Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

02.07.2019 позивач через свого представника - адвоката Гринчука І.С. звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 25.11.2005 (в частині) та визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №033258 від 15.12.2005. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 07.07.1992 [PERSON] придбав житловий будинок, що розташований у с. Вигуричі, Луцького району, Волинської області та знаходиться на земельній ділянці розміром 0,25 га. 21.02.2000 позивачу видано Державний акт на право приватної власності на землю загальною площею 0,78 га (0,25 га - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,53 - для ведення особистого підсобного господарства). Вказує, що належна йому земельна ділянка межує з із земельною ділянкою, яка належить Львівській державній залізниці на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 15.12.2005. 04.02.2019 регіональна філія «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» надала відповідь на звернення [PERSON] , в якій було зазначено, що належні позивачу земельні ділянки розташовані в межах ділянки залізниці, у зв`язку з чим вона не може погодити межі земельних ділянок площею 0,3000 га та 0,2281 га, які розташовані за адресою с. Вигуричі Луцького району Волинської області. Відділом у Луцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області 10.05.2019 також було відмовлено [PERSON] : у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю електронного документу установленим вимогам, а саме перетин ділянок з ділянкою 0722886800:03:000:0142 (площа співпадає на 99,7%); у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю електронного документу установленим вимогам, а саме перетин ділянок з ділянкою 0722886800:03:000:0142 (площа співпадає на 48,9%) у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідністю електронного документу установленим вимогам, а саме перетин ділянок з ділянкою 0722886800:03:000:0142 (площа співпадає на 95,6%). Окрім того, представник позивача наголосив на тому, що відповідно до копії матеріалів із технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування землею Львівської залізниці за 2005 рік, межі ділянок [PERSON] та Львівської залізниці не погоджувались. Тому просив визнати недійсним розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 25.11.2005 №284 «Про затвердження технічної документації щодо складання державних актів та передачу в постійне користування земельних ділянок Львівської залізниці» в частині, що стосується Чаруківської сільської ради, а саме: -затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Львівської залізниці для розміщення об`єктів залізничного транспорту загальною площею 86,5203 га на території Чаруківської сільської ради; -передання в постійне користування Львівській залізниці для розміщення об`єктів залізничного транспорту земельну ділянку загальною площею 86,5203 га на території Чаруківської сільської ради; -видання Львівській залізниці державного акту на право постійного користування земельною ділянкою для розміщення об`єктів залізничного транспорту загальною площею 86,5203 га на території Чаруківської сільської ради. Окрім того, просив визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою ЯЯ №033258 від 15.12.2005, виданий Львівській державній залізниці. Також просив стягнути з відповідачів судовий збір на користь позивача. 09.08.2019 ухвалою суду відкрито провадження у справі. 25.09.2019 до суду надійшов відзив відповідача - АТ «Укрзалізниця» на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якої представник відповідача - адвокат Н.М. Пантюшева просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію обгрунтовувала тим, що право на постійне користування спірною земельною ділянкою у Львівської залізниці виникло задовго до прийняття вищезгаданого розпорядження та видачі державного акту. Обставини набуття земельною ділянкою в межах смуги відведення лінії Стоянів-Ківерці Волинської області статусу державної форми власності і такої, що належить до земель залізничного транспорту (спеціального призначення), грунтуються на визначеному законом юридичному факті, зокрема, відповідно до ст.1 та п.б ч.4 ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту. Окрім того, зауважила, що непогодження меж ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання державного акту недійсним відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2017 у справі №467/1637/16-ц. 15.10.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, представник позивача вважає аргументи відповідача не обгрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, та вважає, що саме Львівською залізницею порушено процедуру виділення земельної ділянки, у зв`язку з чим і виникла накладка земельних ділянок. 12.11.2019 від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вважає висновок представника позивача про обов`язковість оформлення державного акту на землі залізничного транспорту передчасним, а також вважає, що залізниці гарантувалося право користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць до оформлення нею права власності. 28.05.2020 до суду надійшла також заява представника позивача про уточнення (збільшення) позовних вимог, а саме просив зокрема зобов`язати кадастрового реєстратора ГУ Держгеокадастру у Волинській області скасувати запис у Поземельній книзі про земельну ділянку та скасувати державну реєстрацію з кадастровим номером 07722886800:03:000:0142 площею 86,5203 га на території Чаруківської сільської ради, цільове призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту для обслуговування об`єктів Львівської залізниці, яка належить на праві постійного користування АТ «Львівська залізниця». Ухвалою суду від 29.05.2020 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову земельно-технічну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 14.07.2020 до суду надійшли пояснення по справі третьої особи - ГУ Держгеокадастру у Волинській області, відповідно до яких наголошено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. При визнанні нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації та припинення таких прав. 23.12.2020 до суду надійшов висновок експерта судової земельно-технічної експертизи з питань землеустрою від 17.12.2020 №8417-8418. Ухвалою суду від 28.12.2020 провадження у справі поновлено. 03.03.2021 до суду надійшло клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ГУ Держгеокадастру у Волинській області про розгляд справи у відсутності третьої особи, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. 01.04.2021 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, відповідно до якого вважає, що факт накладення земельних ділянок був відомий позивачу із самого моменту виготовлення правовстановлюючих документів, а тому представник відповідача просить застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. В судовому засіданні 06.04.2021 представник позивача - адвокат Гринчук І.С. заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у зв`язку із тим, що експертом встановлено накладення спірних земельних ділянок. Представник відповідача - адвокат Яковчук О.Д. заперечила щодо задоволення позову, просила відмовити, зважаючи на порушення позивачем строків позовної давності при зверненні до суду з позовом. Окрім того наголосила, що право залізниці на користування даними земельними ділянками на території Чаруківської сільської ради виникло задовго до виникнення права власності позивача на спірні земельні ділянки. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні докази у справі та перевіривши обгрунтованість матеріально-правових підстав позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно договору купівлі-продажу №1889 від 07.07.1992, [PERSON] придбав житловий будинок, що розташований у с. Вигуричі Луцького району Волинської області та знаходиться на земельній ділянці розміром 0.25 га (Т.І а.с.7-9). 21.02.2000 [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВЛ №034473, відповідно до якого останньому передано у приватну власність 0,78 га землі на території Чаруківської сільської ради у с.Вигуричі для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,25 га) та ведення особистого селянського підсобного господарства (0,53 га) (Т.І а.с.10). Згідно даних Державного акту та Технічного звіту по видачі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на земельну ділянку 0,78 га від 2000 року, земельні ділянки площею 0,53 га та 0,23 га, що належать [PERSON] є суміжними , зокрема, до земель Ківерцівської дистанції колії (Т.І а.с.10-18). Згідно плану границь смуги відводу лінії «Стоянів - Ківерці» Львівської залізниці від км 133+325 до км 196+985 Луцького району Волинської області від 1991 року та схеми границь смуги відводу лінії «Стоянів-Ківерці» Львівської залізниці на території Луцького району (в т.ч. Чаруківської сільської ради), вказана лінія залізничного шляху вже існувала станом на 1991 рік. (Т.І а.с. 112-116). Окрім того, з карток №55, 56, 109 на труби Ківерцівської дистанції колії Львівської залізниці від 06.12.2002, по лінії «Львів-Ківерці» перегін «Сенкевичівка-Невіч-Волинський» протяжністю 127 км (водоток «Суходол») був побудований 1932 року (Т.І а.с.107-109). Після розробки відповідної технічної документації, 25.11.2005 Львівській державній залізниці видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №033258, відповідно до якого земельна ділянка (згідно схеми Б), що розташована в межах Чаруківської сільської ради Луцького району Волинської області з цільовим призначенням «для обслуговування об`єктів Львівської залізниці» (Т.І а.с.26). Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про транспорт" Землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України "Про транспорт". До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Положеннями ст. 68 Земельного кодексу України, з якою кореспондується норма ст. 23 Закону України "Про транспорт", передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Частиною 1 статті 23 Закону України "Про транспорт", яка кореспондується з положеннями статті 68 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено що, до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. Окрім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, за умови, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Пунктом 6 постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 «Про земельну реформу» визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування. Однак, рішенням Конституційного суду України від 22.09.2005 у справі №5-рп/2005 вказаний пункт постанови визнано неконституційним. Згідно п.5.6 вищевказаного Рішення Конституційного суду України, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт. Чинний (станом на 2005 рік) Земельний кодекс серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. За таких обставин наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено Законом. Тому земельна ділянка, що розташована в тому числі на території Чаруківської сільської ради площею 86,5203 га, щонайменше з 1932 року до дня фактичного оформлення Львівською залізницею Державного акту у 2005 році вже належала до земель залізничного транспорту та була фактичному постійному користуванні Львівської залізниці. З огляду на вищенаведене, твердження представника позивача про відсутність в АТ «Українська залізниця» від імені якого діє РФ «Львівська залізниця», належним чином оформлених прав на постійне користування землями державної власності станом на 2000 рік є передчасним. Щодо обов`язкової необхідності погодження меж земельної ділянки Львівської залізниці із суміжними власниками (користувачами) при виділенні земельної ділянки у власність (користування) суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. За змістом статті 198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Судом встановлено, що згідно Акту погодження з суміжними користувачами (землевласниками) від 23.12.1996, межі земельної ділянки [PERSON] погоджені з суміжними землекористувачами (землевласниками), окрім представника Ківерцівської станції колії. Також описані межі, по яких прилягають ділянки суміжних користувачів власників: границі земельних ділянок [PERSON] по відношенню земель Ківерцівської станції колії проходять по обочині шляху. Даний факт також стверджується схемами та планом земельної ділянки [PERSON] загальною площею 0,78 га, згідно яких вбачається, що від т. А до т. Б пролягають землі Ківерцівської станції колії. (Т.І а.с.15-18). Окрім того, відповідно до Акту погодження меж з суміжними землекористувачами (землевласниками) і передачі на збереження межових знаків, складеного при виготовленні Технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право постійного користування землею Львівської залізниці для розміщення об`єктів залізничного транспорту, зокрема на території Чаруківської сільської ради Луцького району від 2005 року, межі земель Управління Львівської залізниці чітко виражені в натурі та проходять по контурах угідь, що належать до земель, належних Чаруківській сільраді, а самі межі погоджені з представником Чаруківської сільради. (Т.І а.с.34). Таким чином, межі земельних ділянок (загальною площею 0,53 га) розташованих у с. Вигуричі Луцького району на території Чаруківської сільської ради та належних [PERSON] , погоджувались з суміжними користувачами, окрім користувача - ВСП «Ківерцівська дистанція колії» РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» під час виготовлення технічної документації по видачі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] 23.12.1996 року. Відповідно до висновку судового експерта Волинського відділення Науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експеризи з питань землеустрою №8417-8418 від земельні ділянки площею 86,5204 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту для обслуговування об`єктів Львівської залізниці, к.н. 0722886800:03:000:0142, яка належить на праві постійного користування АТ «Львівська залізниця» на земельні ділянки, що розташовані на території Чаруківської сільської ради с. Вигуричі Луцького району Волинської області та призначені для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,300 га, 0,2281 га та для обслуговування житлового будинку і господарських будівель загальною площею 0,25 га, які належать на праві власності [PERSON] накладаються відповідно до їх правовстановлюючих документів і документації із землеустрою на ці земельні ділянки (площі накладання становлять 0,1222 га, 0.2992 га, 0,2281 га). Окрім того, копія частини технічної документації, затвердженої розпорядженням Луцької райдержадміністрації від 25.11.2005 №284 «Про затвердження технічної документації щодо складання державних актів та передачу в постійне користування земельних ділянок Львівської залізниці», не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим документам з питань землеустрою та землекористування (Т.ІІ зворот а.с. 121). Згідно п.2 висновку експерта, згідно даних по формі 6-зем загальна площа використовуваних залізницею земель збільшилась за рахунок розорювання пасовищ та зменшення площ чагарників, що обумовлено тим, що на час проведення інвентаризації було встановлено фактичні лісозахисні смуги. (Т.ІІ абз.3-4 звороту а.с.191). Окрім того, з відповіді РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №НКМ-д/148 від 04.02.2019 вбачається, що під час обстеження земельних ділянок площею 0,3000 га та 0,2281 га розташовані у с. Вигуричі Луцького району встановлено, що такі земельні ділянки згідно наданих матеріалів, а саме схеми прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості зазначеної на акті прийму-передачі межових знаків на зберігання, розташовані в межах земельної ділянки Львівської залізниці. Земельні ділянки залізниці необхідні їй для забезпечення безпеки життя і здоров`я громадян, безпеки експлуатації транспортних засобів, охорони навколишнього природного середовища. У зв`язку із цим, Львівською залізницею відмовлено в погодженні меж вищевказаних земельних ділянок (Т.І а.с.19). Таким чином, висновком експерта встановлено факт накладання земельної ділянки відповідача на земельні ділянки позивача а невідповідність частини технічної документації, затвердженої розпорядженням Луцької райдержадміністрації від 25.11.2005 №284 «Про затвердження технічної документації щодо складання державних актів та передачу в постійне користування земельних ділянок Львівської залізниці», вимогам земельного законодавства та іншим нормативно-правовим документам з питань землеустрою та землекористування, що свідчить про порушене право володіння позивача спірними земельними ділянками. Однак, у зв`язку із поданням представником відповідача до суду заяви про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність у відмови у позові з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦКУ загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. З досліджених судом матеріалів справи вбачається, а саме у Державному акті та Технічному звіті по видачі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на земельну ділянку 0,78 га від 2000 року, земельні ділянки площею 0,53 га та 0,23 га, що належать [PERSON] , вказано що останні є суміжними до земель Ківерцівської дистанції колії (ВСП «Ківерцівська дистанція колії» РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця") (Т.І а.с.10-18). Частиною вищевказаного Технічного звіту є Акт погодження з суміжними користувачами (землевласниками) від 23.12.1996, в якому, зокрема, описані межі, по яких прилягають ділянки суміжних користувачів власників: границі земельних ділянок [PERSON] по відношенню земель Ківерцівської станції колії проходять по обочині шляху. Даний факт також стверджується схемами та планом земельної ділянки [PERSON] загальною площею 0,78 га, згідно яких вбачається, що від т. А до т. Б пролягають землі Ківерцівської станції колії (Т.І а.с.15-18). Окрім того, земельна ділянка площею 86,5204 га для розміщення та експлуатації будівель і споруд залізничного транспорту для обслуговування об`єктів Львівської залізниці, к.н. 0722886800:03:000:0142, яка належить на праві постійного користування АТ «Львівська залізниця» розміщена на Публічній кадастровій карті України за посиланням https://map.land.gov.ua/?cc=2799936.32710643,6551109.01545607&z=14&l=kadastr&bl=ortho10k_all , що є публічною інформацією відповідно до ст.36 та п.7 ст.38 Закону України «Про державний земельний кадастр». Розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 25.11.2005 №284 теж є публічною інформацією в розумінні ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки публікується на офіційному веб-сайті http://lutskadm.gov.ua/normatyvno-pravova-baza/rozporiadzhennia-holovy-raiderzhadministratsii. Тому, суд критично оцінює твердження представника позивача про те, що лише 10.05.2019 йому стало відомо про наявність накладання належних йому земельних ділянок та земельної ділянки належної на праві постійного користування Львівській залізниці. Так, про межування земельної ділянки Львівської залізниці із земельним ділянками позивача (а також про факт накладання таких земельних ділянок) останній знав (мав об`єктивну можливість дізнатися) при підготовці технічної документації для видачі йому Державного акту про право приватної власності на землю (при підписанні акту погодження меж 23.12.1999) та, в подальшому, у 2005 році при видачі Львівській залізниці Державного акту про право постійного користування земельною ділянкою при публікації інформації про земельну ділянку к.н. 0722886800:03:000:0142 в Публічній кадастровій карті України та з офіційної публікації розпорядження Луцької районної державної адміністрації від 25.11.2005 №284 на офіційному веб-сайті Ради. Відтак, під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення позивачем строків позовної давності при зверненні до суду у строк, більш, ніж передбачений ст.257 ЦК України і позивачем не доведено переривання строків давності. З огляду на вищенаведене, в задоволенні даного позову слід відмовити у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду.

Outcome: dismissed