Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Ківерцівський районний центр зайнятості звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 20.08.2012 року була зареєстрована в Ківерцівському районному центрі зайнятості як така, що шукає роботу. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про зайнятість населення" 27.08.2012 року відповідачу було надано статус безробітного і призначено допомогу по безробіттю на підставі представлених останньою документів, зокрема заяви про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, в якій зазначила, що вона не є найманим працівником, не укладала договорів цивільно-правового характеру, не отримує пенсій, соціальної допомоги та не зареєстрована як фізична особа-підприємець. В результаті розслідування страхового випадку спеціалістами центру зайнятості було виявлено, що перебуваючи на обліку як безробітна, відповідач з 01.09.2010 року по 10.04.2013 року перебувала в трудових відносинах з КП "Громада-Плюс" і приховала цей факт при поданні заяви до Ківерцівського районного центру зайнятості. Оскільки, [PERSON] подала завідомо неправдиві відомості про свою зайнятість, відповідач заподіяла шкоду Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, у зв'язку з чим зобов'язана повернути державній службі зайнятості отриману допомогу по безробіттю за період з 27.08.2012 року по 23.05.2013 року в сумі 10 540, 31 грн. [PERSON] в добровільному порядку кошти не повернула, а тому позивач просить стягнути 10 540, 31 грн. з останньої в користь Ківерцівського районного центру зайнятості. Відповідачем [PERSON] було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого 20.08.2012 року вона звернулась до позивача з метою працевлаштування та отримання матеріальної допомоги по безробіттю, оскільки вона втратила заробітну плату (грошове забезпечення) внаслідок втрати роботи з незалежних від неї обставин. 27.08.2012 року у заяві щодо надання статусу безробітної вона вказала, що не є найманим працівником, не укладала договорів цивільно-правового характеру, не отримує пенсій, соціальної допомоги та не зареєстрована як фізична особа підприємець, оскільки це відповідало дійсності. До дня звернення до позивача вона працювала за основним місцем роботи на ТОВ «Волиньпреса» і за сумісництвом в КП «Громада-Плюс» на посаді бухгалтера. 31.07.2012 року за основним місцем роботи вона подала заяву на звільнення і була звільнена за згодою сторін 07.08.2012 року і за сумісництвом вона теж подала заяву на звільнення 31.07.2012 року. Про те, що вона була звільнена з роботи у КП «Громада-Плюс» не з моменту подачі заяви про звільнення 31.07.2012 року, а лише 10.04.2013 року їй достовірно відомо не було, проте вказує, що будь-якого заробітку, заробітної плати від даної роботи вона не отримувала, наявність документів про виплату їй відрядження не відповідають дійсності, взагалі будь-які доходи від КП «Громада-Плюс» вона не отримувала, а тому свої обов'язки перед центром зайнятості виконувала належним чином, ніяких неправдивих даних про свою зайнятість до центру зайнятості не подавала та шкоду Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття не завдавала. А тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив їх задоволити в повному обсязі. Заперечення відповідача [PERSON] щодо неотримання нею заробітної плати в КП «Громада-Плюс» є підставою для призначення їй допомоги по безробіттю є безпідставними, оскільки відповідач свідомо при зверненні до позивача у заяві повідомила недостовірні дані. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, з підстав, наведених у запереченні на позову заяву. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 18 Закону України "Про зайнятість населення" для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Державна служба зайнятості складається з: Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення. Підпункт "н" пункту 4 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 року №47 "Про затвердження положень щодо застосування Закону УРСР "Про зайнятість населення" визначає, що державна служба зайнятості відповідно до покладених на неї завдань реєструє безробітних, забезпечує їх працевлаштування, в тому числі за бажанням направляє безробітних на сезонні роботи та оплачувані громадські роботи, виплачує допомогу по безробіттю, матеріальну допомогу по безробіттю, надає одноразову матеріальну допомогу безробітним та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, а також матеріальну допомогу громадянам, які проходять підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, надає безпроцентні позики безробітним для зайняття підприємницькою діяльністю. В абзаці 5 пункту 7 вищезгаданого Положення визначено, що районні, міськрайонні, міські та районні центри зайнятості несуть відповідальність за раціональне використання коштів державного фонду сприяння зайнятості населення, що знаходяться в їх розпорядженні. Відповідно до п. "а" ч. 3 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року №803-ХІІ (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) в Україні до зайнятого населення належать громадяни, що проживають на території держави на законних підставах, а саме: працюючі по найму на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, у міжнародних та іноземних організаціях в Україні і за кордоном у фізичних осіб. Статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2012 року відповідачем за участю спеціаліста Ківерцівського РЦЗ заповнено персональну картку №030412082000012 особи, яка звернулася до центру зайнятості у пошуках роботи. При заповнення даної картки [PERSON], у розділі 6 зазначила, що відноситься до категорії незайнятих до одного року (а.с. 22). Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON]П від 27.08.2012 року поданої до Ківерцівського РЦЗ, її зареєстровано в якості безробітної та призначено виплату матеріальної допомоги по безробіттю (а.с. 24, 16). За період з 27.08.2012 року по 23.05.2013 року [PERSON] отримано допомогу по безробіттю в сумі 10 540, 31 грн. (а.с. 43). З матеріалів справи вбачається, що актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №32 від 27.01.2014 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з КП "Громада-Плюс" в період з 01.09.2010 року по 10.04.2013 року (а.с. 23, 35-42). Як передбачено пунктами 6-9 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року №60/62, постановою правління Пенсійного фонду України від 13.02.2009 року №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою. У разі відмови особи повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно до законодавства. Рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним директором Ківерцівського районного центру зайнятості 24.02.2014 року видано наказ №НТ140224 про повернення відповідачем коштів в сумі 10 540, 31 грн., який, як було встановлено в ході судового розгляду даної справи, відповідачем було оскаржено в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2014 року адміністративний позов [PERSON] до Ківерцівського районного центру зайнятості про скасування наказу, задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Ківерцівського районного центру зайнятості №НТ140224 від 24 лютого 2014 року в частині зобов'язання [PERSON] повернути виплати за період з 27 серпня 2012 року по 23 травня 2013 року в сумі 10 540 грн. 31 коп. (а.с. 30-32), постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.09.2014 року, апеляційну скаргу Ківерцівського районного центру зайнятості - задоволено, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2014 року у справі №803/753/14 - скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні позову [PERSON] до Ківерцівського районного центру зайнятості про скасування наказу - відмовлено. Таким чином, наказ №НТ140224 від 24.02.2014 року про повернення відповідачем коштів в сумі 10 540, 31 грн. судом не скасований та є чинним. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, оскільки правомірність прийняття позивачем наказу №НТ140224 від 24.02.2014 року про повернення відповідачем коштів в сумі 10 540, 31 грн. встановлено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду, що набрала законної сили, а тому обставини, які стали підставою для його винесення, не потребують доказуванню при розгляді цієї справи. Разом з тим, частинами другою, третьою статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 року №307 визначено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. В ході судового розгляду судом було встановлено, що [PERSON] на момент звернення до позивача із заявою про надання їй статусу безробітного та виплати допомоги, перебувала у трудових відносинах із КП «Громада-Плюс», що не заперечується відповідачем [PERSON], проте посилання останньої, що від даної роботи будь-яких доходів вона не отримувала судом не беруться до уваги, оскільки будь-якими доказами це підтверджено не було. З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що позивачу внаслідок надання позивачу недостовірних відомостей щодо перебування у трудових відносинах було протиправно виплачено допомогу по безробіттю, наказ позивача про повернення відповідачем коштів в сумі 10 540,31 грн. в судовому порядку не скасований та є чинним, суд приходить до висновку, що позов Ківерцівського РЦЗ про стягнення зазначеної суми коштів з відповідача підлягає задоволенню. На підставі ч. 3 ст. 61 ЦПК України, Закону України "Про зайнятість населення", Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття",

Outcome: approved