Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

ПАТ "Дельтабанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що ПАТ "Дельта Банк" (правонаступник ТОВ "Комерційний Банк "Дельта") та [PERSON] уклали кредитний договір №004-06010-030407 від 03.04.2007 року, відповідно до якого Позивач надає відповідачу кредит у розмірі 2100,00 грн., на придбання майна, з оплатою за користування кредитом 24% на рік та за ведення кредитної справи у розмірі 2,15 % на місяць. Позивач свої зобов'язання виконав, надавши кредит у розмірі 2100,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 11445436 від 03.04.2007 р. Уклавши з ТОВ "Комерційний банк "Дельта" кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 10.03.2014 року за Відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 1732,53 грн., що складається з - 1220,19 грн. - заборгованість за кредитом, 105,99 грн. - проценти, 406,35 грн. - комісія. У зв'язку з цим Позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте у прохальній частині позову просив розгляд справи провести у його відсутності (а.с.2зв.). Відповідач, в судове засідання не з'явився але від нього надійшла письмова заява, в якій відповідач позовні вимоги заперечив повністю, оскільки виплачував кредит, також просить суд відмовити в задоволенні позову на підставі застосування строків позовної давності (а.с.23). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ПАТ "Дельта Банк" (правонаступник ТОВ "Комерційний Банк "Дельта") та [PERSON] уклали кредитний договір №004-06010-030407 від 03.04.2007 року, відповідно до якого Позивач надає відповідачу кредит у розмірі 2100,00 грн., на придбання майна, з оплатою за користування кредитом 24% на рік та за ведення кредитної справи у розмірі 2,15 % на місяць (а.с.3-4). Позивач свої зобов'язання виконав, надавши кредит у розмірі 2100,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 11445436 від 03.04.2007 р. (а.с.7). Станом на 10.03.2014 року за Відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 1732,53 грн., що складається з - 1220,19 грн. - заборгованість за кредитом, 105,99 грн. - проценти, 406,35 грн. - комісія (а.с.8-9). З наданих відповідачем доказів, а саме чеків про сплату кредиту встановлено, що відповідач сплатив в загальному 2200 грн., останнім днем платежу є 03.12.2009 рік (а.с.18-22). Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані відповідними нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ст.1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №004-06010-030407 від 03.04.2007 року укладався на строк 12 місяців, терміном дії з 03.04.2007 року по 02.04.2008 року (абз.2 п.1.1 кредитного договору) кінцевим терміном повернення та сплати всіх плат не пізніше ніж 2 квітня 2008 року. Відповідач здійснив останній платіж після спливу дії кредитного договору 03.12.2009 року, що підтверджується квитанцією від 03.12.2009 року (а.с.22) та розрахунком позивача (рядок 34, а.с.8). Після цього платежу відповідач жодних платежів на погашення кредиту не здійснював, позаяк з його пояснень вважав, що кредит погасив повністю. Суд констатує, що початком перебігу строку позовної давності є наступний день після сплати останнього платежу на погашення заборгованості 03.12.2009рік, тобто 04.12.2009 року. На вказані правовідносини поширюється загальний строк позовної давності у три роки. З огляду на те, що початком спливу строку позовної давності є 04.12.2009 року, трирічний строк позовної давності сплив 04.12.2012 року. Позов позивачем до суду подано 26.05.2014 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції вх.№4860 (а.с.2). Обставин, які зупиняли або переривали строк позовної давності, передбачені ст.ст.263, 264 ЦК України судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, а відповідач [PERSON] просить застосувати строк давності, що у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed