Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №DNU0GA08661307 від 23.05.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 108 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.06.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, комісією, а також інші витрати. В порушення умов договору та закону відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в наслідок чого станом на 27.01.2014 року має заборгованість у розмірі 344 539,73 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2014 року складає 2753906,08 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 103 608,43 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 84 157,61 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 13478,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 126859,25 доларів США, а також штрафів відповідно до договору - 31,29 долари США (фіксована частина), 16405,16 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором відповідач уклав з банком договір іпотеки №DNU0GA08661307 від 29.05.2007 року, за яким відповідач надав в іпотеку належну йому квартиру № 49, загальною площею 127,40 кв.м., житловою площею 81,50 кв.м., яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Цхакая, буд. 15. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 252 500 грн. 00 коп. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором звернути стягнення на квартиру № 49, загальною площею 127,40 кв.м., житловою площею 81,50 кв.м., яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Цхакая, буд. 15, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дубліката правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в наданій суду заяві просив розглянути справу у його відсутність та в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено судом, між [PERSON] та комерційним банком «ПРИВАТБАНК» був укладений кредитний договір №DNU0GA08661307 від 23.05.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 108 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.06.2017 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсоткам, комісією, а також інші витрати. Відповідно до п.2.2.2. договору позичальник зобов"язався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1., 2.3.1., 2.3.2, 2.3.3., 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Згідно п. 2.2.4. кредитного договору позичальник зобов"язався погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 7.1 та п. 2.3.3.цього договору. Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов"язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3. цього договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов"язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором відповідач уклав з КБ "ПРИВАТБАНК" договір іпотеки №DNU0GA08661307 від 29.05.2007 року, за яким відповідач надав в іпотеку належну йому квартиру № 49, загальною площею 127,40 кв.м., житловою площею 81,50 кв.м., яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Цхакая, буд. 15. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 252 500 грн. 00 коп. Пунктом 1.1. договору іпотеки передбачено, що предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку вищевказаного нерухомого майна в забезпечення виконання зобов"язань відповідача перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов"язань? забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Пунктом 22 договору іпотеки передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п.16.7.1., 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу У Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 цього Кодексу при порушенні зобов»язань за договором настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов»язань, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов»язків, встановленим іпотечним договором, іпотекодержатель має право дострокового виконання основного зобов»язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст.33 цього Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ст. 572 ЦК України кредитор (іпотекодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У відповідності до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов»язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання. Згідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов»язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував умови кредитного договору, в зв»язку з чим створилася заборгованість по сплаті кредитних коштів. В зв»язку з наявністю заборгованості у відповідача по сплаті кредитних коштів, банком на його адресу була направлена письмова вимога від 12.11.2013 року № 30.1.0.0/2-070 про сплату заборгованості за кредитним договором, а саме про повернення суми кредиту в повному обсязі, процентів, комісії та штрафних санкцій в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги. Цією вимогою банк попередив відповідача про те, що у випадку її невиконання у вказаний строк ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки чи звернути на нього стягнення зі звільненням предмету іпотеки. Також в листі банк повідомляв відповідача про те, що оскільки банк прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання ним порушеного зобов»язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, він вимагає згідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» добровільно звільнити квартиру, яка є предметом іпотеки, разом зі всіма членами сім»ї. У випадку невиконання вимоги про добровільне звільнення квартири банк має намір звернутися до суду з позовом про примусове виселення та зняття з реєстрації осіб, які зареєстровані в квартирі за вказаною адресою. Проте, вказана вимога виконана не була. Згідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотеко держателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя та способу реалізації предмета іпотеки наведеними положеннями закону надано саме у даних правовідносинах позивачу. Питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовано сторонами договору у договірному порядку, згідно якого банк має право звернути стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду. Тобто, при укладенні вказаного договору іпотеки відповідач погодився з тим, що у разі порушення ним зобов»язання за Кредитним договором, забезпеченого іпотекою, можливо бути звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду і, підписуючи цей договір, він виявив своє волевиявлення на виконання обов»язків за цим договором та погодився з його умовами, що відповідало положенням ч.1 ст.590 ЦК України. Як вбачається із вказаних кредитного договору та договору іпотеки, вони були підписані їх сторонами і на час їх підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних їх умов, на час укладання договорів сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договорів було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Вказані договори в судовому порядку недійсними не визнавалися і тому звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку не суперечить умовам договорів. Відповідач після укладання вказаних договорів певний час здійснював погашення кредитної заборгованості, чим визнавав їх умови. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких належних доказів в спростування позовних вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що відповідач неналежним чином не виконує умови кредитного договору, в звязку з чим має прострочену заборгованість і станом на 27.01.2014 року має заборгованість у розмірі 344 539,73 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2014 року складає 2753906,08 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 103 608,43 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 84 157,61 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 13478,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 126859,25 доларів США, а також штрафів відповідно до договору - 31,29 долари США (фіксована частина), 16405,16 доларів США - штраф (процентна складова). З огляду на наведене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру № 49, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Цхакая, буд.15, яка належить відповідачу, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 344 539,73 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2014 року складає 2753906,08 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 103 608,43 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 84 157,61 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 13478,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 126859,25 доларів США, а також штрафів відповідно до договору - 31,29 долари США (фіксована частина), 16405,16 доларів США - штраф (процентна складова), шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дубліката правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Разом з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про виселення відповідача та інших осіб із вказаної квартири. Як зазначено в роз»ясненнях, викладених в п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.3012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом з цим, як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов»язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов»язань вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Таким чином, суд вважає, що вказану письмову вимогу про усунення порушення не можна одночасно вважати письмовою вимогою банку до відповідача про звільнення вказаної квартири, оскільки у цій вимозі банк одночасно пропонує в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги виконати порушене зобов»язання та попереджує про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Тобто, тільки у разі невиконання вимоги про виконання порушеного зобов»язання у встановлений банком термін, у іпотекодержателя настає право вимоги до боржника про звільнення квартири, яка є предметом іпотеки. Разом з цим, судом встановлено, що після спливу строку на добровільне виконання боргових зобов»язань, встановлених вказаною письмовою вимогою, письмова вимога про звільнення квартири у добровільному порядку відповідачеві банком не направлялася, суду також не надано доказів відмови відповідача від добровільного звільнення квартири, тобто вказані позовні вимоги про виселення та зняття з реєстрації є передчасними. Крім того, суду позивачем не надано доказів того, які саме особи проживають у вказаній квартирі. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial