Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі позивач) 06 березня 2020 р. звернувся з позовом, направленим поштою, до Первомайської міської ради Миколаївської області (далі відповідач) про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно до якого входить житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0429 га за цією ж адресою. У визначений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про своє бажання прийняти спадщину. 22 листопада 2019 року в Першій Первомайській нотаріальній конторі Миколаївської області він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0429, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю державної реєстрації. Оскільки, за життя спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів, а на даний час інша можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом немає, тому виникла необхідність звернення до суду. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача надав до суду заяву про проведення підготовчого засідання без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, [PERSON] померла [INFO] . Згідно з рішенням №128 Виконавчого комітету Первомайської міської ради депутатів трудящих від 24.02.1970 року, про відвід під індивідуальне будівництво земельної ділянки, [PERSON] по [ADDRESS] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] [ADDRESS] площею [ADDRESS] сім кв. м., на підставі якого складено акт про відвід даної земельної ділянки. Із договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від одної до п`яти включно від 09.01.1970 року встановлено, що забудовнику [PERSON] надано на праві безстрокового користування земельна ділянка по [ADDRESS] площею 447 [ADDRESS] . [ADDRESS] . Згідно з записами в погосподарській книзі [ADDRESS] 05.06.1972 р. присвоєно номер «3-а», з цього часу проводиться реєстрація постійного місця проживання мешканців. Відповідно до технічного паспорта виготовленого 20.11.1980 р. на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок та огорожу забудовано у 1980 році, сарай та погріб у 1978. Згідно з довідкою Комунального підприємства Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації від 09.04.2019 року №77/06-01-08 розпорядженням голови Миколаївської обласної державної адміністрації №197-р від 21.05.2016 року вулицю [PERSON] було перейменовано на [ADDRESS] . Відповідно до довідки Комунального підприємства Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації від 03.04.2019 року №265/06-01-06 станом на 31.12.2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Із копій матеріалів спадкової справи вбачається, що згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 22 листопада 2019 року [PERSON] 28 листопада 1951 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №357. [INFO] у них народився син [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження виданого 25.10.1966 року серії [NUMBER] , актовий запис №375. Згідно зі свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , [PERSON] 10 березня 1965 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , 1930 року народження, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Таким чином встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , та спадкоємцем за законом першої черги після її смерті. Згідно з довідкою №4397 про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що спадкодавець [PERSON] була зареєстрована до смерті за адресою: [ADDRESS] . Із довідки квартального комітету №29 від 06.09.2019 року виданої [PERSON] , проживаючому за адресою: [ADDRESS] встановлено, що його мати проживала по [ADDRESS] до дня смерті [INFO] ; сумісно з сином вели домашнє господарство. Таким чином встановлено, що позивач вступив у спадкові права на житловий будинок по [ADDRESS] , та земельну ділянку для його обслуговування, як такий, що проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті. [PERSON] 14 серпня 2013 року звернувся із заявою до Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі чого була заведена спадкова справа №298/2013. 22 листопада 2019 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається з земельної ділянки площею 0,0429 га, що знаходиться по [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності за землю серії МК [NUMBER] б/н, виданого Первомайської міською радою Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №1452. Постановою держаного нотаріуса Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Сіраченка Т.П. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадковий житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю державної реєстрації. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. За змістом ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218, 1220-1222, 1225, 1261, 1267, ч.1 1268, ч.3 1273, 1278\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї - ч.3 ст.1268 ЦК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5\~Цивільного кодексу\~України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення"(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу\~України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття\~постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції,висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно із частинами 1, 4\~статті 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] ; спадкодавець [PERSON] була власником житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, але за життя не оформила належним чином право власності на нерухоме майно; позивач не має можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим набув право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що право власності позивача має бути захищено шляхом визнання права власності за ним на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Первомайськ Миколаївської області. За таких обставин вимога позивача підлягає задоволенню.

Outcome: approved