Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просив стягнути з відповідача у порядку зворотної вимоги (регресу) в рахунок компенсації здійснених страхових виплат кошти у розмірі 17631,00 гривні, та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування за пошкоджений застрахований транспортний засіб, відповідно до ст.27 Закону України "Про страхування" отримали право регресу до особи, яка є відповідальною за завдання збитку. У судове засідання представник позивача надіслав письмове клопотання, згідно якого заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов, розглянувши справу за відсутності позивача, не заперечуючи при цьому проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та надала докази сплати зазначеної позивачем суми, просила у позові відмовити. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08.09.2015 року в м.Одесі відповідач у справі вчинила дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого автомобіль "ВАЗ-2106", державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], отримав механічні пошкодження. 04.11.2015 року Постановою Суворовського районного суду м.Одеси відповідача за скоєну дорожньо-транспортну пригоду притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відповідачка не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, заподіяна відповідачем шкода не була відшкодована ним потерпілій особі у добровільному порядку. Висновком №160/15 та №160-2/15 про оцінку вартості матеріального збитку, визначено суму завданої шкоди, що становить 17631,00 гривні. У відповідності до п.п."а" п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст.22 цього Закону, позивач відшкодував оцінену шкоду, яка була завдана [PERSON] згідно висновку у розмірі 31134 (тридцять одну тисячу сто тридцять чотири) гривні 03 копійки, що підтверджуєтсья Наказом МТСБУ №6911 від 29.12.2015 року та платіжним дорученням №6911рв від 30.12.2015 року. Приписами ст.1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Згідно зі ст.1192 Цивільного кодексу України існує два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків. При цьому, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою. Наявність цих елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності і відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1187 Цивільного кодексу України. За змістом ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст.27 Закону України „Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Також, положеннями ст.993 Цивільного Кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Разом з тим, відповідачкою до суду надано лист-звернення позивача №3/1-05/36948 від 30.12.2015 року до неї з вимогами про добровільну сплату 18490 грн. - з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, з наданням банківських реквізитів та вказівкою на можливість сплати частками, а також підтвердження сплати трьома платежами вказаної суми, а саме: 5940,00 гривень 03.02.2016 року, 6510,00 гривень 08.0472016 року, 6000,00 гривень 22.06.2016 року, та 40,00 гривень 18.07.2016 року, що в цілому становить 18490,00 гривень та відповідає заявленим у вказаному листі вимогам. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки виконані повністю відповідачкою задовго до звернення позивача з даним позовом. Судовий збір сплачено при зверненні до суду та згідно вимог ст.ст.79, 88, 89 ЦПК України поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed