Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

24.02.2020 [PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Служба у справах дітей та сім"ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача збитки у розмірі 10 092, 69 грн. Позовна заява обгрунтована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані він та члени його сім"ї - дружина [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] , 2005 р.н. Також у квартирі зареєстровані з його дозволу були зареєстровані та проживали відповідачі. Фактично між позивачем та відповідачами існували правовідносини найму житла, але оскільки [PERSON] є рідною сестрою позивача, тому договір найму у письмовій формі не укладався. 02.03.2018 позивач на адресу відповідачів направив попередження про розірвання договору найму і необхідність зазначеної квартири для проживання його сім"ї. Просив протягом трьох місяців звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку. Відповідачі зазначену вимогу виконали частково. З 01.12.2018 вони виселилися з квартири, вивезли свої речі, проте до цього часу не знялися з реєстраційного обліку по вказаній квартирі. Реєстрація відповідачів в квартирі позивача порушує його права на розпорядження своїм майном. На даний час відповідачі мешкають за іншою адресою. Під час проживання відповідачів у квартирі, вони користувалися усіма комунальними послугами, проте несвоєчасно та не в повному обсязі вносили плату за комунальні послуги, внаслідок чого станом на грудень 2018 утворилася заборгованість у розмірі 10 092,69 грн., які позивач, як власник квартири має сплачувати. Таким чином, невиконання відповідачами обов"язку зі сплати комунальних послуг створило для позивача збитки. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 18.03.2020 відкрито провадження за вказаною позовою заявою, справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. 14.04.2020 представник відповідачів подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив суд вселити [PERSON] , [PERSON] та їх малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . Зустрічна позовна заява обгрунтована тим, що [PERSON] , яка являється сестрою [PERSON] , з лютого 2003 року прописана та проживала в квартирі [ADDRESS] разом з її малолітніми дітьми. Починаючи з листопада 2018 позивачка та її діти не мають можливості користуватися даною квартирою, оскільки відповідач змінив замки на вхідних дверях та не впускає їх до квартири. З даного приводу навіть викликалася поліція. Ваажає, що [PERSON] незаконно обмежує [PERSON] та її малолітнії дітей у праві користування квартирою. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.05.2020 прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , 2005 р.н., Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації про вселення в жиле приміщення до спільного розгляду з первісним позов та об`єднати в одне провадження. Суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.09.2020 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач по первісному позову заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що належить йому на праві власності. Відповідачі в квартирі не проживають, на даний час мешкають за кордоном, лише періодично приїздять на Україну, його сестра має у власності квартиру у м. Бориспіль. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідачів по первісному позову в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та вселити [PERSON] з сім"єю до квартири [ADDRESS] , оскільки вона не взмозі користуватися належній їй на праві власності квартирою, яка знаходиться у м. Бориспіль, так як [PERSON] перешкоджає їй у цьому та оскаржує її право власності на квартиру у суді. Третя особа [PERSON] - дружина позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги за первісним позовом, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві її чоловіка та просила задовольнити позовні вимоги. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Інші учасники процесу у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, тому суд ухвалив розглядати справу у їхню відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] з 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а. с. 8). У вказаній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] та донька [PERSON] , а також відповідачі [PERSON] , її чоловік [PERSON] та їхні діти [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). 02.03.2018 [PERSON] направив [PERSON] та [PERSON] попередження про розірвання договору найму, звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку (а. с. 12, 13). Відповідно до актів про не проживання осіб від 28.02.2019, 31,05.2019, 31.08.2019,04.12.2019 та 18.02.2020 складених мешканцями будинку [ADDRESS] , та засвідчених головою правління ОСББ "Джерела", починаючи з 01.12.2018 по 18.02.2020 в квартирі [ADDRESS] фактично не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 18, 19, 20, 21, 22). Відповідно до інформації державної прикордонної служби України, відповідач [PERSON] 12.04.2019 в"їхала на територію України, 06.06.2019 виїхала до Стокгольму, 12.01.2020 в"їхала на Україну та вже 16.01.2020 повернулася до Стокгольму. Відповідач [PERSON] також 12.04.2019 в"їхав на територію України, 25.06.2019 виїхав до Стокгольму, 05.06.2019 повернувся до України на один день та 06.06.2019 виїхав до Стокгольму. Діти відповідачів [PERSON] та [PERSON] 12.04.2019 в"їхали на територію України та 06.06.2019 виїхали до Стокгольму. До вересня 2020 більше на Україну відповідачі не поверталися (а. с. 75). Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується той факт, що [PERSON] разом із сім"єю на даний час не проживає в спірній квартирі, вони виселилися самостійно на вимогу власника квартири [PERSON] , не проживають у вказаній квартирі з грудня 2018, а з червня 2019 проживають за кордоном, однак залишаються зареєстрованими і ній. Враховуючи встановлене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою обгрунтованими та доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача збитків у розмірі 10 092,69 грн., то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем належним чином не доведено, що відповідачами було заподіяно вказану шкоду. Позивач за зустрічним позовом звертаючись до суду з позовом про вселення вказувала на те, що відповідач [PERSON] чинить її сім"ї перешкоди у користуванні квартирою, доступу до квартири на даний час не має, з приводу чого вона навіть зверталася до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві із відповідною заявою. Однак, враховуючи те, що в судовому засіданні було доведено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнити квартиру у грудні 2018 року, з червня 2019 року проживають за кордоном, у зв"язку з чим їх визнано такими, що втратили право користування квартирою, і ними не доведено належними та допустимими доказами під час розгляду справи в суді, що [PERSON] чинить їм перешкоди у користуванні житлом, тому суд вважає у задоволенні зустрічного позову відмовити. Судові витрати розподілити між сторонами у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial