Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

20 червня 2019 року до суду звернулася [PERSON] , з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину частково недійсним в порядку захисту прав споживача. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що у АТ КБ «ПриватБанк» на її ім`я відкрито картковий рахунок, яким вона тривалий час користується. Так, приблизно наприкінці 2018 року позивач намагалася зняти грошові кошти зі свого карткового рахунку за допомогою банкомату, однак не змогла їх отримати так як відповідачем без її відома було списано всі кошти на погашення заборгованості за невідомим їй кредитом. В подальшому, позивач отримала роздруківку по своєму банківському рахунку/картці [NUMBER] з якого дізналася, що без її згоди та відома, через мережу Інтернет з використанням додатку «Приват24», начебто від її імені, в період з 24 по 27 липня 2018 року були оформленні договори кредиту на загальну суму 19 000 грн., які в подальшому були зняті. На даний час відповідач АТ КБ «ПриватБанк» незаконно вимагає сплатити борг за кредитом, який нібито був взятий нею в період з 24 по 27 липня 2018 року. Крім цього, за начебто отримані позивачем кредитні кошти їй нараховано проценти за користування цими кредитними коштами, в період з 26 по 28 серпня 2018 року на загальну суму 2549,04 грн. Позивач зазначає, що оскільки кошти не отримувала, її не було проінформовано належним чином про надання відповідних кредитів зі сторони банку, шляхом надсилання смс повідомлення на її мобільний телефон, вважає дані правочини недійсними, такими які вчиненні не позивачем, без її відома та всупереч її волі тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Крім цього зазначає, що за її заявою поліцією було порушено кримінальне провадження № 12018040730003097. 27 червня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання. 04 грудня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче засідання справу призначено до судового розгляду. 22 липня 2020 року за клопотанням представника позивача ухвалою суду витребувано докази. 23 жовтня 2020 року ухвалою суду повторно витребувано докази. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, в останнє судове засіданні не з`явилася, надавши суду відповідну заяву в якій просила справу слухати без її участі. Представник позивача, адвокат Примаков К.О. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив позов давольнити з підстав, що вказані в позові, в останнє судове засіданні не з`явився. У судове засідання представник відповідача не прибув, про день, час та місце розгляду справи сповіщався завчасно та належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомив. Представником відповідача надано суду відзив на позов, в якому останній просить в задоволенні позову відмовити. Згідно ст.158 ЦПК України, особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є клієнтом відповідача АТ КБ «ПритаБанк» та відповідно до виписки з карткового рахунку, що наявна в матеріалах справи, у позивача наявний картковий рахунок [NUMBER] . В поданому позові позивач зазначає, що в період з 24 по 27 липня 2018 року без її відома та згоди по її рахунку проведені операції по зарахуванню коштів за кредитними договорами. Так, відповідно до виписки за картковим рахунком позивача [PERSON] встановлено, що 24.07.2018, з рахунку [NUMBER] на підставі угоди за № SAMDN40000011959846 від 02.03.2007 р. була проведена операція зарахування коштів за кредитним договором 1807 **** **** 9244 у сумі 4000 гривень; 26.07.2018, з рахунку [NUMBER] на підставі угоди за№ SAMDN40000011959846 від 02.03.2007р. була проведена операція зарахування коштів за кредитним договором 1807 **** **** 6766 у сумі 4000 гривень.; 26.07.2018, з рахунку [NUMBER] на підставі угоди за № SAMDN40000011959846 від 02.03.2007р. була проведена операція зарахування коштів за кредитним договором 1807 **** **** 7703 у сумі 4000 гривень; 27.07.2018, з рахунку [NUMBER] на підставі угоди за№ SAMDN40000011959846 від 02.03.2007 р. - була проведена операція зарахування коштів за кредитним договором 1807 **** **** 9454 у сумі 4000 гривень та 27.07.2018, з рахунку [NUMBER] на підставі угоди за № SAMDN40000011959846, від 02.03.2007р. була проведена операція зарахування коштів за кредитним договором 1807 **** **** 2009 у сумі 3000 гривень. Крім цього, відповідно до вищевказаної виписки встановлено, що в період з 24 по 27 липня 2018 року з карткового рахунку позивача [NUMBER] відбулося зняття готівки в банкоматі, за адресою: маг. Магніт, Кривий Ріг, вул. М.Світальського (Коротченка), 15 на загальну суму 15 600 грн. 20 листопада 2018 року та 26 березня 2019 року позивач [PERSON] зверталася до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» з письмовими заявами про проведення службового розслідування за фактом проведення операцій по зарахуванню коштів за кредитними договорами по її рахунку без її відома та згоди, з подальшим зняттям відповідних коштів. Відповідно до листів відповідача АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-181120/254 від 20.12.2018 та № 20.1.0.0.0/7-190403/2285 від 24.04.2019, що адресовані позивачу [PERSON] повідомлялось, що в період з 24 по 27 липня 2018 року, використовуючи особисту інформацію позивача, відповідачем була підключена послуга "Миттєва розстрочка" на картковий рахунок позивача [NUMBER] . Послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються виключно при умові володіння особистою інформацією клієнта, в даному випадку позивача, при цьому також використовувався номер мобільного телефону позивача [NUMBER] . Крім цього судом встановлено, що позивач [PERSON] 30.08.2018 року зверталася до Покровського відділення КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за фактом заволодіння грошовими коштами, шляхом обману. Дана обставина також підтверджується долученим до матеріалів справи Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12018040730003097 від 08 листопада 2018 року, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Інформації про результати вказаного досудового розслідування суду не надано. Позивач в поданому до суду позові посилається на те, що на її банківський рахункок/картку [NUMBER] , без її згоди та відома, з використанням додатку «Приват24» від її імені в період з 24 по 27 липня 2018 року були зараховані кредитні грошові кошти в загальному розмірі 19 000 грн., які в подальшому були зняті невідомими особами. Вказує, що жодних договорів не укладала, кошти не знімала. Однак, суд критично відноситься до вищезазначених аргументів, оскільки в підтвердження даних обставин суду не надано жодного належного та допустимого доказу. Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, які розміщуються на офіційному сайті у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. Відповідно до частинипершоїстатті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Згідно частини першоїстатті 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Статтею 1073 ЦК Українипередбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні`визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно пункту 1.27 статті 1 цього Закону, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до частини третьоїстатті 6 ЗаконуУкраїни «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Згідно п. 1.1.2.1.12. Умов і правил надання банківських послуг (які діяли у 2018 році) Клієнт зобов`язується вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню. П. 1.1.5.5. Банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів. П.1.1.5.6. Банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і Договором процедур Банк не міг установити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами. П. 1.1.5.13. Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. П.1.1.5.14. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. П. 1.1.5.28. У разі якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНу. П.1.1.5.29. Держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. П.1.2.7.3.4.1. Утримувач зобов`язується: б). Не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію, не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Карти; в). Нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНу, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-181120/254 від 20.12.2018 року, мовою оригіналу: «…Порядок надання послуги "Миттєва розстрочка" встановлюються підрозділом 2.7.6 Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови). Відповідно до п. 2.7.6.1.2.1. Умов утримувач кредитної картки має право користуватися сервісом "Миттєва розстрочка" для отримання споживчого кредиту, якщо Утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти. Відповідно до п. 2.7.6.1.2.2 Умов рахунок, спеціального платіжного засобу якого є карта [NUMBER] , відкривається індивідуально для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу "Миттєва розстрочка" шляхом: а. введення і відправки ОТП-паролю; б. натискання клавіші, що озвучена як згоду з умовами кредитного договору; в. введення логіна і пароля при авторизації в Приват24; г. натисканням клавіші "згоден" або "підтверджую" в ТСО, банкоматах ПриватБанку, при показі умов кредитного договору та після введення пін коду кредитної карти, д. відправка SMS-команди chast2 на номер 10060, е. натисканням кнопки "згоден" або "підтверджую" в системі електронних платежів Liqpay, мобільному додатку Sender або Приват24Sender , веб-версії «Приват 24»; є. натискання клавіші «Згоден» при IVR обдзвоні.…», копія листа долучена до матеріалів справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що операція з приводу кредитування та зняття готівки в банкоматі, за адресою: [ADDRESS] (будинок в якому проживає позивач), не можлива без відповідного підтвердження такої операції власника рахунку, за допомогою вищезазначених дій, тобто введення пароля, натискання клавіші, що озвучена як згоду з умовами кредитного договору; введення логіна і пароля при авторизації в Приват24 і.т.д. За правилами надання послуги «Миттєва розстрочка», особі, необхідно при собі мати лише кредитну картку клієнта. При цьому надавати паспорт та довідку про доходи не має необхідності. Однак усі послуги АТ КБ «ПриватБанку» пов`язані з мобільним телефоном клієнта. Увійти в Приват24, підтвердити платіж зі своєї карти можливо, тільки використовуючи свій мобільний телефон. В цілях безпеки для проведення операцій можна використати тільки один номер телефону - так значно знижується ризик шахрайства. Такий телефон у банку називається «фінансовим». Інформації, на яку посилається позивач [PERSON] , щодо зміни так званого її «фінансового» номера, та відправлення СМС повідомлення про підтвердження спірних операції про оформлення кредитних договорів на інший номер телефону, нічим не підтверджується, відповідних доказів суду не надано. Згідно до п.5 Схеми взаємодії (Створення платежу по сервісу Оплата частинами/Миттєва розстрочка), Клієнт вводить данні карти, після чого підтверджує проведення операції введенням ОТП пароля, відправленого на його телефон. Оцінюючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що скористатися Кредитною карткою без введення ПІН-коду та оформити сервіс «Миттєва розстрочка» можливо лише за наявності мобільного телефону та номеру Сім-картки, який закріплений Банком як «Фінансовий», і який можливо змінити лише в установах Банку особисто або у системі Приват24, доступ до якої має лише Клієнт, оскільки тільки він знає достовірний та діючий пароль. Окрім цього, з наданих позивачем [PERSON] та відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» роздруківок руху грошових коштів по рахунку позивача вбачається, що після 27 липня 2018 року відбувалося переміщення грошових коштів з однієї картки позивача та іншу, поповнення мобільного телефону, сплата комунальних послуг, купівля продуктів, поповнення карти готівкою, що також можливе лише у системі Приват24 або за наявності та використанні «Фінансового» телефону клієнта. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України та згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив у п. 14, що суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою ст. 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (ст. 536, 638, 1056-1 ЦК України). Суд також враховує ту обставину, що позивач [PERSON] лише в листопаді 2018 року звернулася до відповідача з вимогою провести службове розслідування з приводу операції по сервісу "Миттєва розстрочка" за її картковим рахунком в період з 24 по 27 липня 2018 року. При цьому, як встановлено з наданої суду виписки по рахунку позивача, остання весь цей час користувалася даним рахунком в особистих цілях. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач, в силу ст.12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також те, що позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивачем та її представником, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, в судовому засіданні, не було доведено належними та допустимими доказами, що права позивача в розумінні ч.1 ст.4 ЦПК України, порушені відповідачем. Враховуючи наведені обставини суд вважає, що позов [PERSON] до АТ КБ 'ПРИВАТБАНК' про захист прав споживачів та визнання правочину частково недійсним задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed