Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з [PERSON], який є власником квартири за адресою: [ADDRESS], на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» борг по оплаті квартплати та комунальних послуг в сумі 7250 грн. 20 коп. та судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп., що є предметом позову. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд», яке оформлено протоколом №29 від 15 серпня 2012 року, житловий будинок [ADDRESS] було передано на баланс експлуатуючої організації - Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр». Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За період з жовтня 2012 року по липень 2013 року, відповідач, як споживач послуг, не виконував обов'язки з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 7250,20 грн., тому за відсутності можливості вирішення питання з відповідачем про сплату за отриманні послуги в добровільному порядку, позивач вимушений звернутись з цим позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та в письмових поясненнях на письмові заперечення представника відповідача, які приєднано до матеріалів справи і просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, які приєднано до матеріалів справи, просить відмовити у задоволенні позову і додатково пояснив суду, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. 13 грудня 2011 року між ЖУ «Лівобережне» та відповідачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Представник відповідача вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» безпідставно пред'явлено до відповідача вимоги з приводу сплати боргу за житлово-комунальні послуги, оскільки позивач не є виконавцем послуг, між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, оскільки відповідач не укладав з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тому позивач звернувшись до суду перевищив надані йому законом права. Також, виходячи із наданих позивачем розрахунків не вбачається, які саме житлово-комунальні послуги надавались відповідачу, відсутні докази, які мали підтвердити фактичне надання відповідачу послуг, їх обсяг, калькуляція вартості, структури та затверджених у встановленому порядку тарифів. На думку представника, всі докази, що знаходяться в матеріалах справи виготовлені самим позивачем, а отже є необ'єктивними, при цьому право вимоги по боргам за житлово-комунальні послуги відступлене з порушенням норм ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 01 грудня 2011 року. (а.с.3-4). Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Як з'ясовано судом, підтверджується наданими позивачем доказами на підтвердження заявлених позовних вимог, на підставі рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд», яке оформлено протоколом №29 від 15 серпня 2012 року, житловий будинок [ADDRESS] було передано на баланс експлуатуючої організації Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр». (а.с. 9). 01 жовтня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» прийняло на баланс житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується Актом приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], який укладено з ЖУ «Лівобережне» ДП «Екос». (а.с. 12-13). 31 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» та ОСББ «Гашека 18» складено Акт приймання-передачі житлового комплексу за адресою: [ADDRESS] з балансу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на баланс ОСББ «Гашека 18» (а.с. 29-41). Звертаючись з цим позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по липень 2013 року в розмірі 7250,20 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по квартплаті та комунальним платежам та рахунком-попередженням, які приєднано до матеріалів справи. (а.с. 8, 28). Відповідно до ч. 1 ст. 19, п. 1 ч. 3 ст. 20, п. 3 ч. 2 ст. 21, пп. 4, 13 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками сфери житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги та відповідальність сторін і штрафні санкції за невиконання умов договору. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, лише в разі його підготовки виконавцем на основі типового договору. Тобто законом визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45), власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша статті 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник (територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача. Передача майна з балансу на баланс відбувається відповідно до Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» було балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] та виконавцем житлово-комунальних послуг в період з жовтня 2012 року по липень 2013 року, тому позивачем підставно пред'явлені вимоги про стягнення за рахунок відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги за цей же період, при цьому факт невиконання відповідачем, як споживачем послуг, зобов'язань, які передбачені ст.ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", фактично визнано представником відповідача у своїх посиланнях на те, що відповідач не має сплачувати позивачу за житлово-комунальні послуги, оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, а відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. При цьому суд враховує, що всупереч вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, представник відповідача не надав доказів, які мали підтвердити звернення до позивача з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг. Отже, позивач у цій справі є належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги». Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Зважаючи на викладене, позиція представника відповідача про відсутність підстав для виконання зобов'язань за оплату житлово-комунальних послуг за відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, та не може слугувати підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплачувати надані послуги. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 7250 грн. 20 коп. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,40 грн., сплачені позивачем при зверненні з даними позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу, який долучено до матеріалів справи (а.с.1). Враховуючи викладене та

Outcome: approved