Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У жовтня 2020 року до суду надійшов позов АТ «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, який мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору №32-14-06/0015-К від 06.02.2006 року [PERSON] отримав в АБ "Металург", правонаступником якого є акціонерне товариство "МетаБанк" кредит у розмірі 250 000,00 грн. на строк до 29.01.2008 року включно під зобов`язання своєчасно сплачувати частини суми кредиту, сплату 21,4% річних за користування кредитом. Забезпеченням виконання зобов`язань є порука [PERSON] відповідно до договору поруки №32-14-06/0015-К/П від 06.02.2006 року. Відповідачі свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконали, не сплатили кредит та відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 19.05.2007 року заборгованість за кредитним договором склала 491 024, 11 грн. Вказані обставини вже встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2007 року по цивільній справі №2-1766/2007 за позовом АБ "Металург" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено. Зазначеним рішенням суду стягнено солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного банку "Металург" заборгованість за кредитним договором в розмірі 491 024,11 грн., судовий збір 850 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 30,00 грн. На виконання рішення суду, Позивачу було видано виконавчі документи, що були пред`явлені на виконання до органів ДВС, але втрачені при пересилці. Рішення суду не виконане Відповідачами, про що Позивачем надається довідка. Зважаючи на вищевикладене, станом на 01.10.2020 року Відповідачі мають сплатити АТ "МетаБанк" наступні суми: -22 790,76 грн. - 3% річних за період з 01.11.2017 по 30.09.2020; - 44 293,01 грн. - сума інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 30.09.2020, а всього 67 083,77 грн. На підставі викладеного просить стягнути солідарно з відповідачів 44 293,01 грн. - суму інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 30.09.2020р., 22 790,76 грн. - 3% річних за період з 01.11.2017 по 30.09.2020 року, а всього 67083,77 грн. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 24.11.2010 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 14.12.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сльота Д.В. надійшов відзив на позовну заяву. Відзив огбгрунтовує тим, що договір поруки 32-14-06/0015-К/П укладений 06.02.2006 року між АТ «Металург» та [PERSON] , на цей час припинив свою дію, як: додаткове зобов`язання до Кредитного договору № 32-14-06/0015-К, оскільки наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку його дії. Таким чином, з огляду на викладене вище, позовні вимоги в частині вимог до поручителя [PERSON] не підлягають задоволенню. 21.12.2020 року від АТ «МетаБанк» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що з твердженнями представника Відповідача-2 в частині невизнання вимог щодо стягнення грошових коштів з [PERSON] , викладеними у відзиві Позивач не погоджується повністю, вважає їх неспроможними та необгрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є додатковою вимогою за основним зобов`язанням, до якої відноситься стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо.Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Рішенням суду було солідарно стягнено з Відповідачів заборгованість, і наразі рішення суду є невиконаним Відповідачами. Посилання представником Відповідача на практику Верховного Суду від 01.07.2020 року №607/11260/15-ц є помилковим, оскільки в даній справі не було раніше ухваленого судом рішення про стягнення боргу з позичальника та поручителів, а банк вперше звернувся із позовом про стягнення суми боргу, 3% річних і інфляційних втрат, при цьому пропустив 6-місячний строк щодо поручителів. Відповідно, суд враховуючи обставини даної справи, наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя, що свідчить про закінчення строку дії договору, дійшов висновку, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. 30.12.2020 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Сльота Д.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив в якому зазначає, що у відповіді на відзив Позивач, посилаючись на ст.ст. 11, 625 ЦК України та ст. 18 ЦПК України, обґрунтовуючи свої позовні вимоги безпосередньо до Відповідача 2 та заперечуючи проти відзиву на позов, серед іншого приходить до висновку, що оскільки рішенням суду (мається на увазі рішення суду від 01.11.2007 року) було солідарно стягнуто з Відповідачів заборгованість, і наразі рішення суду є невиконаним Відповідачами, «в даному випадку, саме невиконання рішення суду, з якого у Відповідачів виник обов`язок по сплаті, породжує наслідки, передбачені законом, тобто ст. 625 ЦК України», а порука суттєвого значення не має. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Позовна заява обґрунтована наявністю рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2007 року по цивільній справі №2-1766/2007, яким з [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «Металург» солідарно стягнута заборгованість в розмірі 491024,11 грн., судовий збір та витрати на ІТЗ. Зазначене рішення, за змістом позовної заяви, має преюдиційне значення відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України стосовно того, що доказуванню не підлягають наявність: кредитних правовідносин між Банком та Відповідачем 1 (договір № 32-14-06/0015-К від 06.02.2006 року); правовідносини поруки між Банком та Відповідачем 2 (договір № 32-14-06/0015-К/П від 06.02.2006 року); заборгованості за кредитним договором станом на 19.05.2007 року в розмірі 491024.11 грн. В якості доказів на підтвердження обставин, що обґрунтовують вимоги Позивача, останнім до позовної заяви додані: копія кредитного договору № 32-14-06/0015-К від 06.02.2С06 року; копія договору поруки № 32-14-06/0013-К/Г від 06.02.2006 року; копії виконавчих листів №2-1766/2007 (оригінали втрачені); довідка щодо стану виконання рішення суду; розрахунок заборгованості тощо. Особливе значення, слід приділити «Розрахунку заборгованості», згідно з яким Позивачем обгрунтована та розрахована сума, яка підлягає стягненню за позовом. Вказаний документ має назву «Розрахунок заборгованості ФОП [PERSON] за кредитним договором №32-14-06/0015-К від 06.02.2006р., станом на 01.10.2020 року». Вихідними даними для здійснення обчислень є сума кредиту (250000,00 грн.), процентна ставка (21,4%) та строк погашення кредиту (15.02.2007 р.) Надалі згідно з цим Розрахунком, обчислення інфляційних втрат Банку здійснюється, виходячи з сум заборгованості за основним боргом (227215,71 грн.) та за процентами (33331,40 грн.). Обчислення 3 % річних також здійснюється виходячи з вказаних сум заборгованості за основним зобов`язанням та процентами і має назву «Розрахунок заборгованості за кредитом, шо розрахована за ставкою 3% річних за період з 01.11.2017 р, по 30.09.2020 р. З рештою в розрахунку Банком наводиться висновок, що «загальний розмір заборгованості ФО-П [PERSON] за кредитним договором № 32-14- 06/0015-К від 06.02.2006р. станом на 01.10.2020 року складає ....67083,77 грн.» Як вбачається жодне посилання на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2007 року у справі № 2-1766/2007 в даному розрахунку відсутнє, вік складений не виходячи з рішення суду, а виходячи з кредитних правовідносин між [PERSON] та АТ «МЕТАБАНК». Судячи з доказів наданих до суду, правовідносини, які є підставою для подання позову виникли не з рішення суду від 01.11.2007 року, про що робиться висновок у відповіді на відзив, а з кредитного договору з [PERSON] , а відносно [PERSON] з договору поруки, який укладався у забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем 1. Виходячи з обґрунтувань викладених у відзиві на позов, то договір поруки є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. При цьому, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поруки як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Тобто Договір поруки 32-14-06/0015-1011, укладений 06.02.2006 року між АТ «Металург» та [PERSON] , на цей час припинив свою дію, як додаткове зобов`язання до Кредитного договору № 32-14-06/0015-К, оскільки наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку його дії. Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи обґрунтування викладені у відзиві на позов, просив суд відмовити в задоволенні позову в частині вимог до Відповідача-2 - [PERSON] . 04.02.2021 року від представника позивача надійшла заява про зупинення провадження у справі у зв`язку з зверненням до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя із заявою про відновлення втраченого провадження по цивільній справі № 2-1766/07 за позовом Акціонерного банку «Металург» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним . 04.02.2021 року представником позивача наданні письмові пояснення по справі, в яким представник позивача зазначає, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач у травні 2007року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. За результатами розгляду справи рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-1766/2007 від 01.11.2007року позовні вимоги позивача були задоволені в повному обсязі та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 32-14-06/0015-К від 06.02.2006року в розмірі 491021,11грн., судовий збір 850 грн. та витрати на ІТЗ 30грн., а тому зазначені обставини відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Станом на сьогоднішній день рішення суду відповідачами не виконано, тому позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить, відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути із відповідачів 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував у позовній заяви з посиланням на норми діючого законодавства, а також виходячи із правової позиції Верховного суду України, зазначеної у постановах: від 19.08.2020року, (справа № 274/4675/16-ц ); від 16.05.2018року (справа № 686/21962/15-ц, провадження № 14-1 аб. 8); від 19.06.2019року (справа № 703/2718/16-ц, провадження № 14/241цс19); від 08.11.2019року (справа № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19). Не погодившись із позовною заявою, представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, вважаючи позовні вимоги АТ "МетаБанк" в частині вимог до поручителя [PERSON] такими, що задоволенню не підлягають. Скориставшись своїм правом, позивач надав суду відповідь на відзив, вважаючи доводи представника відповідача неспроможними та необгрунтованими, виходячи з наступного: По-перше, в своєму відзиві представник відповідача невірно трактує підстави виникнення обов`язків відповідача [PERSON] перед позивачем, вважаючи договір поруки припиненим, а відповідно і відсутність зобов`язань перед позивачем. В дійсності ж, позивач заявив свої позовні вимоги до відповідачки [PERSON] через невиконання, зокрема, нею, обов`язків, що виникли саме на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-1766/2007 від 01.11.2007року. Зазначеним рішенням на неї покладено солідарний обов`язок перед позивачем сплатити суму заборгованості за кредитним договором № 32-14-06/0015-К від 06.02.2006року. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є додатковою вимогою за основним зобов`язанням, до якої відноситься стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання, яка виражається у сплаті 3% річних та інфляційних втрат. Отже, в даному випадку, саме невиконання рішенням суду, з якого у Відповідачів виник обов`язок по сплаті, породжує наслідки, передбачені законом, тобто ст.625 ЦК України. Порука тут вже суттєвого значення не має. По-друге, в своєму відзиві представник відповідача посилається на рішення судів вищих інстанцій, вважаючи, що обставини, викладені в них, тотожні з обставинами даної цивільної справи. Насправді ж, як більш детально було описано у відповіді на відзив вих. № 10/3398 від 17.12.2020року, в тих справах зовсім інші підстави звернення позивачів із позовами. В нашому випадку необхідно керуватись позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, яка чітко описала та зазначила, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення і до моменту повного фактичного виконання рішення суду. Крім того, в зазначеній постанові також чітко висловлена позиція з приводу пред`явлення вимог позивача до поручителя, а саме про солідарну відповідальність позичальника та поручителя за невиконання грошового зобов`язання, передбачену ст. 625 ЦК України. 04.01.2021року на адресу АТ "МетаБанк" надійшли заперечення (в порядку ст. 178 ЦПК України) від 28.12.2020року, в яких представник відповідача просить приділити особливу увагу розрахунку заборгованості, який був доданий позивачем до позовної заяви. В даному розрахунку чітко зазначено вид нарахувань, на яку суму, за який період та в кінці розрахунку - сума заборгованості саме за цим розрахунком, а не за кредитним договором вцілому. Тож позивач вважає доводи представника відповідача з цього питання є надуманими. 01.03.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя клопотання представника позивача про зупинення провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено. Зупинено провадження по справі № 335/9186/20 за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості до набрання законної сили судовим рішення по справі №335/1163/21, 2-/335/1/2021 за заявою Акціонерного товариства «МетаБанк» про відновлення втраченого судового провадження у цивільні справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 14.06.2021 року відновлено провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не прибув, суду надано заяву, в якій просить проводити розгляд справи у їх відсутність, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 06.02.2006 року укладено кредитний договір №32-14-06/0015-та [PERSON] отримав в АБ "Металург", правонаступником якого є акціонерне товариство "МетаБанк", кредит у розмірі 250 000,00 грн. на строк до 29.01.2008 року включно під зобов`язання своєчасно сплачувати частини суми кредиту, сплату 21,4% річних за користування кредитом. Забезпеченням виконання зобов`язань Відповідача-1 є порука [PERSON] відповідно до договору поруки №32-14-06/0015-К/П від 06.02.2006 року. Відповідачі свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконали, не сплатили кредит та відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 19.05.2007 року заборгованість за кредитним договором склала 491 024, 11 грн. Вказані обставини встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2007 року по цивільній справі №2-1766/2007 за позовом АБ "Металург" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позов задоволено, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Зазначеним рішенням суду стягнено солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного банку "Металург" заборгованість за кредитним договором в розмірі 491 024,11 грн., судовий збір 850 грн. та витрати на ІТЗ в розмірі 30 грн. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст.611 ЦКУ передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання (Правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020року у справі № 274/4675/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено: «до правових наслідків порушенні грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та З % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 01.10.2020 року Відповідачі мають сплатити АТ "МетаБанк" наступні суми: -22 790,76 грн. - 3% річних за період з 01.11.2017 по 30.09.2020; - 44 293,01 грн. - сума інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 30.09.2020. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини даної справи, надані сторонами докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачі в порушення вимог діючого законодавства та умов укладеного кредитного договору та договору поруки не виконали свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів в обумовлений сторонами строк, а також не виконали судове рішення про солідарне стягнення грошових коштів на користь позивача. В даному випадку суд виходить з того, що положення ст.625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних, як спеціальної міри відповідальності за порушення грошового зобов`язання, можуть бути застосовані до грошового зобов`язання, вимога в якому захищена в судовому порядку. Як встановлено судом, після набрання рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 01.11.2007 законної сили, між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки праву позивача вимагати від відповідачів сплати грошових коштів кореспондує обов`язок відповідачів сплатити ці грошові кошти на користь позивача, а тому до таких відносин підлягає застосуванню положення статті 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, провадження № 14-68цс18. Отже, оскільки відповідачі не виконали вказаного грошового зобов`язання, то наявні підстави для стягнення з них -22 790,76 грн. - 3% річних за період з 01.11.2017 по 30.09.2020; 44 293,01 грн. - сума інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 30.09.2020. Наданий позивачем розрахунок суми боргу суд вважає вірним і він не спростований відповідачами. Посилання представника відповідача [PERSON] вказані у відзиві щодо підстави виникнення обов`язків відповідача [PERSON] перед позивачем, з посиланням на ті обставини, що договір поруки припинений, а відповідно і відсутні зобов`язання перед позивачем, не заслуговують на увагу, оскільки позивач заявив свої позовні вимоги до відповідача [PERSON] через невиконання обов`язків, що виникли саме на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-1766/2007 від 01.11.2007року. Зазначеним рішенням на неї покладено солідарний обов`язок перед позивачем сплатити суму заборгованості за кредитним договором № 32-14-06/0015-К від 06.02.2006року. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних не є додатковою вимогою за основним зобов`язанням, до якої відноситься стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність боржника за невиконання грошового зобов`язання, яка виражається у сплаті 3% річних та інфляційних втрат. Отже, в даному випадку, саме невиконання рішенням суду, з якого у Відповідачів виник обов`язок по сплаті, породжує наслідки, передбачені законом, тобто ст.625 ЦК України. Порука тут вже суттєвого значення не має. Посилання у відзиві на рішення судів вищих інстанцій, перевірялися судом і встановлено, що викладені в них, не тотожні з обставинами даної цивільної справи. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення і до моменту повного фактичного виконання рішення суду. Крім того, в зазначеній постанові також висловлена позиція з приводу пред`явлення вимог позивача до поручителя, а саме про солідарну відповідальність позичальника та поручителя за невиконання грошового зобов`язання, передбачену ст. 625 ЦК України. Щодо доводів представник відповідача [PERSON] стосовно розрахунку заборгованості, який був доданий позивачем до позовної заяви, представник відповідача звертає увагу на реквізити документу, вказані в розрахунку (назва документу, похідні дані, назва стовбчиків у таблиці, тощо), не оспорюючи сам розрахунок, та не надаючи свій контррозрахунок. Зазначений документ був сформований внутрішньобанківською програмою автоматично, реквізити, зазначені у цьому документі, згруповані також автоматизовано, виходячи із похідних даних, а саме: дані позичальника, номер кредитного договору, дата кредитного договору, сума кредитного договору, процентна ставка за кредитним договором, строк дії договору тощо. Розраховуючи суму заборгованості, похідними даними були зазначені суми заборгованості за основним боргом та за процентами на дату формування. Зазначені суми стягнуті рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя № 2-1766/2007 від 01.11.2007року, та на сьогоднішній день не сплачені, а тому саме на них нараховуються інфляційні втрати та 3% річних. Більш того, в розрахунку чітко зазначені графи: "Розрахунок додатково нарахованої суми з урахуванням інфляційних втрат за період з листопада 2017 р. по вересень 2020р. включно", а також "розрахунок заборгованості за кредитом, що розрахована за ставкою 3% річних за період з 01.11.2017 р. по 30.09.2020р. згідно ст. 625 ЦКУ". Тобто, в даному розрахунку чітко зазначено вид нарахувань, на яку суму, за який період та в кінці розрахунку - сума заборгованості саме за цим розрахунком, а не за кредитним договором в цілому. Тож доводи представника відповідача в цій частині не заслуговують на увагу. З огляду на зазначене, позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. З ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн.

Outcome: approved