Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.02.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачкою [PERSON] був укладений Кредитний договір. 03.07.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов позичальником зобов`язань за договором № б/н від 14.02.2011 року була встановлена заборгованість у розмірі 11709, 54 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов`язань. [INFO] позичальник [PERSON] померла. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України Позивачем 11.05.2017 року була направлена претензія кредитора до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. 09.06.2017 року Позивачем було отримано відповідь П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємиця померлої [PERSON] , яка звернулись із заявами про прийняття спадщини, є [PERSON] 25.07.2017 року до спадкоємиці [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Оскільки відповідачка не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 12912, 19 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2019 року відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року задоволено клопотання відповідачки про витребування доказів та витребувано з П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином звірену копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 15.04.2019 року до суду надійшов Відзив представника відповідачки на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 17.09.2012 року. До закінчення шестимісячного строку Банк був повідомлений про смерть [PERSON] , про що банку було надано копію свідоцтва про смерть [PERSON] 16.12.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців [PERSON] . Таким чином, з 16.12.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було відомо про смерть [PERSON] та про відкриття спадщини, оскільки банк отримав копію свідоцтва про смерть та претензія ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців [PERSON] датована саме 16.12.2012 року. 28.01.2013 року на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк», пред`явленої до спадкоємців [PERSON] , нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. було відкрито спадкову справу № 111/2013 до майна померлої [PERSON] . Таким чином, першою заявою, на підставі якої було відкрито спадкову справу, була претензія ПАТ КБ «ПриватБанк». 20.02.2013 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа № 111/2013. 19.09.2013 року нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] у спадковій справі № 111/2013. 14.01.2019 року у Деснянському районному суді м. Києва зареєстровано позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення 12912, 19 грн. заборгованості зі спадкоємця в порядку правонаступництва. Таким чином, з моменту, коли АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо смерть позичальника, або з моменту, коли [PERSON] прийняла спадщину, або з моменту, коли спадкоємцю було видано свідоцтво про право на спадщину та до моменту, коли АТ КБ «ПриватБанк» було подано позовну заяву, пройшло більше 5 (п`яти) років. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Тобто, дізнавшись про смерть [PERSON] і пред`явивши спадкоємцям боржника вимогу 26.12.2012 року через нотаріуса у порядку, визначеному статтею 1281 ЦК України, Банк мав право звернутися до суду з позовом до спадкоємців боржника, проте подав такий позов тільки 14.01.2019 року, з пропуском трирічного строку загальної позовної давності та не заявляв про поважні причини пропуску такого строку. Такий висновок узгоджується з положенням статті 1282 ЦК, згідно з яким у спадкоємців є обов`язок задовольнити вимогу кредитора. Зважаючи на це, сторона відповідача просить суд застосувати наслідки закінчення позовної давності та відмовити в позові з цих підстав. Крім того, Банком не надано примірника кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та в матеріалах справи такий договір або його копія відсутні. Посилання Банку на укладення кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] є суперечливими та викликають обґрунтований сумнів в існуванні такого договору. Так, у позовній заяві Банк зазначає, що заборгованість [PERSON] перед Банком виникла із Договору № б/н від 14.02.2011 року, на виконання якого була укладена додаткова угода від 03.07.2012 року. Згодом, в додатковій угоді, позивач зазначає, що ця додаткова угода укладена до Договору про надання банківських послуг від 23.02.2011 року 8АМР№4000041013579 ( [NUMBER] ). В претензії кредитора Банк зазначає, що заборгованість по кредиту у [PERSON] виникла з Кредитного договору від 31.08.2012 року №4149625301658350. Таким чином, позивач посилається на 3 (три) різні кредитні договори, які нібито були укладені з [PERSON] , проте, жодного з цих договорів суду не надав. Водночас, надана позивачем копія додаткової угоди від 03.07.2012 року не є договором позики та не підтверджує передачу коштів у позику. Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» вважати недоведеними та такими, що заявлені із спливом трирічного строку позовної давності, у зв`язку з чим відмовити АТ КБ «Приватбанк» у позові до [PERSON] 06.06.2019 року від представника позивача до суду надійшла Уточнена позовна заява відповідно до якої зазначено, що 03.07.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов позичальником зобов`язань за договором № SAMDN3400004103579 від 23.02.2011 року була встановлена заборгованість у розмірі 11709, 54 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов`язань. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписаний Договір разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.09.2012 року. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України Позивачем 11.05.2017 року була направлена претензія кредитора до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. 09.06.2017 року Позивачем було отримано відповідь П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємиця померлої [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] 25.07.2017 року до спадкоємиці [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 12912, 19 грн. та судові витрати. 01.07.2019 року від представника відповідача до суду надійшли Заперечення, в яких зазначено наступне. АТ КБ «ПриватБанк» стверджує, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки строк дії кредитного договору нібито був визначений до 30.06.2015 року, а потім продовжувався кожні 12 місяців, тому позов заявлений в межах 3-х річного строку позовної давності. Наведені Банком доводи представник вважає неправильними, оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Згідно наданої Банком копії Додаткової угоди від 03.07.2012 року до Договору про надання банківських послуг від 23.02.2011 року SAMDN400004Ю13579 ( [NUMBER] ), кредит 11 709,55 грн. мав виплачуватися [PERSON] періодичними платежами по 484,80 грн. щомісячно, починаючи з 03.07.2012 року, і, закінчуючи 30.06.2015 року . [INFO] [PERSON] померла. У відповіді на відзив позивач зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про смерть позичальника 03.10.2012 року, що підтверджується знімком екрану із Банківського комплексу Єдина клієнтська База, а також зазначає, що спадкоємці [PERSON] надали до Банку Свідоцтво про смерть [PERSON] Після отримання від спадкоємців свідоцтва про смерть [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» подав претензію до спадкоємців [PERSON] через П`ятнадцяту Київську державну нотаріальну контору. Претензія кредитора надійшла до нотаріальної контори 28.01.2013 року, де була прийнята та зареєстрована за вх. № 225. На підставі заявленої АТ КБ «Приватбанк» претензії кредитора, нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. 28.01.2013 року було відкрито спадкову справу № 111/2013 до майна померлої [PERSON] 19.09.2013 року нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] у спадковій справі № 111/2013. У листі нотаріальної контори від 14.04.2017 року зазначається, що 19.09.2013 року нотаріус повідомила спадкоємців [PERSON] про претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк», при видачі їй свідоцтва про право на спадщину 19.09.2013 року. Таким чином, зі смертю [PERSON] всі її борги за кредитним договором були включені до складу спадщини. Таким чином, умови кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» з [PERSON] щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами - перестали застосовуватися, а почали застосовуватися норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми (шляхом одноразового платежу). Враховуючи викладене, доводи позивача про те, що строк дії кредитного договору був визначений до 30.06.2015 року, а потім продовжувався кожні 12 місяців, є помилковими, оскільки після смерті [PERSON] 16.09.2012 року умови кредитного договору про строки повернення кредиту більше не застосовуються, а спадкоємці зобов`язані були після пред`явлення вимоги кредитора задовольнити таку вимогу шляхом одноразового платежу. Крім того, Банк надав суду лише копію Додаткової угоди від 03.07.2012 року, якою були внесені зміни до Договору про надання банківських послуг від 23.02.2011 року SAMDN4000041013579 ( [NUMBER] ). Проте, самого Договору про надання банківських послуг від 23.02.2011 року SAMDN4000041013579 ( [NUMBER] ), який нібито був укладений між Банком та [PERSON] - банком не надано. За відсутності у матеріалах справи Договору про надання банківських послуг від 23.02.2011 року SAMDN4000041013579 ( [NUMBER] ) між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , слідує логічний висновок, що такий Договір не укладався. На підставі викладеного представник відповідача просить суд позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» вважати недоведеними та такими, що заявлені із спливом трирічного строку позовної давності, у зв`язку з чим відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у позові до [PERSON] 23.07.2019 року від представника відповідача до суду надійшли Додаткові пояснення, а яких зазначено, що згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц, відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» вважає недоведеними та такими, що заявлені із спливом трирічного строку позовної давності, а тому просив відмовити у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк». Вислухавши пояснення представника відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 03.07.2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали Додаткову угоду, відповідно до якої з метою створення сприятливих умов позичальником зобов`язань за договором № SAMDN3400004103579 від 23.02.2011 року була встановлена заборгованість у розмірі 11709, 54 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, за умови належного виконання зобов`язань (а.с. 5). [INFO] померла позичальник [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 17.09.2012 року, Серія [NUMBER] (а.с. 31). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців: таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. 16.12.2012 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із претензією до спадкоємців [PERSON] (а.с. 81). 28.01.2013 року на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк», пред`явленої до спадкоємців [PERSON] , нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. було відкрито спадкову справу № 111/2013 до майна померлої [PERSON] 20.02.2013 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. 19.09.2013 року державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Храпійчук Т.В. на ім`я [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] у спадковій справі №111/2013 (а.с. 122). 03.04.2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори із Претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] (а.с. 125). 14.03.2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до [PERSON] із листом-претензією, згідно якого Банк пред`явив свої вимоги (а.с. 37). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. У відповідності до норми ч. 3 ст. 267 ЦК, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, причому така заява має бути подана до винесення судового рішення. За своїм процесуальним змістом заява про застосування позовної давності є клопотанням про відновлення пропущеного строку позовної давності і остання повинна містити посилання на певні обставини або причини, які є підставами для поновлення пропущених строків позовної давності з відповідними календарними розрахунками, а також докази та вимоги сторони щодо відновлення пропущених строків. За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Суд приймає до уваги, що в матеріалах справи наявний лист-претензія позивача до відповідача, датований 14.03.2018 року, проте не може вважати цю дату моментом, з якого особа, позивач, дізналася про порушення свого права, так як суд з наданих позивачем документів однозначно встановив, що позивачу про день смерті [PERSON] стало відомо 16.12.2012 року. Будь-яких перешкод для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості із спадкоємців в межах строку позовної давності, у позивача не було. Також слід зазначити, що саме на підставі претензії представника ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.12.2012 року і була відкрита 28.01.2013 року спадкова справа № 111/2013 до майна померлої [PERSON] . Відповідно до статті 1281 ЦК України сплив визначених строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Згідно правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц, відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. Таким чином, відповідно до статті 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Встановлено, що з 2012 року банк до відповідача з вимогами щодо повернення кредитного боргу не звертався. Станом на дату подачі позову до суду 14.01.2019 позивач пропустив строк позовної давності, з клопотанням про поновлення пропущеного строку не звертався. Разом з тим, позовну заяву було подано до суду 14.01.2019 року, тобто після спливу строку позовної давності. Таким чином, враховуючи те, що позивач своєчасно, згідно ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, не пред`явив вимоги до спадкоємця, втратив право вимоги, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed