Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - [PERSON] , [INFO] ; визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні [PERSON] , [INFO] : перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця протягом години у період з 14:00 год. до 18:00 год. у присутності матері дитини не нейтральній території та зобов`язати [PERSON] , за дві години до зустрічі батька з сином, повідомляти [PERSON] про місце та час зустрічі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 січня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Через півтора місяця після реєстрації шлюбу шлюбні відносини між ними припинилися та на даний час сторони проживають окремо. Позивач зазначає, що [INFO] народився син [PERSON] , проте, про народження дитини відповідач його не повідомила. Дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та її вихованні, у зв`язку з чим останній був вимушений звернутися до Служби у справах дітей Житомирської міської ради для встановлення графіку побачень з сином. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №193 від 19.02.2020 року було встановлено графік участі позивача як батька у вихованні дитини, зокрема: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця протягом години у період з 14:00 год. до 18:00 год. у присутності матері дитини на нейтральній території. Однак, відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та її вихованні, а також позбавляє його права на побачення з дитиною. Відтак позивач був вимушений звернутися з відповідним позовом до суду та просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дитиною та визначити способи участі його у вихованні [PERSON] . Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.07.2020 по вказаній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування. 19 серпня 2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов, в якому остання просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог за безпідставністю, оскільки вона не перешкоджає позивачу бачитися з дитиною, а обмеження у спілкування викликані виключно інтересами новонародженої малолітньої дитини, що пов`язано з режимами її годування та сну, а також запровадженим урядом з 12 березня 2020 року карантином. Крім того вказала, що позивач не сплачує аліменти, провокує сварки. пише скарги та заяви до поліції, що в свою чергу змушує відповідача також звертатися до поліції. Після закінчення карантину позивач матиме змогу бачитися з сином (а.с. 48-51). 07.09.2020 року позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якому останній просить задовольнити його заявлені позовні вимоги. Вважає не обґрунтованими пояснення надані відповідачем у відзиві та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Доводи, викладені у відзиві спрямовані лише на те, щоб уникнути відповідальності відповідача, та чинити в подальшому йому перешкоди, також на власний розсуд змінювати часи побачення сина. Та жодним чином не вказують на доказову базу. Позивачем також були наведені додаткові пояснення з приводу перешкод, які чинить відповідач у побаченнях з дитиною та просить захистити його права та інтереси (а.с. 64-69). Протокольною ухвалою суду від 15.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 22.10.2020 року відповідачем [PERSON] подано до суду письмові заперечення на відповідь на відзив, в якому остання вказала, що вона не перешкоджає позивачу бачитися з сином, а обмеження у спілкування викликані виключно інтересами новонародженої малолітньої дитини, що пов`язано з режимами її годування та сну, а також запровадженим урядом з 12 березня 2020 року карантином. Також вказала, що позивач не проживає з ними в одному помешканні, їй невідомі його контакти та стан здоров`я, а тому побачення його з дитиною та контакти із нею під час пандемії заборонено законодавством. При цьому, як мати, вона виходить з найкращих інтересів малолітньої дитини, а поведінка позивача, як батька, є безвідповідальною. Після закінчення карантину позивач матиме змогу бачитися з сином при умові адекватної поведінки. Також в підтвердження своєї позиції по справі вказала, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , і має не тільки права, але і обов`язки щодо дитини. Позивач не визнає себе батьком дитини і подав відповідний позов про оспорювання батьківства. Також відповідач послалася на незадовільний психічний стан позивача та просила призначити судово-психіатричну експертизу. У разі встановлення нормального психіатричного стану позивача, з метою врегулювання правовідносин просила визначити [PERSON] порядок побачення із сином [PERSON] , [INFO] : не менше 4-х годин на місяць, у дні і години визначені матір`ю дитини, що пов`язано із режимом годування та сну малолітньої дитини, у присутності матері дитини, на нейтральній території, на період до досягнення дитиною 3-х років. У разі згоди обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок участі у вихованні та побачень батьки з дитиною. Цей порядок діє з урахуванням встановленого карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території України і поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та встановлених законодавством обмежень. Повідомлення про можливість побачення з дитиною надсилаються матір`ю дитини батькові SMS - повідомленнями не пізніше ніж за годину до зустрічі з дитиною (а.с.89-92). 25.11.2020 відповідачем [PERSON] подано до суду додаткові письмові пояснення, в яких остання просить відмовити в позові за безпідставністю, оскільки вона не перешкоджає батьку бачитися з дитиною, водночас послалася на неадекватну поведінку позивача, погрози, відмову у допомозі синові. Однак з метою врегулювання правовідносин в період карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території України і поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та встановлених законодавством обмежень, постановити рішення, яким визначити [PERSON] порядок побачення із сином [PERSON] , [INFO] в порядку, зазначеному у письмових запереченнях на відповідь на відзив від 22.10.2020р. Також відповідач просила зупинити провадження у справі до вирішення справи №296/3410/20 за позовом [PERSON] про оспорювання батьківства (а.с. 110-115). Ухвалою суду від 02.12.2020 року в задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судової психіатричної експертизи щодо позивача [PERSON] відмовлено. Ухвалою суду від 02.12.2020 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №296/3410/20 відмовлено. Позивач подав до суду письмове клопотання про розгляд даної справи без його участі за наявними в справі матеріалами (а.с.155). Беручи участь в раніше проведених судових засіданнях просив задовольнити позов посилаючись на невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні та порядку побачення із сином від 19.02.2020 року. Заперечив твердження відповідачки щодо відмови у наданні допомоги синові, щодо погроз, та щодо незадовільного психічного стану. Зокрема надав копію довідки від 10.11.2020р. про проходження попередніх та періодичних психіатричних оглядів, згідно якої протипоказання щодо керування автотранспортом відсутні (а.с. 124) та копію відмітки лікаря-психіатра на відтиску штампа Диспансерного відділення КНП "ОМЦПЗ" Житомирської обласної ради від 06.11.2020, що [PERSON] , 1981 на обліку не перебуває (а.с.125). Відповідач подала до суду письмову заяву про розгляд даної справи без її участі. В заяві просить суд діяти в інтересах дитини у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не визнає сина за рідного (а.с.156). Беручи участь в раніше проведених судових засіданнях вказувала на суперечність позиції позивача щодо одночасного намагання встановити порядок побачення з дитиною та поданням позову про оспорювання батьківства. Також вказувала, що позивач негативно ставиться до неї. Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради Кравець А.Й. подала письмову заяву про розгляд даної справи без її участі. В заяві просить при ухваленні рішення врахувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 04.11.2020 року №1332 «Про затвердження висновку щодо визначення [PERSON] способу участі у вихованні сина [PERSON] » (а.с.157). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши учасників справи, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вирішуючи спір виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 січня 2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №117 (а.с.8). У вказаному шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (повторно), копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.7). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони на даний час проживають окремо, що не заперечувалося відповідачем. Син залишився проживати з матір`ю, а позивач проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись з сином. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №193 від 19.02.2020 року "Про участь у вихованні та порядок побачення [PERSON] із сином [PERSON] " було визначено відповідний порядок побачень позивача із сином (а.с. 9). Однак, такий порядок не дотримувався, що пояснювалось відповідачкою віком дитини, графіком сну та годування дитини, запроваджених карантином, а також неадекватною поведінкою позивача. Судом встановлено, що дійсно з боку відповідача періодично чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу бачитись та спілкуватись з сином, сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з сином. Вказане підтверджується звернення позивача до органів опіки та піклування, поліції з відповідними заявами. В ході розгляду справи обставин, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню безпосередньо до дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, судом не встановлено. Суд вважає, що неприязні стосунки між подружжям не може виправдовувати перешкоди у побаченні з дитиною. Сторони мають докладати взаємних зусиль для спільного належного виховання дитини та мають бути об`єднанні єдиною метою - забезпечити добробут та благополуччя для свого сина. Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №1332 від 04.11.2020 року вирішено затвердити висновок щодо визначення [PERSON] способу участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] (а.с.105-106). Так, відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення [PERSON] способу участі у виховання сина [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні сина, [PERSON] , [INFO] : перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця протягом години у період з 14:00 год. до 18:00 год. у присутності матері дитини не нейтральній території; у разі згоди обох батьків може бути визначений додатковий порядок участі у вихованні та побачень батька з дитиною, а за місцем проживання батька - належні умови для проживання. Приймаючи таке рішення виконавчий комітет Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування враховував вік дитини, виходив з її інтересів, брав ідо уваги, що за місцем проживання матері створені належні умови проживання та розвитку дитини. Отже на підставі оцінки сукупності досліджених доказів і пояснень сторін в судовому засіданні суд дійшов до переконання, що незважаючи на те, що позивач деякий час не спілкувався з дитиною, що призвело до певного відчуження і зниження емоційного зв`язку дитини з батьком, регулярне спілкування батька з сином не лише не перешкоджатиме його нормальному розвитку і вихованню, і буде сприяти цьому, оскільки дитині потрібна любов і увага обох батьків, а роль батька у вихованні сина є надзвичайно важливою. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.). Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року). Таким чином, на підставі, встановлених судом обставин, враховуючи рекомендації, викладені у висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, виходячи виключно з інтересів та віку дитини, а також балансу інтересів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, зокрема суд вважає, що слід визначити порядок участі [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] за наступним графіком побачень та спілкування з дитиною: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця протягом години у період з 14:00 год. до 18:00 год. у присутності матері дитини не нейтральній території та зобов`язати [PERSON] . Також зважаючи, що позивач у позовній заяві та відповідач у своїх заявах по справі висловлювалася щодо попередження про час та місце зустрічі, суд покладає на матір обов`язок повідомляти за дві години до зустрічі батька з сином, про місце та час зустрічі. При цьому враховуючи вік дитини, суд вбачає підстави для зобов`язання позивача дотримуватись режиму харчування, розвитку та відпочинку дитини. На думку суду такий графік відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки при регулярних зустрічах з батьком дитина подолає емоційне відчуження, при цьому суд роз`яснює сторонам, що зміни до встановленого судом графіку можуть вноситись за їх спільної згоди шляхом проведення переговорів. Суд вважає, що такий порядок враховує особливість відносин, які склалися між батьками дитини. Побачення батька з дитиною на нейтральній території тривалістю в одну годину на тиждень також цілком відповідає наявній ситуації, яка пов`язана з поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19. Суд не буре до уваги посилання відповідача на запроваджений карантин, яка на підставу для відмови у побаченні батька з сином, який проживає окремо від дитини, оскільки це суперечить чинному законодавству, крім того при побаченні з дитиною сторони зобов`язані вживати заходів безпеки, які попереджають імовірність передачі вірусу та мають змогу здійснювати взаємний контроль щодо дотримання таких заходів безпеки. Також суд не буре до уваги заперечення відповідача щодо позову посилання на несплату позивачем аліментів. Хоча надавати матеріальну допомогу дитині є обов`язком батьків, однак його не дотримання не може бути підставою для відмови у побаченні з дитиною. Не може бути перешкодою у побаченні батька з дитиною подання позову про оспорювання батьківства, оскільки до спростування цього факту, особа яка записана батьком дитини має всі відповідні права та несе обов`язки відносно дитини. Крім того суд відхиляє запропонований відповідачем порядок побачення батька з дитиною, оскільки він цілком залежить від волі матері дитини. Суд вважає, що побачення тривалістю в одну години у період з 14:00 год. до 18:00 год. цілком здатне врахувати режим харчування, розвитку та відпочинку дитини та може коригуватися у визначених межах самими сторонами. З урахуванням того, що між сторонами склалися напружені відносини, суд зауважує на недопустимості протиправних дій та негативних розмов стосовно один одного, зокрема під час спільних зустрічей з дитиною. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved