Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

18.01.2016 року до суду із даною позовною заявою звернулося ПАТ КБ ,,ПРИВАТБАНК. Посилаються на те, що 09.09.2008 року між ним та відповідачем, [PERSON], було укладено кредитний договір № 249277 СRED, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 доларів США на термін до 09.12.2009 року . Відповідно до цього договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно із кредитним договором. У випадку порушення зобовязань відповідач сплачує за кредитним договором відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором між позивачем та відповідачкою, [PERSON], було укладено договір поруки. У звязку із порушеннями відповідачів зобовязань за кредитним договором, станом на 16.12.2015 року виникла заборгованість 5169, 49 дол. США, яка складається з наступного: 1234,98 доларів США заборгованість за кредитом; 3934, 51 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом. Від цієї суми ними відмінусована заборгованість у розмірі 1361, 34 дол. США, яка була стягнута з відповідачів рішенням Турківського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року; різниця становить 3808, 15 дол. США; а також штрафи відповідно до договору: 10,66 доларів США штраф (фіксована частина); 190, 41 доларів США штраф (процентна складова). Загальна заборгованість до стягнення становить 4009, 22 дол. США. Просять суд стягнути солідарно із відповідачів на користь ПАТ КБ ,,ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором № 249277- СRED від 09.09.2008 року у сумі 4009, 22 доларів США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2015 року складає 94016, 17 грн., та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали просять відмовити у його задоволенні. Посилаються на те, що, дійсно, відповідачем було отримано у позивача кредит в сумі 3000 доларів США; у зв'язку із порушеннями умов кредитного договору рішенням Турківського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року із них стягнуто солідарно заборгованість за даним кредитним договором, яку вони сплатили ще в 2011 році, про що у них є постанова державного виконавця від 02.11.2011 року. Вважають, що вони повністю сплатили кредит, і пройшли строки давності. Заслухавши відповідачів, дослідивши обставини справи, всі наявні докази, надані суду сторонами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") та відповідачем, [PERSON], кредитного договору № 249277 СRED від 09.09.2008 року, відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 3000 доларів США із кінцевим терміном повернення - 09.12.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № 249277 СRED від 09.09.2008 року між позивачем та відповідачкою, [PERSON] 09.09.2008 року укладено договір поруки, відповідно до якого відповідачка зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафи, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У зв'язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 21.08.2009 року заборгованість за кредитним договором складала в розмірі: заборгованість за кредитом - 1019,02 доларів США, 247,29 доларів США - проценти за користування кредитом, штрафи - 31, 71 доларів США (фіксована частина), 63,32 доларів США (процентна складова), всього 10733 гривні 30 коп. Дану заборгованість Турківський районний суд Львівської області своїм рішенням від 06.05.2010 року стягнув із відповідачів солідарно в користь позивача. Рішення суду виконано в 2011 році - 02.11.2011 року виконавче провадження про примусовому стягненню заборгованості державним виконавцем закінчено, тобто заборгованість стягнуто. 18.01.2016 року до суду із даною позовною заявою повторно звернулося ПАТ КБ ,,ПРИВАТБАНК. Просять суд стягнути солідарно із відповідачів на користь ПАТ КБ ,,ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором № 249277- СRED від 09.09.2008 року у сумі 4009, 22 доларів США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.12.2015 року складає 94016, 17 грн., та судові витрати. На усунення недоліків позовної заяви позивача судом було зобов'язано надати оригінал або копію кредитного договору від 09.09.2008 року № 249277 СRED, оскільки долучену до позовної заяви копію прочитати неможливо, а також надати суду розрахунок заборгованості відповідачів за кредитним договором без урахування періоду та суми заборгованості, щодо яких судом вже приймалося рішення. Також позивача було попереджено, що в противному разі судом буде розглянуто позовну заяву на підставі наданих сторонами доказів. Вимоги суду позивачем виконано лише частково, розбіжності у позовній заяві не усунуто. Наведені вище обставини підтверджуються: копією рішення Турківського районного суду Львівської області від 06.05.2010 року по справі № 2-106/10; копіями: повідомлень від 12.06.2015 року про сплату простроченої заборгованості та реєстру поштових відправлень до них; додатку № 1 до кредитного договору № 249277-CRED; довідки АА № 241170 з ЄДРПОУ; банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011 року; статуту ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"; договору поруки від 09.09.2008 року між позивачем та [PERSON]; ухвалою судді від 18.02.2016 року; розрахунком заборгованості відповідачів від 22.03.2016 року. Не довіряти даним доказам у суду підстав немає. Копію кредитного договору від 09.09.2008 року № 249277-CRED суд не може прийняти до уваги в якості доказу по справі, оскільки його неможливо прочитати. Згідно із статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 261,262 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється: 1) на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; 2) на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу; 3) на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; 5) на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування); 6) на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, стосовно виконання зобов'язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв". Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення статей 1046-1053 ЦК України. В силу ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. В силу ст.ст. 526,1049,1054 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Враховуючи наведені вище вимоги Закону та обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за зверненням до суду про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором. При цьому суд звертає увагу, що у розрахунку, наданому суду позивачем, зазначено, що станом на 10.08.2009 року заборгованість за кредитом у відповідача становила 1019,02 дол. США, яка стягнута судом згідно із рішенням суду 06.05.2010 року; також виконавче провадження по виконанню судового рішення закінчено 02.11.2011 року; доказів про те, що позивач мав право нараховувати проценти на несплачені проценти та нараховувати штрафи за несплату процентів, позивачем суду не надано. Що стосується відповідальності поручителя, відповідачки [PERSON], суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.\~252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки від 09.09.2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови договору поруки (п. 11) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором, а також зазначення строку (п.12), в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором протягом п'яти років, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений строк повного погашення кредиту є 09.12.2009 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 09.12.2009 року, протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання мало бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право: із 09.12.2009 року минуло більше шести років, а із 02.11.2011 року - більше чотирьох років. За таких обставин твердження позивача про виникнення права в банку на пред'явлення позову до поручительки, відповідачки [PERSON], не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону. Враховуючи наведені вище обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. На підставі наведеного вище та

Outcome: dismissed