 1187 ЦК України, останній несе обов"язок відшкодування завданої шкоди, навіть за відсутності його вини. 5.13. При цьому, відповідачем та його представником не доведено, що смерть [PERSON] від дії транспортного засобу, яким керував [PERSON] , настала внаслідок непереборної сили або усвідомленого бажання потерпілого настання шкідливого результату (наприклад, суїциду), а тому з урахуванням положень частини п"ятої статті 1187 ЦК України відповідач не може вважатися таким, що звільняється від відповідальності за завдану шкоду. 5.14. У позові позивач просила відшкодувати їй витрати, спричинені смертю сина [PERSON] , а саме витрати на поховання, купівлю та встановлення пам"ятника та проведенням поминок у розмірі 28127,34 грн. та витратами позивачки на лікування у розмірі 2648,24 грн. 5.15. Суд не приймає до уваги надану позивачкою копію заказ-меню в ТОВ Кафе-7 від 26.11.2017, оскільки меню саме по собі не свідчить про понесення позивачкою витрат на поминки, а належних та допустимих доказів (чеків, квитанцій про оплату тощо), позивачкою не надано. 5.16. Також суд не приймає до уваги надані позивачкою квитанції за грудень 2017 року на купівлю ліків як доказ понесення шкоди, оскільки доказів того, що лікарські засоби, зазначені у квитанціях придбавалися за призначенням лікуючого позивачку лікаря, а також того, що існує причинно-наслідковий зв"язок між понесеними витратами на купівлю лікарських засобів та смертю [PERSON] від джерела підвищеної небезпеки, з матеріалів справи не вбачається. 5.16. Щодо розміру відшкодування на яке має право позивач внаслідок смерті [PERSON] від дії транспортного засобу, яким керував відповідач, суд зазначає наступне. 5.17. Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника про відсутність у нього обов"язку з відшкодування шкоди посилаючись на те, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована, оскільки жодних доказів на підтвердження страхування цивільно-правової відповідальнсоті відповідачем до суду не надано. 5.18. Водночас, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується (ч. 2 ст. 1193 ЦК). 5.19. Питання чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). 5.20. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 20 травня 2021 року у справі № 501/2015/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 166/1292/20-ц. 5.21. Так, судом враховується, що в причинному зв"язку з виникненням аварійної обстановки та подальшого розвитку ДТП є раптовий вихід пішохода [PERSON] на смугу руху автомобіля "Nissan Interstar", д.н.з. [NUMBER] , на червоний (заборонений для нього) сигнал світлофора, тобто невідповідність дій [PERSON] вимогам Розділу 4 ПДР України, що встановлено за результатом комплексної судово-фототехнічної експертизи та експертизи обставин та механізму ДТП (висновок експерта №3/1180 від 29.12.2017) у кримінальному провадженні №1207060026005616 від 23.10.2017, що вбачається зі змісту постанови слідчого ВР ЗСТ СВ Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області Наконечного Р.А. від 31.12.2018. 5.22. Крім того, зі змісту вказаної постанови слідує, що за результатом експертизи механізму та обставин ДТП (висновок експерта №3/531 від 26.07.2018) у кримінальному провадженні №1207060026005616 встановлено, що з технічної точки зору, в причинному зв"язку з виникненням даної ДТП є рух пішохода [PERSON] , в напрямку смуги руху автомобіля "Nissan Interstar", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в момент знаходження останнього від місця наїзду на відстані недостатньої для зупинки автомобіля, з метою запобігання наїзду (а.с.11). 5.23. Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, що регулють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого настала смерть [PERSON] , повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. 5.24. Однак, враховуючи, що смерть [PERSON] настала внаслідок допущення потерпілим грубої необережності (раптовий вихід пішохода [PERSON] на смугу руху автомобіля "Nissan Interstar", д.н.з. [NUMBER] , на червоний (заборонений для нього) сигнал світлофора, чим порушив вимоги Розділу 4 ПДР України), що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв"язку з виникненням даної ДТП, також приймаючи до уваги, що [PERSON] після ДТП відмовився від надання йому необхідної медичної допомоги, що унеможливило надання необхідної медичної допомоги для збереження життя останнього, внаслідок чого останній помер, а також те, що хоча відповідач не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] , однак, керуючи транспортним засобом, порушив ПДР України так-як рухався зі швидкістю 64,5 + км/год, суд з урахуванням положень частини 2 статті 1193 ЦК України вважає наявними правові підстави для зменшення розміру відшкодування позивачці моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала остання у зв`язку зі смертю її сина [PERSON] від дії джерела підвищеної небезпеки під керуванням відповідача, до розміру 25 000 гривень. 5.25. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування витрат на встановлення пам"ятника померлому у розмірі 23 000 гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову на підставі пунктів 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" (за подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи), суд вважає, що у зв"язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому підпінктом 1 пункту 1 частини 2 статті Закону України "Про судовий збір", а саме 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, тобто у розмірі 840 грнивень.

Outcome: partial