Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

У липні 2016 року Орган опіки та піклування в особі управління - служби у справах дітей Жовтневої (на час ухвалення рішення - Соборної) районної у м. Дніпрі ради в інтересах [PERSON] (далі - [PERSON].)звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] (далі - [PERSON].) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги цей орган мотивував тим, що з 19 серпня 2013 року [PERSON], 14 липня 2012 року перебуває на обліку в управлінні як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах (наказ № 026 від 19 серпня 2013 року), причиною чого є зловживання матір'ю [PERSON], [INFO], алкогольними напоями. Остання неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, за розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях або поява у громадських місцях у п'яному вигляді, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 178 КУпАП. Позивач звільнена із посади фельдшера з медицини невідкладних станів акушерської бригади Жовтневої підстанції в КЗ «Дніпропетровська станція швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради з 25 листопада 2015 року. З нею неодноразово проводилися бесіди щодо належного виконання батьківських обов'язків відносно дітей, але вона позитивних висновків не робить, продовжує зловживати алкогольними напоями, вести аморальний спосіб життя. Свої вимоги позивач мотивував також тим, що відповідач не здійснює належного контролю і виховання сина [PERSON], у сім'ї склалися напружені і конфліктні відносини. До управління надходять численні звернення щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], у зв'язку із чим позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] та стягнути із неї аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно (а.с. 3-6). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді [PERSON], але у зв'язку із звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П., яким ухвалою від 04 жовтня 2016 року прийнято її до свого провадження. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила його задовольнити з підстав у ньому наведених та додатково озвучених у судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні відмовити, оскільки відповідач вживає заходів для покращення піклування за дитиною і підстав для розлучення матері і дитини та позбавлення відповідача батьківських прав наразі немає. Прокурор підтримала позов і просила позов задовольнити Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Відповідно до письмової інформації, викладеної у відповіді Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 19 вересня 2013 року № 3076/10.3-19, в актовому записі про народження № 929 від 24 липня 2012 року складеного на [PERSON], [INFO], відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 13). Відповідач зареєстрована та разом із донькою проживає за адресою: [INFO] (а.с. 7, 8). Згідно із актом обстеження умов проживання від 17 березня 2016 року за указаною адресою установлено, що санітарний та житловий стан квартири задовільні, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Порядок та чистоту в квартирі підтримує [PERSON] У дітей є окремі кімнати, які обладнані необхідними меблями, є книги, іграшки, сезонний одяг. [PERSON] схильна до вживання алкогольних напоїв, не приділяє належної уваги вихованню дітей. Під час виходу спеціаліста управління - служби у справах дітей та за результатами обстеження у цьому акті встановлено, що матері в цей день вдома не було, [PERSON] постійно знаходиться під наглядом прабабусі. Пізніше мати прийшла в нетверезому стані, із нею проведено профілактичну бесіду (а.с. 25). Як вбачається із акта обстеження умов проживання від 25 квітня 2016 року за вищевказаною адресою проживання відповідача та її сім'ї відповідним спеціалістом було установлено, що санітарний стан житла задовільний, в квартирі прибрано, є меблі для проживання, побутова техніка необхідна, продукти харчування, одяг. У [PERSON] та [PERSON] є ліжка, одяг, засоби гігієни, сезонний одяг. Представником позивача знову констатовано у складеному за результатами огляду акті вживання відповідачем алкогольних напоїв і те, що із нею проведено профілактичну бесіду (а.с. 26, 68). Висновком Соборної районної у м. Дніпрі ради від 01 червня 2016 року № 5-38-130 визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 27-29). Крім того, як встановлено судом із наданих позивачем документів, [PERSON] Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська постановою від 01 лютого 2016 року визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, постановою від 11 липня 2016 року визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, та постановою від 15 серпня 2016 року визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП. Ці постанови набрали законної сили і наявні у матеріалах справи (а.с. 65-67). Відповідно до письмової відповіді КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» від 16 серпня 2016 року № 01-15/1268 останній огляд дитини сімейним лікарем (педіатром) проведено 16 серпня 2016 року і встановлено діагноз: затримка фізичного розвитку, виснаження, дефіцит росту неясного генезу, психомоторний розвиток у межах норми (а.с. 71). Крім того, із відповіді цього лікувального закладу від 12 грудня 2016 року № 01-15/1886 вбачається, що дитина з народження відстає у фізичному розвитку та має виснажений вигляд (а.с. 91). Звертаючись до суду із позовом, Соборна районна у м. Дніпропетровську рада в особі її уповноваженого органу посилалася на те, що у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню своєї дитини: не здійснює за нею належного догляду і контролю, не забезпечує їй повноцінного харчування, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не має постійної роботи та зловживає спиртними напоями, знаходження дитини у родині відповідача є небезпечним для її психічного і фізичного здоров'я, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав і стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Так, відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримуютьта інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що згідно з актами обстеження умов проживання умови проживання у вищевказаній квартирі задовільні, так як квартира оснащена меблями, побутовою технікою, санітарний стан житла задовільний. Відповідно до довідки № 147 від 03 жовтня 2016 року, що видана КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, [PERSON] знаходилася на добровільному стаціонарному лікуванні у відділенні № 4 цього лікувального закладу з 12 вересня по 03 жовтня 2016 року із діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, була виписана у зв'язку із полегшенням стану згідно із захворюванням (а.с. 80). Допитані у ході розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суд про те, що [PERSON] відноситься до дитини нормально, любить її, у неї є квартира, яка оснащена необхідним для проживання із дитиною. У неї дійсно мають місце проблеми із вживанням алкоголю, але вона намагається із цим впоратися, пройшла лікування. [PERSON], яка є бабусею [PERSON] та матір'ю відповідача [PERSON], повідомила про те, що допомагає і буде допомагати їй у вихованні дитини, наразі вони займаються оформленням дитини до дитячого дошкільного навчального закладу, позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] призведе до незворотних наслідків у її житті, оскільки вона намагається лікуватися заради дитини. Сама [PERSON] у ході розгляду справи особисто приймала участь у розгляді справи і просила не позбавляти її батьківських прав, суд відзначає при цьому, що для захисту своїх та дитини інтересів вона запросила для участі у справі представника, що вказує на її зацікавленість у результатах розгляду справи та свідоме відстоювання права на подальше проживання із дитиною та її виховання. Як повідомив у судовому засіданні представник відповідача вона наразі працевлаштувалася на роботу на попереднє місце роботи і ці дані представником позивача не заперечувалися. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», ухваленому 18 грудня 2008 року, указано, що у преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], № 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Ураховуючи вищевикладене, суд, проаналізувавши обставини та матеріали справи, надавши оцінку висновку позивача щодо доцільності позбавлення батьківських прав в сукупності з іншими наявними у справі доказами і поясненнями сторін, встановивши під час судового розгляду, що відповідач виявляє стійке бажання приймати участь у вихованні доньки та виявляє бажання до виконання батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Разом з тим, установивши під час судового розгляду факти неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків відносно виховання доньки, суд вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON] Також суд приходить до висновку про покладення на Орган опіки та піклування в особі управління - служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради як орган опіки та піклування за місцем реєстрації відповідача контролю за виконанням нею своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини. Ураховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], то і позовні вимоги про стягнення аліментів задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed