Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ЖБК "П.Б.П." та [PERSON] про визнання недійсним договору про сплату пайових внесків у ЖБК "П.Б.П.", укладеного 27 березня 2015 року між відповідачами, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28372553 від 22 лютого 2016 року, прийняте державним реєстратором реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Андрієвською М.В. та припинення право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 855838168101), посилаючись на те, що він 14 серпня 2014 року уклав з ЖБК "П.Б.П." договір про сплату пайових внесків, предметом якого є нежитлове приміщення - мансардний поверх №14 загальною площею 103,85 кв.м. Однак, після сплати 100% пайових внесків йому було відмовлено в державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки заявлене речове право вже було зареєстровано за іншою особою, що є порушенням його права власності на спірний об`єкт нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на придбання останньою спірного приміщення на законних підставах. Крім того, зазначає, що оскільки про даний факт позивачу було відомо в 2015 році, а тому просить суд застосувати строк позовної давності. Представник відповідача ЖБК "П.Б.П." в судове засідання не з`явився без поважних причин, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, не повідомивши про причини неявки. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 14 серпня 2014 року між [PERSON] та ЖБК "П.Б.П." укладено договір про сплату пайових внесків у ЖБК "П.Б.П.". За цим договором ЖБК зобов`язується організувати будівництво 12-ти поверхового житлового будинку з мансардним поверхом та вбудовано-прибудованими торгівельними приміщеннями, салоном краси за адресою [ADDRESS] , здати його в експлуатацію, передати у власність нежитлове приміщення, обумовлене цим договором учаснику, який повністю сплатив пайовий внесок, та в подальшому організувати обслуговування будинку (п. 1.1. договору). Характеристика нежитлового приміщення - мансардний поверх (чердачне приміщення) №14 загальною площею 103,85 кв.м. (п. 1.7. договору). Згідно довідки ЖБК "П.Б.П." від 27 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] за даним договором сплатив 100% пайових внесків. Цього ж дня ЖБК "П.Б.П. передало [PERSON] вказане нежитлове приміщення, що підтверджується відповідним актом. 27 березня 2015 року між [PERSON] та ЖБК "П.Б.П." укладено договір про сплату пайових внесків у ЖБК "П.Б.П.". За цим договором ЖБК зобов`язується організувати будівництво 12-ти поверхового житлового будинку з мансардним поверхом та вбудовано-прибудованими торгівельними приміщеннями, салоном краси за адресою [ADDRESS] , здати його в експлуатацію, передати у власність нежитлове приміщення, обумовлене цим договором учаснику, який повністю сплатив пайовий внесок, та в подальшому організувати обслуговування будинку (п. 1.1. договору). Характеристика нежитлового приміщення - мансардний поверх (нежитлове приміщення) №14 загальною площею 104,6 кв.м. (п. 1.7. договору). Згідно довідки ЖБК "П.Б.П." від 27 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] за даним договором сплатила 100% пайових внесків. Цього ж дня ЖБК "П.Б.П. передало [PERSON] вказане нежитлове приміщення, що підтверджується відповідним актом. Рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлове приміщення №14 загальною площею 104,6 кв.м., що по [ADDRESS] , прийнято державним реєстратором реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Андрієвською М.В. 22 лютого 2016 року (індексний номер 28372553). Відповідно до вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 203 ч. ч. 1-3, 5 та 6 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до вимог ст. 215 ч. 3 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ст. 216 ч. 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до вимог ст. 316 ч. 1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до вимог ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Як з`ясовано судом, предметом договорів, укладених ЖБК "П.Б.П." з [PERSON] та [PERSON] є одне і те ж саме нежитлове приміщення - мансардний поверх [ADDRESS] . Договір ЖБК "П.Б.П." з [PERSON] був укладений раніше і за згодою сторін, в односторньому чи судовому порядку розірваний не був. Крім того, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як з`ясовано судом, позивач про порушене право дізнався 23 листопада 2020 року, коли державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Пулавська О.І. відмовила йому в державній реєстрації права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] . Таким чином, підстав для застосування строків позовної давності суд не вбачає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved