Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

ПАТ "[PERSON] Аваль" у вересні 2009 року звернулося до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивований тим, що 31.07.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 010/03-11/496, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобовязання надати відповідачу кредит в сумі 202000,00 доларів США із сплатою 12,5 % річних, строком по 30.07.2017 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 010/03-11/496 2007р. між Банком та [PERSON] укладено договір № 010/03-11/784, а також 31.07.2007 року між Банком та [PERSON] укладено договір № 010/03-11/785, згідно якого [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно магазин-офіс з влаштуванням окремого входу, за адресою м. Вінниця, вул. Гоголя № 1, загальною площею 71,4 кв.м.). Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором. 20.12.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 012/03-11/752, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобовязання надати відповідачу кредит в сумі 160000,00 доларів США із сплатою 13,0 % річних, строком по 14.12.2014 рік. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 012/03-11/752 20.12.2007 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 012/03-11/1193, а також 20.12.2007 року між Банком та майновими поручителями [PERSON] і [PERSON] був укладений договір іпотеки № 012/03-11/1193, згідно якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно (4-х кімнатна квартира за адресою м. Вінниця, вул. Л. Толстого, 26/4, загальною площею кв.м.). Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором. 20.12.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено Генеральну Кредитну Угоду № 46, в рамках якої: 20.12.2007 року укладено кредитний договір № 010/03-11/753 на суму 178000,00 доларів США строком до 19.12.2022 року включно із сплатою 12,75 % річних на купівлю нерухомості; 20.12.2007 року укладено кредитний договір № 010/03-11/754 на суму 152000,00 доларів США строком до 19.12.2017 року включно із сплатою 12,75 % річних на споживчі цілі. В забезпечення виконання зобовязань за Генеральною Кредитною Угодою № 46 20.12.2007 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 010/03-11/1196, а також 20.12.2007 року між Банком та ФОП [PERSON] був укладений договір іпотеки № 010/03-11/1195, згідно якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно (вбудовано-прибудовані приміщення магазину промислової групи товарів на 1 поверсі приміщення № 161: № 1 - № 2, та вбудовано-прибудовані приміщення магазину "Меблі", на 1 поверсі приміщення № 159: № 1- № 6, за адресою м. Вінниця, вул. Чехова, № 8-а). Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором. 22.07.2008 року між Банком та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 010/03-11/224, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобовязання надати відповідачу кредит в сумі 196000,00 доларів США із сплатою 16,4 % річних, строком по 18.07.2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 010/03-11/224 22.07.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 010/03-11/411, а також 23.07.2008 року між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки № 010/03-11/414, згідно якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно (офіс-магазин промислової групи товарів, загальною площею 82,1 кв.м., за адресою м. Вінниця, вул. Архітектора Артинова, 4). Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] не виконує свої зобовязання за кредитним договором. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 3 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2012 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «[PERSON] Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції: 1) за кредитним договором № 010/03-11/496 від 31 липня 2007 року борг в сумі 256739,65 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 2046420,40 грн.), в тому числі 185821,87 доларів США - основного боргу, 64925, 41 доларів США боргу за відсотками, 5992,37 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, в тому числі за рахунок реалізації предмету іпотеки, а саме магазину-офісу з влаштуванням окремого входу, який складається з приміщень: літера «А»-ІІ поверх-пр. № 51: № 1 - № 6, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Гоголя, 1, та належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 12 квітня 2007 року, на підставі рішення виконкому від 01 квітня 2007 року за № 725, зареєстрованого КП Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації 18 квітня 2007 року, записано в реєстрову книгу № 10 (додаткова), за реєстром № 1433; 2) за кредитним договором № 010/03-11/752 від 20 грудня 2007 року борг в сумі 210085, 57 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 1674550,06 грн.), в тому числі 144149,00 доларів США - основного боргу, 53381,06 доларів США боргу за відсотками, 12555,51 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, в тому числі за рахунок реалізації предмету іпотеки, а саме квартири № 4, загальною площею 112, 1 м2, що складається з : коридору 4-1, комори 4-2, ванної 4-3, туалету 4-4, кухні 4-5, столової 4,6, кімнат 4-7, 4-8, 4-9, 4-10, житловою площею 89,9 кв.м, вбудованої шафи 4-11, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Л. Толстого, 26 та належить [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 30 березня 2007 року, зареєстровано в КП Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації 18 грудня 2007 року, записано в реєстрову книгу № 314, за реєстром № 918/28927; 3) за Генеральною Кредитною Угодою № 46 від 20 грудня 2007 року (кредитний договір № 010/03-11/753 від 20 грудня 2007 року, кредитний договір № 010/03-11/754 від 20 грудня 2007 року) борг в сумі 451176,30 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 3596236,05 грн.), в тому числі 325378,84 доларів США - основного боргу, 115588,75 доларів США боргу за відсотками, 10208, 71 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, в тому числі за рахунок реалізації предмету іпотеки, а саме вбудовано-прибудованого приміщення магазину промислової групи товарів на І поверсі приміщення № 161: № 1- № 2, та вбудовано-прибудованого приміщення магазину «Меблі» на І поверсі приміщення № 159: № 1- № 6, що знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 8а, та належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстрами відповідно за № 8435 та № 8438, зареєстрованих в КП Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації 20 грудня 2007 року, записано в реєстрову книгу № 4, за реєстром № 509; 4) за кредитним договором № 010/03-11/224 від 22 липня 2008 року борг в сумі 286377,89 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 2282660,89 грн.), в тому числі 193964,65 доларів США - основного боргу, 85503, 54 доларів США боргу за відсотками, 6909,70 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, в тому числі за рахунок реалізації предмету іпотеки, а саме: офіс-магазин промислової групи товарів, загальною площею: 82,1 м2, складається з приміщень: літера «А» І-й поверх - приміщення № 8: з № 1 по № 6, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. А. Артинова, 4, та належать на праві приватної власності [PERSON] на підставі Свідоцтва № 792 про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 10 червня 2008 року, на підставі рішення виконкому від 10 червня 2008 року за № 1373, зареєстрованого в КП Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації 26 червня 2008 року, записано в реєстрову книгу № 14 (додаткова), за реєстром № 1115. Вирішено питання щодо судових витрат. Рішенням колегії Апеляційного суду Вінницької області від 23 серпня 2012 року рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2012 року в частині задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме: магазину-офісу, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Гоголя, 1 та належить на праві приватної власності [PERSON], квартиру № 4, загальною площею 112,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Л. Толстого, 26 та належить [PERSON] та [PERSON], вбудовано-прибудовані приміщення магазину промислової групи товарів на І поверсі приміщення № 161: № 1- № 2, та вбудовано-прибудовані приміщення магазину «Меблі», на І поверсі приміщення 159: № 1- № 6, що знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 8а, та належать на праві приватної власності [PERSON] та офіс-магазин промислової групи товарів, загальною площею 82,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. А. Артинова, 4, та належить на праві приватної власності [PERSON] відмовлено. В решті рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 03 листопада 2011 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 року касаційну скаргу [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволено, касаційну скаргу ПАТ «[PERSON] Аваль» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 3 листопада 2011 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2012 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 23 серпня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2013 року суддя Іщук Т.П. прийняла до свого провадження цивільну справу за позовом ПАТ [PERSON] Аваль в особі Вінницької обласної дирекції до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів [PERSON], про солідарне стягнення кредитної заборгованості, в тому числі за рахунок реалізації предметів іпотеки. Згодом матеріали вищевказаної цивільної справи в порядку повторного автоматичного розподілу справ розподілені судді Сичуку М.М. у зв'язку з закінченням терміну повноважень щодо здійснення судочинства суддею Іщук Т.П. і у зв'язку з цим ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2017 року цивільну справу за позовом ПАТ "[PERSON] Аваль" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, договорами поруки прийнято до провадження. Згідно заяви про зменшення позовних вимог (т. 6, а.с. 196-197) ПАТ «[PERSON] Аваль» просив стягнути солідарно на користь банку з [PERSON] та [PERSON] борг за кредитним договором № 010/03-11/496 від 31.07.2007 року в 201141, 55 доларів США, в тому числі 130223, 77 доларів США основного боргу, 64925,41 доларів США боргу за відсотками, 5992, 37 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків; стягнути солідарно на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» з [PERSON] та [PERSON] борг за Генеральною Кредитною Угодою № 46 від 20.12.2007 року (кредитний договір № 010/03-11/753 від 20.12.2007 року, кредитний договір № 010/03-11/754 від 20.12.2007 року) в сумі 368075, 63 доларів США, в т. ч. 242278,17 доларів США основного боргу, 115588,75 доларів США боргу за відсотками, 10208, 71 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків; стягнути на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» з [PERSON] борг за кредитним договором № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року в сумі 210085,57 доларів США, в т.ч. 144149,0 доларів США основного боргу, 53381,06 доларів США боргу за відсотками, 12555,51 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру під номером 4, загальною площею 112,1 кв.м., складається з коридору 4-1, комори 4-2, ванної 4-3, туалету 4-4, кухні 4-5, столової 4,6, кімнат 4-7, 4-8, 4-9, 4-10, житловою площею 89,9 кв.м., вбудованої шафи 4-11, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Л. Толстого, будинок 26, та належить [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 30.03.2007 року, справа № 2-1956/07, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 18.12.2007 року, записаного в реєстрову книгу № 314, за реєстром № 918/28927 для задоволення вимог ПАТ «[PERSON] Аваль» по кредитному договору № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року в сумі 210085,57 доларів США, в т.ч. 144149,00 доларів США основного боргу, 53381,06 доларів США боргу за відсотками, 12555,51 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, в порядку ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши, що початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації буде визначена субєктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження в порядку ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження»; стягнути на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» з [PERSON] борг за кредитним договором № 010/03-11/224 від 22.07.2008 року в сумі 286377,89 доларів США, в тому числі 193964,65 доларів США основного боргу, 85503,54 доларів США боргу за відсотками, 6909,70 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків; стягнути солідарно на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» з [PERSON] та [PERSON] судові витрати повязані з розглядом даної справи. Представник ПАТ «[PERSON] Аваль» надав суду заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], фізична особа-підприємець [PERSON] в судові засідання не зявлялись, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд розглянув справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку що вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 010/03-11/496, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 202000,00 доларів США із сплатою 12,5 % річних, строком по 30 липня 2017 року (т. 1, а.с. 13-24). 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 012/03-11/752, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 160000,00 доларів США із сплатою 13,0 % річних, строком до 14 грудня 2014 року (т. 1, а.с. 58-59). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором за № 012/03-11/752 цього дня між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки за № 012/03-11/1193 (т. 1, а.с. 63), а також 20 грудня 2007 року між позивачем та майновими поручителями [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки за № 012/03-11/1193, предметом якого є нерухоме майно: 4-х кімнатна квартира за адресою м. Вінниця, вул. Л. Толстого, 26/4, загальною площею 112,2 кв.м (т. 1, а.с. 61-62). 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено Генеральну кредитну угоду № 46 (т. 1, а.с. 39-41), в рамках якої: 20 грудня 2007 року укладено кредитний договір за № 010/03-11/753 на суму 178000,00 доларів США строком до 19 грудня 2022 року включно із сплатою 12,75% річних на придбання нерухомості (т. 1, а.с. 42-48); 20 грудня 2007 року укладено кредитний договір за № 010/03-11/754 на суму 152000 доларів США строком до 19 грудня 2017 року включно із сплатою 12,75 % річних на споживчі цілі (т. 1 а.с. 49-54). 22 липня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 010/03-11/224, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 196000,00 доларів США із сплатою 16,4% річних, строком до 18 липня 2018 року (т. 1, а.с. 64-70). Правовідносини, що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані кредитним договором та договором іпотеки, ст.ст. 549-551, 572-593, 1048-1050, 1054-1055 ЦК України, Законом України «Про іпотеку». Дані угоди відповідачем ніколи не оспорювалися та у порядку, передбаченому ЦК України, недійсними не визнавалися. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статями 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини друга статті 554 ЦК України). Пунктом 1.9.1 кредитних договорів встановлено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконанням своїх боргових зобовязань та інших зобовязань за цим договором. Враховуючи вимоги даного пункту та неодноразові порушення відповідачем умов кредитного договору 25.05.2009 року на адресу відповідача [PERSON] була направлена вимога про дострокове виконання ним боргових зобовязань. Таким чином, враховуючи наявність у [PERSON] заборгованості за кредитними договорами, вимоги позивача про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості за кредитним договором № 010/03-11/496 від 31.07.2007 року в 201141,55 доларів США, в тому числі 130223,77 доларів США основного боргу, 64925,41 доларів США боргу за відсотками, 5992,37 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків та боргу за Генеральною Кредитною Угодою № 46 від 20.12.2007 року (кредитний договір № 010/03-11/753 від 20.12.2007 року, кредитний договір № 010/03-11/754 від 20.12.2007 року) в сумі 368075,63 доларів США, в т. ч. 242278,17 доларів США основного боргу, 115588,75 доларів США боргу за відсотками, 10208,71 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» з [PERSON] борг за кредитним договором № 010/03-11/224 від 22.07.2008 року в сумі 286377,89 доларів США, в тому числі 193964,65 доларів США основного боргу, 85503,54 доларів США боргу за відсотками, 6909,70 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Позовні вимоги про стягнення на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» з [PERSON] борг за кредитним договором № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року в сумі 210085,57 доларів США, в т.ч. 144149,0 доларів США основного боргу, 53381,06 доларів США боргу за відсотками, 12555,51 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків та звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру під номером 4, загальною площею 112,1 кв.м., складається з коридору 4-1, комори 4-2, ванної 4-3, туалету 4-4, кухні 4-5, столової 4,6, кімнат 4-7, 4-8, 4-9, 4-10, житловою площею 89,9 кв.м., вбудованої шафи 4-11, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Л. Толстого, будинок 26, та належить [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниця від 30.03.2007 року, справа № 2-1956/07, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 18.12.2007 року, записаного в реєстрову книгу № 314, за реєстром № 918/28927 для задоволення вимог ПАТ «[PERSON] Аваль» по кредитному договору № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року в сумі 210085,57 доларів США, в т.ч. 144149,00 доларів США основного боргу, 53381,06 доларів США боргу за відсотками, 12555,51 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, в порядку ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши, що початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації буде визначена субєктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження в порядку ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» також підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як зазначено вище, 20 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір за № 012/03-11/752, відповідно до якого останньому надано кредит в сумі 160000,00 доларів США із сплатою 13,0 % річних, строком до 14 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 58-59). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором за № 012/03-11/752 цього дня між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки за № 012/03-11/1193 (т. 1 а.с. 63), а також 20 грудня 2007 року між позивачем та майновими поручителями [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки за № 012/03-11/1193, предметом якого є нерухоме майно: 4-х кімнатна квартира за адресою м. Вінниця, вул. Л. Толстого, 26,4, загальною площею 112,2 кв.м (т. 1 а.с. 61-62). Пунктом 6.4 договору іпотеки № 012/03-11/1193 передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішення суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. За змістом положень договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених умовами договору. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною, у зв'язку з чим ПАТ "[PERSON] Аваль" набуло законне право звернути стягнення на іпотечне майно відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. В ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього договору та умов кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель. Відповідно до положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону. Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із частиною першою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Що стосується розміру вимог та їх складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, то як неодноразово зазначалося та встановлено судом, що заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року складає 210085,57 доларів США, в т.ч. 144149,0 доларів США основного боргу, 53381,06 доларів США боргу за відсотками, 12555,51 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Згідно зі ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 41 Закону №898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог цього Закону. При цьому, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов'язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні статті 39 цього Закону суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій у даній справі та спрямовуючи справу на новий судовий розгляд Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 06.11.2013 року зазначено, що: «При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК України щодо заставодавця). З цього приводу слід зазначити, що Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною особою від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належний іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статей 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/ застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позичальником по кредитному договору № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року являється відповідач [PERSON], а іпотекодавцем за Договором іпотеки № 012/03-11/1193 від 20.12.2007 року виступає [PERSON] та [PERSON] Таким чином, особа позичальника ([PERSON]А.) є відмінною від особи іпотекодавця ([PERSON] та [PERSON]Д.) задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року та звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить [PERSON] та [PERSON], не може вважатися подвоєнням суми заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі з дотриманням умов, визначених в Законі України "Про іпотеку". Крім того, відповідно до вимог ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, - тобто такий спосіб реалізації предмета іпотеки чітко регламентований діючим законодавством. Згідно статті 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У пункті 42 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надано роз'яснення судам про те, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог цього Закону. Як вбачається з договору іпотеки № 012/03-11/1193 від 20.12.2007 року заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 1170565,00 грн. Таким чином, вимоги позивача щодо застосування способу реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною, яку визначить субєкт оціночної діяльності в ході виконавчого провадження ґрунтується на вимогах закону. З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2013 року вбачається, що постановляючи ухвалу за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON], суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги щодо надання позивачем належного розрахунку суми заборгованості та надання останнім первинних бухгалтерських документів щодо наявної заборгованості, не звернувши уваги на те, що відповідачі та їх представник заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитними договорами надали до суду власний розрахунок та неодноразово заявляли клопотання щодо призначення бухгалтерсько-економічної експертизи, в яких ухвалами суду було відмовлено. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2014 року у даній справі за заявою представника відповідачів було призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено ТОВ «Магма Груп». Провадження у справі зупинено. 10.08.2015 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області провадження у справі відновлено, так як на адресу суду надійшло заява судового експерта про відмову від давання висновку. З відмови вбачається, що за результатами попереднього вивчення матеріалів справи судовим експертом ТОВ "Магма груп" [PERSON] направлено до суду клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи за № 39 від 19.01.2015 року. На виконання клопотання експерта від Вінницького міського суду Вінницької області 26.03.2015 року надійшли додаткові матеріали для проведення судової економічної експертизи, що були надані ПАТ "[PERSON] Аваль" з супровідним листом від 16.02.2015 року за № 140-13-4-00/8-43. Клопотання незадоволено в частині надання оригіналів розрахункових документів щодо видачі кредитів (заяви на видачу кредитів та меморіалі ордери), оригінали розрахункових документів, які свідчать про погашення відповідачем зобов'язань по кредитам, відсоткам та пені. Згідно повідомлення, яке зазначено в супровідному листі від 16.02.2015 року, за № 140-13-4-00/8-43 ПАТ "[PERSON] Аваль", розрахункові документи з оплати зобов'язань по кредитним договорам № 010/03-11/496 від 31.07.2007 року, № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року, № 010/03-11/753 від 20.12.2007 року, № 010/03-11/754 від 20.12.2007 року, № 010/03-11/224 від 22.07.2008 року знищені за ініціативою ПАТ "[PERSON] Аваль" в мінімально дозволені строки, які передбачені постановою правління НБУ від 08.12.2004 року № 601 "Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання". Станом на 10.07.2015 року до судового експерта частина оригіналів розрахункових документів не надійшла, строк для задоволення клопотань експерта по наданню додаткових матеріалів сплив. Згідно матеріалів справи [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ФОП [PERSON] неодноразово подавалися апеляційні скарги на ухвалу Ленінського районного суду від 28.10.2009 року, за якою було відкрито провадження у справі за позовом ПАТ "[PERSON] Аваль" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Однак дані скарги залишалися без руху, а згодом Апеляційний суд відмовляв у відкритті апеляційного првадження. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12.01.2018 року визнано дії [PERSON] зловживанням процесуальними правами. Стягнуто з [PERSON] в дохід державного бюджету в особі Державної судової адміністрації України штраф у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 5286,00 грн. Також ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2018 року визнано дії [PERSON] зловживанням процесуальними правами. Стягнуто з [PERSON] в дохід державного бюджету в особі Державної судової адміністрації України штраф у сумі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1762,00 грн. В подальшому клопотань про призначення судово - економічної експертизи сторони не заявляли, а суд позбавлений можливості самостійно призначити експертизу, в звязку з чим суд позбавлений виконати вказівку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналньих справ щодо проведення експертизи. За таких обставин суд розглянув справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Відповідачі при цьому власних розрахунків не надали. За положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). При цьому, за вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів пені в розмірі 5992,37 доларів США - за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків по договору № 010/03-11/496 від 31.07.2007 року, в розмірі 10208,71 доларів США - за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за Генеральною кредитною угодою № 46 від 20.12.2007 року, в розмірі 12555,51 доларів США - за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за договором № 012/03-11/752 від 20.12.2007 року, в розмірі 6909,70 доларів США - за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за договором № 010/03-11/224 від 22.07.2008 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.08.2017 року у справі 6-2667цс16 відповідно достатті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першоюстатті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третястатті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні. Суд зазначає, що згідно зменшених позовних вимог, останні стосуються лише [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в зв'язку з чим в задоволенні позову до [PERSON] та фізичної особи - підприємця [PERSON] слід відмовити. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову, в частині вимог до [PERSON], [PERSON], [PERSON], відмову у задоволенні позову в частині вимог до [PERSON], фізичної особи - підприємця [PERSON]. В той же час слід зазначити, що Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 12 Постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», розяснив судам, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. В той же час, згідно з абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно з офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судом рішення, один долар США = 2615.5067. Згідно ст. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності 07 червня 2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусове стягнення (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя ) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна ) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Позивачем не спростовано, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на виниклі правовідносини. Як вбачається з матеріалів, договір укладено у іноземній валюті, загальна площа квартири № [ADDRESS] не перевищує 140 кв.м., згода на відчуження відсутня, а тому не може бути примусово стягнуто дане нерухоме майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн.

Outcome: partial