Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого захворів на професійне захворювання. За висновком МСЕК позивачу первинно встановлено 30 % втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, при переогляді 01.11.2005 року йому було встановлено 25 % втрати професійної працездатності, безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває біль, оніміння рук, біль у суглобах, терпкість в кінцівках, стан здоров'я не покращується, а навпаки погіршується, що викликає сильні душевні переживання. У зв'язку із отриманим професійним захворюванням йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати. 24.10.2018 року ухвалою суду прийнято до розгляду вищевказану цивільну справу , на підставі розпорядження № 38 від 19.10.2018 року, у зв'язку із закінченням повноважень суддею Зіміним М.В. та призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження на 01.11.2018 року. 01.11.2018 року розгляд справи відкладено до 17.12.2018 року, у зв'язку із знаходженням судді в щорічній тарифній відпустці з 30.10.2018року до 16.11.2018 року. 17.12.2018 року розгляд справи відкладено до 09.01.2019 року, у зв'язку із знаходженням судді в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню. 16 серпня 2018 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд ухвалити рішення про відмову позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування зазначив, що позивачем не доведено факту саме завдання йому моральної шкоди та її розмір. 27.09.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив , вказав у відповіді на відзив , що відповідачем не наведено жодного доказу чи аргументу, згідно якого суд повинен відмовити позивачу в задоволені позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Літовченко Т.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у письмовому відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Перевіривши матеріали справи, суд, встановивши між сторонами правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] з 01.01.1988 року до 17.11.1995року працював підземним прохідником на ш. « Леніна» ПАТ «"Криворізький залізорудний комбінат" , був звільнений з роботи за власним бажанням, відповідно до копії трудової книжки. Згідно висновку МСЕК від 11.10.1995 року, йому первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням, третя група інвалідності, з переоглядом. При переогляді 01.11.2005 року, висновком МСЕК було встановлено 25% втрати професійної працездатності, безстроково. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із отриманням професійного захворювання, що призвело до встановлення 25 % втрати професійної працездатності, безстроково, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, який встановлено безстроково, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 25 000,00 грн. При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов'язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи. Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров'ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв'язку із ушкодженням здоров'я та стійкою втратою працездатності, не є об'єктом оподаткування доходу платника податку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 гривень. На підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України , ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial