Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень, зазначила, що 01.08.2012 року вона була прийнята на посаду продавця консультанта парфумерно-косметичної продукції по трудовому договорі зареєстрованому в Лівобережному районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська. 03.02.2014 року була звільнена за власним бажанням згідно ст..38 КЗпП України, знято з реєстрації в Лівобережному районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська 29.04.2014 року. Розмір заробітної плати в місяць становить 1150 грн. за договором, в 2013 р. заробітна плата становить 1250 грн. 29.04.2014 року було видано трудову книжку, однак на день звільнення не було проведено остаточного розрахунку по заробітній платі та не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період з серпня 2012 року по лютий 2014 року за 36 календарних днів. На підставі вищевикладеного просить стягнути з фізичної особи- підприємця [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 4024,00 грн.; компенсацію за щорічну невикористану відпустку за 36 календарних днів в сумі 2093,04 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 09.10.2015р. в сумі 24418,80 грн.; середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки станом на 29.04.2014р. в сумі 3430,26 грн.; моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 2949,12 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON], уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ст.58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] була прийнята на посаду продавця-консультанта парфумерно-косметичної продукції по трудовому договору від 01.08.2012р. зареєстрованому в Лівобережному районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська. /а.с7/ 03 лютого 2014 року трудовий договір між сторонами був розірваний на підставі особистої заяви [PERSON] від 13.01.2014р./а.с.7 на звороті/ В порушення ст..116 КЗпП України, при звільнені [PERSON] 03.02.2014 року не було здійснено відповідний розрахунок по заробітній платі, відповідачем. Ухвалою Ленінського районного суд м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки та моральної шкоди було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта від 20 серпня 2015 року №3399-15, підпис на платіжній відомості на виплату відпускних №20 від 08.10.2013 року за жовтень 2013 року в графі «[PERSON] Підпис» - виконаний не [PERSON], а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON]. Підпис на платіжній відомості на виплату авансу №24 від 15.11.2013 року за листопад 2013 року в графі «[PERSON]. Підпис» - виконаний самою [PERSON]. Підпис на платіжній відомості на виплату заробітної плати №25 від 30.11.2013 року за листопад 2013 року в графі «[PERSON] ..Підпис» - виконаний самою [PERSON]. Підпис на платіжній відомості на виплату авансу №26 від 16.12.2013 року за грудень 2013 року в графі «[PERSON] … Підпис» - виконаний самою [PERSON]. Підпис на платіжній відомості на виплату заробітної плати №27 від 30.12.2013 року за грудень 2013 року в графі «[PERSON]В… Підпис» виконаний не [PERSON], а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON]. Підпис на платіжній відомості на виплату авансу №1 від 16.01.2014 року за січень 2014 року в графі «[PERSON] .. Підпис» - виконаний не [PERSON], а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] /а.с.195-202/ У відповідності до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. У відповідності зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в терміни, що встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідач жодним чином не спростував заборгованості по заробітній платі, а виходячи з принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, беручи до уваги висновок експерта від 20.08.2015 року №3399-15, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 1538,50грн. \~\~ Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені цим Кодексом, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно довідки від 03.02.2014р середньоденна заробітна плата [PERSON], складає 42,35 грн./а.с.145/ Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає за 2014р. (42,35грн. х 246 днів = 10 418,10 грн. ) за 2015р. (42,35 грн.х197 днів=8342,95 грн.), а всього 18761,05 грн.. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачуючи тривалий час заробітну плату позивачу, порушив його законні права, які призвели до моральних страждань, а тому вимоги [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. З урахуванням розумності та співмірності, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно стягнути 1000,00 грн. Згідно ст.\~ст. 74-84 КЗпП України\~громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Аналогічні положення закріплено у ст.ст.6, 24 Закону України "Про відпуски". Згідно абз.1, 2 ч.2 Постанови Кабінету Міністрів, від 08.02.1995, № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до абз.3 ч.3 зазначеного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно абз.1 ч.7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до п.23\~Постанови\~\~Пленуму\~\~Верховного\~\~ Суду\~\~України №\~\~13\~\~від 24. 12.1999 року « Про практику\~\~застосування\~\~ судами\~\~законодавства\~\~про оплату\~\~праці»\~розглядаючи спори про\~\~виплату\~\~грошової\~\~компенсації\~\~за\~\~невикористану відпустку,\~\~необхідно виходити з того,\~\~що згідно зі\~\~ст.83 КЗпП\~вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної\~\~ним\~\~основної\~\~й\~\~додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників,\~\~які\~\~мають\~\~дітей,\~\~тільки\~\~в\~\~разі звільнення його з роботи,\~\~ а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при\~\~ цьому\~\~ щорічної\~\~ й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від\~\~ нього\~\~ причин\~\~ (не\~\~ з\~\~ його вини)\~\~ не\~\~ використав\~\~ щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі\~ст. 238 КЗпП\~має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки.\~\~ Не виключається можливість такого\~\~ ж\~\~ вирішення\~\~ цього\~\~ питання\~\~ і\~\~ при\~\~ частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові,\~\~ який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової),\~\~ яка не була використана\~\~ працівником\~\~ за\~\~ попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності\~Законом "Про відпустки"\~(до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Судом встановлено, що заробітна плата позивача за період з 01.08.2013р. по 31.01.2014 р. складає 15035,75 грн., середньоденна заробітна плата складає 42,35 грн., що підтверджується матеріалами справи. З урахуванням вищевикладеного, компенсація за невикористану відпустку позивачці повинна бути виплачена за 12 календарних днів, що становить 416,41 грн./а.с.58,44/. Крім того, згідно платіжної відомості на виплату відпускних №20 від 08.10.2013 року [PERSON] не було виплачені відпускні у сумі 830,88 грн., оскільки згідно висновку експерта №3399-15 від 20.08.2015 рокупідпис на платіжній відомості на виплату відпускних №20 від 08.10.2013 року за жовтень 2013 року в графі «[PERSON] Підпис» - виконаний не [PERSON], а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису [PERSON] /а.с.40/. Таким чином, компенсація за невикористану відпустку яка підлягає стягненню з відповідача складає у розмірі 1247,29 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 1538,50 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку у розмірі 18761,05 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1247,29 грн. та моральної шкоди у розмірі 1\~000 грн. В задоволенні позову в іншій частині, суд відмовляє. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. Також з відповідача підлягають стягнення на користь позивача судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 2949,12 грн.

Outcome: partial