Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) про стягнення заборгованості та про відшкодування моральної шкоди. 16 червня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва передав цивільну справу за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості та про відшкодування моральної шкоди на розгляд Оболонському районному суду м. Києва. У вересні 2020 року указана справа надійшла до Оболонського районного суду м. Києва та ухвалою судді Андрейчука Т.В. від 25 вересня 2020 року була прийнята до провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 02 серпня 2019 року вона замовила в інтернет-магазині [INFO] , власником якого є ФОП [PERSON] , замовила ліжко та сплатила 8000,00 грн у якості передоплати. Як стверджувала [PERSON] , шляхом листування у месенджері Viber вони узгодили з відповідачем, що замовлене нею ліжко буде готове через п`ятнадцять днів. Проте ФОП [PERSON] узяті не себе зобов`язання не виконав, не передав покупцеві придбане нею ліжко. На вимогу [PERSON] відповідач повернув їй 4000,00 грн, безпідставно ухилившись від повернення решти коштів, сплачених позивачем. З цих підстав [PERSON] просила суд стягнути з ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 4000,00 грн, сплачені нею на виконання умов договору купівлі-продажу ліжка від 02 серпня 2019 року, та 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подав. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Згідно зі ст. ст. 1, 2 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до норм ЦК України діє принцип свободи договору. За положеннями ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Приписами ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. П. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами. Позивач стверджувала, що 02 серпня 2019 року між нею (покупцем) та ФОП [PERSON] (продавець) в усній формі було укладено договір купівлі-продажу ліжка. У якості авансу вона сплатила відповідачеві 8000,00 грн, проте відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, не передавши їй в обумовлений строк придбаний товар. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження укладення між нею та відповідачем договору купівлі-продажу ліжка від 02 серпня 2019 року (зокрема, квитанції, товарного чи касового чека, розрахункового документа, передбаченого Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"). Долучена до позовної заяви роздруківка повідомлень з месенджера Viber не може бути належним доказом на підтвердження факту укладення між сторонами справи договору купівлі-продажу ліжка від 02 серпня 2019 року чи його виконання, оскільки неможливо достовірно ідентифікувати осіб, що здійснювали таке листування. Надана [PERSON] роздруківка з сервісу інтернет-банкінгу "Приват24" свідчить про переказ коштів [PERSON] , а не відповідачеві ФОП [PERSON] . Більш того, позивавч стверджувала, що цей платіж здійснювала не вона, а [PERSON] (банківська картка № [NUMBER] ). З огляду на те, що позивачем не доведено факту укладення нею та ФОП [PERSON] договору купівлі-продажу ліжка від 02 серпня 2019 року та сплати на його виконання [PERSON] грошових коштів відповідачеві, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Наведене свідчить, що особа, яка сплатила грошові кошти [PERSON] , за умови відсутності між ними договірних зобов`язань управі пред`явити до неї кондикційний позов про повернення цих коштів.

Outcome: dismissed