Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд відібрати у [PERSON] його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та стягнути із [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття, перераховуючи аліменти на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позов мотивований тим, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку служби у справах дітей Маріупольської міської ради, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що його батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. З 05.05.2017 року [PERSON] знаходиться у дитячому будинку "Центр опіки" на повному державному забезпеченні. На засіданнях Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради неодноразово приймалось рішення щодо продовження строку перебування [PERSON] у КЗ Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу "Центр опіки" ММР. 06.02.2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради було розглянуто питання про повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] , до родини та прийнято рішення щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. У зв`язку з вищевикладеним, просить задовольнити вказаний позов. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.04.2020 року вказану цивільну справу передано до розгляду за територіальною юрисдикцією до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.09.2020 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області - Лаврентьєва А.О. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22.07.2016 року Виконкомом Іллічівської сільської ради Мангушського району Донецької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий №7, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00023966791 від 17.09.2019 року /а.с. 8, 16/. 17.04.2017 року інспектором ЮП СП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області та лікарем швидкої допомоги м. Маріуполя складено акт про знайдену дитину, згідно якого вбачається, що 17.04.2017 року близько 20-00 год. нарядом патрульної поліції, яка прибула за викликом сусідів з приводу сімейної сварки за адресою: [ADDRESS] , був виявлений хлопчик - [PERSON] , [INFO] (дані встановлені зі слів сусідів). Дитина знаходилася разом з матір`ю та бабусею, які були у стані сильного алкогольного сп`яніння, не могли давати пояснення та керувати своїми діями /а.с.17/. Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеному комісією із складу спеціалістів служби у справах дітей та фахівця ЦРЦСССДМ, 19.04.2017 р. було здійснено візит до родини малолітнього [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Під час візиту, було встановлено: задовільний санітарний стан житлового приміщення, маються наявності дитячі речі, коляска, іграшки, комунікації працюють. Під час перевірки що у квартирі знаходилася мати дитини - [PERSON] знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, взаємостосунки в родині характеризуються постійними сварками /а.с.18/. 20.04.2017 р. спеціалістом Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації складено акт-роз`яснення про відповідальність батьків по утриманню, вихованню та навчанню дітей, під час якого [PERSON] було проведено роз`яснення ст. ст. 173-2, 184 КУпАП, ст. ст. 164, 170 СК України, ст. 166 КК України. У вказаному акті мається підпис [PERSON] про ознайомлення /а.с.19/. 25.04.2017 р. до служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради надійшла заява від [PERSON] щодо влаштування її сина [PERSON] до державного закладу у зв`язку зі складними життєвими обставинами, в яких вона опинилася /а.с.20/. Відповідно листа №05/379-6 від 04.05.2017 року на ім`я Головного лікаря КЗ «Маріупольська міська лікарня №4» Жигіль В.Г. Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради просить передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , представнику Комунального закладу Маріупольського міського дитячого будинку змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради за заявою [PERSON] /а.с.21/. Службою у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради за вих. № 05/378-6 від 04.05.2017 видане направлення директору КЗ Маріупольського міського дитячого будинку змішаного типу "Центр опіки" для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області для тимчасового влаштування [PERSON] до Комунального закладу Маріупольського міського дитячого будинку змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області /а.с.22/. 05.05.2017 року складено акт про передачу дитини [PERSON] із КЗ "Міська лікарня" №4 м. Маріуполя до дитячого будинку "Центр опіки" /а.с.25/. З повідомлення Комунального закладу Маріупольського міського дитячого будинку змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області №832 від 05.05.2017 року вбачається, що з 05.05.2017 року, згідно направлення Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації №05/378-6 від 04.05.2017 року, [PERSON] знаходиться у дитячому будинку "Центр опіки" на повному державному забезпеченні /а.с.24/. 26.04.2017 року начальником Служби у справах Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради Єніним О.А. на адресу Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради направлено лист вих..№47.9/7759, згідно якого він просить організувати та провести необхідну роботу з родиною малолітнього [PERSON] , [INFO] , з метою подолання складних життєвих обставин /а.с.25/. Згідно витягу з протоколу №4 засідання Центральної районної в м. Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 04.04.2018 року, а також витягу з протоколу №7 від 11.07.2018 року, строк перебування [PERSON] у КЗ Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу "Центр опіки" ММР продовжено /а.с.27-28/. 05.09.2019 р. спеціалістом Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Мазуру В.С. було проведено роз`яснення ст. ст. 173-2, 184 КУпАП, ст. ст. 164, 170 СК України, ст. 166 КК України, про що складено акт-роз`яснення про відповідальність батьків по утриманню, вихованню та навчанню дітей. У вказаному акті мається підпис [PERSON] про ознайомлення /а.с.30/. 05.09.2019 року до управління "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради звернувся відповідач [PERSON] із заявою про повернення його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , йому та [PERSON] на спільне виховання /а.с.31/. 28.10.2019 року на ім`я начальника відділу соціально-правового захисту управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради Мазуром В.С., [PERSON] та бабусею малолітнього [PERSON] - [PERSON] були надані письмові пояснення, з яких вбачається, що батьки малолітнього [PERSON] ніколи не перебували в офіційному шлюбі. Відповідач [PERSON] їздить у відрядження, тому свою дитину в "Центрі опіки" відвідує не часто. [PERSON] підтримує зв`язок з особами, які ведуть антигромадський образ життя, зловживає спиртними напоями, постійного місця роботи не має /а.с.32-37/. З інформації, наданої адміністрацією дитячого будинку змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області на запит Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради №25.2-3889-25.2.1 від 21.01.2020 р. щодо відвідування батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його мати - [PERSON] відвідала останнього у 2017 році - 21 раз; 2018 році - 9 разів; 2019 році - 3 рази, інформація стосовно відвідування [PERSON] свого сина - відсутня /а.с.38-40/. Згідно акту обстеження умов проживання квартири [ADDRESS] від 04.02.2020 р.: для малолітньої дитини [PERSON] , не створені належні умови проживання: наявні сліди пожежі, обвуглені предмети меблів. Квартира потребує капітального ремонту. [PERSON] пояснила, що її донька на даний час проживає з нею, але не кожну ніч буває вдома. Вказала, що передавала їй інформацію про необхідність з`явитися до служби у справах дітей /а.с.41/. Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради №4 від 06.02.2020 року, членами комісії одноголосно прийнято рішення про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] , [INFO] до родини батька - [PERSON] , [INFO] , а також доручено управлінню "Служба у справах дітей" Маріупольської міської ради підготувати позовну заяву до суду про відібрання дитини /а.с. 42-43/. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного, враховуючи повне визнання відповідем позову, а також той факт, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його життям, не приймає участі в його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не відвідує та не спілкуються з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, тому суд дійшов до висновку, що захист прав малолітньої дитини шляхом відібрання її від батька без позбавлення батьківських прав є виправданим і таким, що відповідає інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки малолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а матір за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу, то є підстави для стягнення з відповідачки в судовому порядку аліментів. Таким чином, для забезпечення малолітній дитині отримання коштів, необхідних для її життєдіяльності, повної охорони її інтересів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом, а саме з 18.03.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved