Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

30.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 29.05.2017 року - з уточненою позовною заявою до територіальної громади в особі Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних зв'язків та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після померлої 25.01.2004 року матері [PERSON] В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що він народився 30 жовтня 1961 року в сім'ї [PERSON] та [PERSON] 25 січня 2004 року померла його мати [PERSON] Батько помер раніше за матір. На момент смерті мати була зареєстрована в [INFO], але з 2001 року по день своєї смерті 25 січня 2004 року постійно проживала з ним за адресою: вул. Лісна, буд. 6, с. Тимченки Зміївського району Харківської області. Він є єдиним спадкоємцем матері, який прийняв спадщину. Окрім нього, у батьків було дві дочки (його сестри): [PERSON] та [PERSON], але вони не заявили свої права на спадщину після смерті матері. [PERSON] померла у 2008 році, її діти: [PERSON] та [PERSON], які були зареєстровані на час смерті [PERSON] разом з нею та зі своєю матір'ю, залучені ним як відповідачі. Його мати [PERSON] за своє життя працювала в Державному сільськогосподарському підприємстві "Діброва", розташованому на території с. Тимченки Зміївського району Харківської області. При розпаюванні вказаного сільськогосподарського підприємства мати набула право на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Державного сільськогосподарського підприємства "Діброва". Згідно розпорядження №548 від 18.07.2006 року Зміївської районної державної адміністрації "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам із земель ДСП "Діброва", всім членам ДСП власникам земельних часток (паїв), рівно як і його матері [PERSON] було виділено у натурі (на місцевості) земельну ділянку та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право власності на землю на території Тимченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] згідно списку, що додається до державного акта на право колективної власності Державного сільськогосподарського підприємства "Діброва" на землю за №208, було виділено земельну частку (пай) , площею 6,4285 умовних кадастрових гектарів. Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Вважав, що право його матері, яким вона була наділена як член колективного сільськогосподарського підприємства, на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності ДСП "Діброва" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перейшло до нього по праву спадкування за законом. Його мати носила ім'я [PERSON], по батькові [PERSON], таке ім'я та по батькові було записано в її свідоцтві про народження, свідоцтві про одруження, паспорті, а також у свідоцтві про смерть матері. Але в свідоцтві про його (позивача) народження по батькові його матері помилково зазначено як [PERSON]. Вважав, що помилка утворилась у зв'язку з тим, що ім'я [PERSON] та Полікарп співзвучні, в селі матір називали [PERSON], оскільки вважали, що [PERSON] це скорочена форма імені Полікарп. Те, що матір називали [PERSON] підтверджує і її трудова книжка. Після смерті матері, в зв'язку з помилкою в його свідоцтві про народження у написанні по батькові матері, він не має можливості документально підтвердити, що є сином померлої [PERSON]. Оскільки оформити дану спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину неможливо, він звернувся з цим позовом до суду. Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не з'явились. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представника позивача [PERSON] - [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача - Тимченківський сільський голова [PERSON] направила до суду листа вих. №02-19/257 від 08.06.2017 року про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Зазначила, що позовні вимоги [PERSON] сільська рада визнає у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник третьої особи - начальник відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області [PERSON] за вих. №9-20-0.23,2-110/111-17 від 30.05.2017 року направив суду письмові пояснення за позовною заявою, в яких просив розгляд справи проводити за відсутності представника та зазначив наступне. За інформацією, яка наявна у відділі Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області станом на 29.12.2012 року, згідно книг реєстрації державних актів на право власності, постійного користування, договорів оренди земельних ділянок за [PERSON] земельна ділянка (пай) в ДСП "Діброва", що розташована в адміністративних межах Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області не обліковується, державний акт на право власності на земельні ділянки не виготовлялися. (а. с. 25, 26). Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. У заяві вказала, що вона є рідною сестрою [PERSON], підтримала його позов у повному обсязі. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права\~ щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач [PERSON] надав копії свого свідоцтва про народження (ІV-УР №468007), складеного російською мовою, виданого виконавчим комітетом Островерхівської сільської ради Зміївського району Харківської області 20.11.1961 року, де його матір'ю записана "Полывяна Анна Карповна". (а. с. 7). Також, у трудовій книжці [PERSON] зроблено запис російською мовою: "Полывяна Анна Карповна", працювала дояркою в Держаному сільськогосподарському підприємстві "Діброва" розташованому на території с. Тимченки Зміївського району Харківської області. (а. с. 15). Як вбачається із копії свідоцтва про одруження, 11.01.1958 року між [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) [PERSON] Зміївським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області було зареєстровано шлюб, актовий запис за №1 (а. с. 7, 9). З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 8). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 26.01.2004 року Тимченківською сільською радою Зміївського району Харківської області, посвідчення серія Д-І №296378 виданого Зміївським РУП та СЗН [PERSON] померла 25.01.2004 року у віці 78 років в с. Островерхівка Зміївського району Харківської області, причина смерті ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. (а. с. 10, 17). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши відомості, що зазначені у вказаних документах, належить дійти висновку, що позивачем [PERSON] надано письмові докази, якими підтверджується, що він дійсно є сином [PERSON], яка померла 25.01.2004 року. Цей факт підтверджено і відповідачами які позов визнали, а також і третьою особою [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, і також підтримала його позов. Зазначений факт має для позивача юридичне значення і іншим порядком підтвердити факт родинних відносин він не має можливості, тому його позов в частині встановлення факту родинних відносин є обґрунтованим. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають рідні діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У свідоцтві про смерть, виданому 26.01.2004 року Тимченківською сільською радою Зміївського району Харківської області, місцем смерті [PERSON] зазначено село Островерхівка Зміївського району Харківської області. (а. с. 10). З довідки Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області №90 від 22.02.2017 року вбачається, що [PERSON], яка народилася 14.07.1925 року, на день смерті 25.01.2004 року була зареєстрована за адресою: [INFO]. На день смерті [PERSON] у будинку за вказаною адресою були зареєстровані: дочка [PERSON], [INFO]; онук [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO]. Крім них, на день смерті [PERSON], у будинку за вказаною адресою більше ніхто не був зареєстрований. (а. с. 6). Водночас, даними акту, складеного депутатом Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON], за участю свідків [PERSON], [PERSON], підтверджується, що що [PERSON] постійно проживала в сім'ї свого сина [PERSON] за адресою: вул. Лісна, буд. 6, с. Тимченки Зміївського району Харківської області, з 2001 року по день смерті 25.01.2004 року. [PERSON] опікувався та доглядав за матір'ю, яка в силу похилого віку та хвороби не мала можливості без сторонньої допомоги самостійно проживати та вести господарство. Після смерті матері [PERSON] повністю взяв на себе витрати, пов'язані з її похованням. Сусіди, знайомі та родичі називали [PERSON] - [PERSON]. (а. с. 5). За даними свідоцтва про смерть, виданого 02.09.2008 року Тимченківською сільською радою Зміївського району Харківської області, дочка [PERSON] (сестра позивача) [PERSON] померла 02.09.2008 року у віці 59 років в с. Островерхівка Зміївського району Харківської області. (а. с. 56). З повідомлення Зміївської державної нотаріальної контори від 07.06.2017 року вбачається, що після померлої 25.01.2004 року [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. (а. с. 51). Таким чином, позивачем [PERSON] надано докази того, що на час смерті своєї матері [PERSON] він постійно проживав разом із нею і, оскільки не подавав заяву про відмову від спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину за законом; інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після померлої 25.01.2004 року [PERSON], - немає. Зазначені обставини не заперечувалися і відповідачами, що слідує з поданих ними заяв про визнання позову. До складу спадщини, що відкрилася після померлої [PERSON] входить право на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ДСП "Діброва" та розташована на території Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, розміром 6,4285 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначене право померлої [PERSON] на земельну частку (пай) підтверджується даними розпорядження Зміївської районної державної адміністрації "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надання дозволу на виготовлення державних актів на право власності на землю громадянам із земель ДСП "Діброва" №548 від 18.07.2006 року, яким передбачено виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та дати дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на землю 302 громадянам, в тому числі [PERSON] (а. с. 11-14). Оскільки зазначене розпорядження Зміївської районної державної адміністрації було видано вже після смерті [PERSON], вона за життя не мала можливості отримати Сертифікат на земельну частку (пай) та Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай), що, у свою чергу, стало перешкодою в оформленні спадкоємцем [PERSON] своїх прав. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України кожній особі надано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи\~ інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог\~ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до ч. 1 п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію" та ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі\~ (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Отже, з огляду на вищенаведені положення, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. \~ \~ \~ \~ Таким чином, право [PERSON] на земельну частку (пай) виникло у неї за життя і є майновим правом, яке не припинилось внаслідок смерті, та входить до складу спадщини, яку прийняв позивач [PERSON], однак останній не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність відповідних правовстановлюючих документів. За таких обставин, визнання позову представником відповідача - територіальної громади Тимченківської сільської ради Зміївського району Харківської області, а також відповідачами [PERSON], [PERSON] не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а також наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] встановлення факту родинних відносин та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved