Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват банк» в особі представника звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], згідно якого просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10739,70 гривень за Кредитним договором № б/н від 17.02.2012 року та судовий збір. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, увязку з чим підписав заяву № б/н від 17.02.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] свої зобовязання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 15.03.2016 року позичальник [PERSON] помер. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за Кредитним договором № б/н від 17.02.2012 року становить 10739,70 гривень з урахуванням внесених коштів. 02.08.2016 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких, позивач предявив свої вимоги, проте заборгованість так і не була сплачена, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. 02.06.2017 року на адресу суду надійшов зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк», який протокольною ухвалою суду від 02.06.2017 року був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. У вказаному позові позивачі просили визнати недійсним кредитний договір, якщо такий існує. Посилаючись на те, що умови договору є несправедливими та суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідачі за первісним позовом зазначили, що банк ввів в оману споживача щодо розміру щомісячного платежу, розміру відсоткової ставки та щодо сукупної вартості кредиту взагалі. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити, зустрічний позов не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та просила надати розстрочку щодо сплати боргу. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, увязку з чим підписав заяву № б/н від 17.02.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] свої зобов'язання виконав, надав кредит у розмірі 10000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами [PERSON]», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та [PERSON] Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються Договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням бакинського обслуговування з клієнтом через «веб-сайт банку (www.privatbank.ua: або інший інтернет/БМБ-ресурс, зазначений банком). Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 17.02.2012 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація Необхідна для отримання кредитної картки. Позичальником вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що Позичальник висловив згоду про укладення' договору та особистій підписом засвідчив, що Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та [PERSON] Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і Згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Я зобов'язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях [PERSON] та на офіційному сайті [PERSON] Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4. умов та правил надання банківських послуг , де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку , і клієнт дає право банку в будь - який момент змінити ( зменшити або збільшити ) кредитний ліміт . Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник картки зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів , позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами [PERSON]» які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись [PERSON] за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду-договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами [PERSON]. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між [PERSON] і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо його зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби звязку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким, чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг [PERSON], (п.п. 1.1.1.58,1.1.1.59 Умов). Позичальником було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Позичальник ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання, банківських послуг, в. тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Позичальнику було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим; засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобовязуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах вадами банківських послуг, [PERSON] банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил .з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті [PERSON] (www.privatbank.ua\ складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та [PERSON], Таким чином,: між [PERSON] та Позичальником укладаєшся договір у письмовій: формі. Укладення кредитного договору таким чином: чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають. Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та [PERSON], з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. [PERSON] надано всю необхідну Інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обовязок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення Позичальника з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чанного законодавства та є чинним. Щодо посилань Відповідачів за первісним позовом в частині не виконання вимог до фінансових послуг згідно ЗУ Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, суд зазначає наступне. Відносини між сторонами договору склалися на підставі надання фінансового кредиту, що деяким чином відрізняється від фінансової послуги згідно положень ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Фінансовий кредит це кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Фінансовою послугою згідно цього ж законодавчого акту є операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Проаналізувавши ці два різних поняття, заперечення Відповідачів в частині вимог до фінансової послуги, які зазначаються в ст, 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є недоречними, адже згідно договору [PERSON] надавався фінансовий кредит шляхом відкриття кредитної лінії та надання пластикової карти, як ключ до відкритого кредитного рахунку, а не фінансова послуга, як про це зазначають Відповідачі. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанні правовиків недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 229 ЦК України, необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман має місце, якщо сторона замовчує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Будь-яких дій щодо введення Позичальника, в оману при укладенні кредитного договору № б/н від 17.02.2012 р., ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як сторона договору, не вчиняв. Позичальник добровільно уклав з [PERSON] кредитний договір будь-яких підтверджень в обмеженні його можливості прочитати договір в момент підписання, не вказано. Відповідно до п, 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, Частиною першою ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України, підписавши Заяву позичальника. Позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обовязковим, так само не обовязково і підписання [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх Вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" додав до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, а також [PERSON] з якими було ознайомлено Позичальника. Щодо встановлення Позичальнику кредитного ліміту та користування кредитним коштами, то [PERSON] до суду надано виписку по картковому рахунку, яка є належним та допустимим доказом. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір укладений із Позичальником складається із: Заяви позичальника, Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та [PERSON]. Про згоду Позичальника на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення Відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис Позичальника в Заяві позичальника. Отже, судом не встановлено підстав для визнання Договору про надання банківських послуг недійсним. 15.03.2016 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції, Серії І-ЖД № 445095 від 21 березня 2016 року, актовий запис № 3070, копія якого наявна в матеріалах справи. Станом на дату смерті, згідно розрахунку, заборгованість позичальника перед банком за Кредитним договором № б/н від 17.02.2012 року становить 10739,70 гривень з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: -15451,34 гривень тіло кредиту; -3690,15 гривень нараховано процентів за користування кредитом; -50,00 гривень, нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень; з них 8451,79 гривень внесено коштів на погашення заборгованості. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, однак зобов'язання за кредитним договором серед визначеного переліку відсутні, таким чином такі входять до складу спадщини. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав i не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.32 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. На виконання вимог законодавства позивачем 20.06.2016 року була направлена претензія кредитора до [PERSON] [PERSON] державної нотаріальної контори. Відповідно до [PERSON] [PERSON] державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 24.06.2016 року Вих. № 1296/03-14, повідомлено про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 127/2016 до майна померлого 15.03.2016 року громадянина [PERSON]. Після померлого спадкодавця заяви про прийняття спадщини подали дружина померлого [PERSON] та дочка [PERSON]. За приписами ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 02.08.2016 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких, позивач предявив свої вимоги, проте заборгованість так і не була сплачена. В добровільному порядку борг перед банком відповідачами не погашається. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно дост. 610 цього Кодексупорушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. З огляду на вищевикладене та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач за первісним позовом просив застосувати суд до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити відповідачам в задоволенні зустрічного позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved