Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та посилався на те, що 27.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17.06.2009 року було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 86/АК-00006.08.2 відповідно до якого банк відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 44 550, 00 доларів США терміном по 27 березня 2015 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,00 % річних на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, згідно з договором № 24/03-08 купівлі-продажу автомобіля від 24 березня 2008 року, який в подальшому був переданий в заставу банку згідно з договором застави транспортного засобу № 86/АК-00006.08.2-3 від 27 березня 2008 року. Згідно до Додаткової угоди від 13.10.2008 року до кредитного договору №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року процентна ставка за кредитами за цим договором встановлюється в розмірі 11% річних. Позивач вказував на те, що банк в повному обсязі виконав взяті на себе зобов»язання згідно з умовами кредитного договору. Позивач посилався на те, що в забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 27.03.2008 року було укладено договір поруки. Згідно до умов вищевказаного договору поруки поручитель [PERSON] зобов"язувався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов"язань за кредитним договором №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та [PERSON] Позивач вказував на те, що відповідач [PERSON] не виконує умови вищевказаного кредитного договору та не сплачує банку кредит, проценти за користування кредитом, та суму нарахованої пені за прострочення виконання зобов»язання, чим порушує взяті на себе договірні зобов»язання, відповідач [PERSON] також не виконує умови кредитного договору і загальна заборгованість відповідачів перед банком за кредитним договором станом на 30.04.2013 року складає 58 494, 22 долари США та 5 148 501,02 грн. з них: сума заборгованості за кредитом - 12 198,04 доларів США; сума простроченої заборгованості за кредитом - 27 427, 76 доларів США; сума заборгованості за процентами по кредиту - 358, 26 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 18 510, 16 доларів США; сума заборгованості плати за проведення розрахунків по кредиту - 712, 18 грн.; сума простроченої заборгованості плати за проведення розрахунків по кредиту - 36 586, 51 грн.; сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 774 065,23 грн.; сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 1 847 447, 24 грн.; сума пені за несвоєчасне погашення плати за проведення розрахунків по кредиту - 461 327, 71 грн.; сума 3% річних від суми простроченого кредиту - 14 235, 74 грн.; сума 3% річних від суми прострочених процентів по кредиту - 9 480, 49 грн.; сума 3% річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту - 2 367,40 грн.; сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту - 2 278, 52 грн. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 86/AK-00006.08.2 від 27.03.2008 року в сумі 58 494,22 долари США та 5 148 501,02 грн. В судовому засіданні представник позивача надав суду уточнену позовну заяву в якій представник позивача збільшив позовні вимоги позивача та вказував на те, що заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року станом на 24.09.2013 року складає 60 249,70 доларів США та 6 338 953,39 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 9 546,24 доларів США; суми простроченої заборгованості за кредитом - 30 079, 56 доларів США; суми заборгованості за процентами по кредиту - 286, 61 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 20 337, 29 доларів США; суми заборгованості плати за кредитом - 712, 18 грн.; суми простроченої заборгованості плати за кредитом - 40 147, 41 грн.; суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом - 2 002,44 грн.; загальної суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 6 263 943,00 грн., яка складається з: суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 3 314 993,74 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 2 212 768, 49 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення плати за проведення розрахунків по кредиту - 736 180,77 грн.; загальної суми 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 32 148,36 грн., яка складається з: суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 17 014,49 грн.; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 11 357,14 грн.; суми трьох процентів річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту - 3 776,73 грн., а також позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 3 441, 00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав вищевказані збільшені позовні вимоги позивача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов визнав частково та надав суду заяву про застосування строків позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача, бо позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом в частині позовних вимог, а також [PERSON] просив зменшити розмір пені за невиконання умов вищевказаного кредитного договору, а саме: розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; розмір пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов заперечував. В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті представник [PERSON] [PERSON] надав суду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «РОДОВІД БАНК», третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, в якому [PERSON] посилався на те, що відповідно до п. 1.5 кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеного між [PERSON] і ВАТ «РОДОВІД БАНК», процентна ставка за кредитами за цим договором встановлена в розмірі 9,00 процентів річних, а відповідно до п.1 Додаткової угоди до кредитного договору №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеної ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 13.10.2008 року, пункт 1.5 Кредитного договору було викладено в новій редакції: « 1.5 Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 11% процентів річних». [PERSON] вказував на те, що внаслідок збільшення процентної ставки по кредиту з 9% річних до 11% річних збільшилась сума боргу основного зобов»язання боржника та збільшився обсяг відповідальності [PERSON] як поручителя. Також [PERSON] посилався на те, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» було змінено зобов»язання в односторонньому порядку без його згоди як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. [PERSON] просив в судовому порядку визнати припиненим Договір поруки укладений 27.03.2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] а також [PERSON] просив стягнути з ПАТ «РОДОВІД БАНК» на його користь судовий збір в сумі 114,71 грн. Ухвалою суду від 14.10.2013 року було прийнято та об"єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору вимоги [PERSON] за зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК", третя особа [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Представник позивача [PERSON] [PERSON] зустрічний позов підтримав. Представник відповідача ПАТ «РОДОВІД БАНК» зустрічний позов заперечував. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] зустрічний позов підтримав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що 27.03.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК», найменування якого з 17.06.2009 року було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 86/АК-00006.08.2 відповідно до якого Банк відкрив [PERSON] не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 44 550, 00 доларів США терміном по 27 березня 2015 року включно зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,00 % річних. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 44 550,00 доларів США терміном по 27.03.2015 року включно. Згідно до п. 1.2 кредитного договору, кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 9,00 процентів річних. Згідно до п. 1.5.1 кредитного договору, щомісячна плата за обслуговування кредиту ( в подальшому «плата за обслуговування кредиту») встановлюється в розмірі 0,2000% від суми виданого кредиту. В п. 3.1.1 кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 530,36 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку №37396000056087.840. Датою сплати заборгованості за кредитом та процентами є день зарахування коштів на рахунки вказані у пункті 1.3, 1.6 цього Договору. А в п. 3.1.2 вказаного кредитного договору зазначено, що Позичальник зобов»язується повернути одержані кредити згідно з умовами цього Договору не пізніше 27.03.2015 року. Відповідно до п. 3.1.4 вказаного кредитного договору, Позичальник зобов»язується щомісяця, до 10-го числа (включно), сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту згідно пункту 1.5.1 цього Договору шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку №37396000056087.840. Датою внесення плати за обслуговування кредиту є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.6.1 цього Договору. Згідно п. 3.6 кредитного договору, Позичальник зобов»язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п.1 Додаткової угоди до Кредитного договору №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеної ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 13.10.2008 року, пункт 1.5 Кредитного договору було викладено в новій редакції: « 1.5 Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 11% процентів річних». В судовому засіданні було встановлено, що ВАТ «РОДОВІД БАНК» повністю виконав умови вказаного кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року та надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 44 550 доларів США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №748_3 від 27.03.2008 року, також вказане підтвердили у суді учасники процесу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених до говором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до п. 3.4 кредитного договору, Позичальник зобов»язувався достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними, а також пені та штрафи, передбачені цим Договором, у разі невиконання зобов»язань, передбачених у пунктах 3.2 та 3.3 цього Договору. Згідно до п. 5.2 кредитного договору, Банк має право у разі недотримання Позичальником умов цього Договору вимагати в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] порушує умови кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року, та не виконує умови договору щодо оплати кредиту, відсотків за користування кредитом, плати за обслуговування кредиту у сумі передбаченій вказаним договором. Наведене ствердили учасники процесу. Відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 24.09.2013 року заборгованість за Кредитним договором № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року складає 60 249,70 доларів США та 6 338 953,39 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 9 546,24 доларів США; суми простроченої заборгованості за кредитом - 30 079, 56 доларів США; суми заборгованості за процентами по кредиту - 286, 61 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 20 337, 29 доларів США; суми заборгованості плати за кредитом - 712, 18 грн.; суми простроченої заборгованості плати за кредитом - 40 147, 41 грн.; загальної суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 6 263 943,00 грн. Судом встановлено, що [PERSON] з умовами кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року та з умовами Додаткової угоди до Кредитного договору №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеної ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 13.10.2008 року був ознайомлений при їх укладенні, підписав вказаний кредитний договір та Додаткову угоду до вказаного Кредитного договору і отримав кредитні кошти в обумовленій кредитним договором сумі, але умови кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року та умови Додаткової угоди до вказаного кредитного договору від 13.10.2008 року порушив, що підтверджується поясненнями учасників процесу, матеріалами справи. В забезпечення виконання зобов"язань відповідачем [PERSON] за кредитним договором № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 27.03.2008 року був укладений Договір поруки. Відповідно до п.1.1. Договору поруки, у відповідності з цим Договором Поручитель зобов»язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором № №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Відповідно до п. 1.3 вказаного Договору поруки, Поручитель бере на себе зобов»язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник. Згідно до п. 2.2 Договору поруки, відповідальність Поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена Кредитним договором. Наведене підтверджується копією вказаного Договору поруки та поясненнями представника ПАТ «РОДОВІД БАНК» та представника [PERSON] Представник [PERSON] [PERSON] у суді ствердив, що [PERSON] вищевказаний Договір поруки підписував, з умовами вищевказаного Договору поруки ознайомлений. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником. Згідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов"язання, за безпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. В ч. 2 вказаної статті зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В ст. 549 ЦК України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір вста новлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Згідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК", затвердженої річними загальними зборами акціонерів АТ "РОДОВІД БАНК" від 09.04.2012-10.04.2012 протокол №1 ПАТ "РОДОВІД БАНК" є правонаступником усіх прав та обов"язків Відкритого акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК". Згідно до ст. 524 ЦК України зобов"язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов"язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. А в ч. 3 вказаної статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. В п. 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", вказано, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Згідно до п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з врахуванням наведеного суд вважає, що у відповідача [PERSON] наявна заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року станом на 24.09.2013 року в сумі 60 249, 70 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 9 546,24 доларів США; суми простроченої заборгованості за кредитом - 30 079, 56 доларів США; суми заборгованості за процентами по кредиту - 286, 61 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 20 337, 29 доларів США. А також у відповідача [PERSON] наявна заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року станом на 24.09.2013 року в сумі 5 600 770,18 грн., яка складається з: суми заборгованості плати за кредитом - 712, 18 грн.; суми простроченої заборгованості плати за кредитом - 40 147, 41 грн.; загальної суми 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 32 148,36 грн.; пені в сумі 5 527 762.23 грн., яка складається з: суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 3 314 993, 74 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 2 212 768,49 грн. Як зазначалося вище в рішенні, сторони встановили як строк дії кредитного договору № №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року - до повного погашення Позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором (п. 7.6), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк по 27 березня 2015 року включно. Детальним розписом сукупної вартості кредиту, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] останній раз сплатив позивачу кошти на погашення кредиту 11.12.2008 року, 10.02.2009 року [PERSON] останній раз сплатив проценти за користування кредитом і 02.01.2009 року [PERSON] останній раз сплатив плату за кредитом. Згідно до матеріалів цивільної справи № 357/9893/13-ц 2/357/77/14 позивач 18.06.2013 року направив суду свій вищевказаний позов до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту за вищевказаним кредитним договором, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі, що підтверджується поштовим конвертом із штампом Укрпошти і вказана позовна заява була зареєстрована в суді 10.07.2013 року, що підтверджується штампом суду на позовній заяві. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). В ч. 1 ст. 264 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи іншого обов"язку. В ч. 3 цієї ж статті вказано, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. В судовому засіданні було встановлено, що згідно з умовами кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року ( п. 3.1.1) позичальник зобов»язувався погашати заборгованість за кредитом починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 530,36 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку №37396000056087.840. А відповідно до п. 3.1.4 вказаного кредитного договору, позичальник зобов»язувався щомісяця, до 10-го числа (включно), сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту згідно пункту 1.5.1 цього Договору шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку №37396000056087.840. А також умовами кредитного договору встановлено відповідальність за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування ним, щомісячної плати за обслуговування кредиту. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту, нарахованих процентів, та плати за обслуговування кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами щомісяця до 10 числа (включно), то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом, плати за обслуговування кредиту повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 18.06.2013 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» до суду з позовом про дострокове повернення кредиту виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме: припинення ним 11.12.2008 року передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом, 10.02.2009 року - процентів за користування кредитом, 02.01.2009 року - щомісячної плати за обслуговування кредиту. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 5.2 кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право у разі недотримання позичальником умов договору вимагати в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору. Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, суд дійщов висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання (а в даному випадку по 27.03.2015 року включно) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] до винесення судом рішення по справі заявив про застосування судом позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення: суми простроченої заборгованості за кредитом; суми простроченої заборгованості за відсотками; суми простроченої заборгованості плати за кредитом. А тому суд вважає, що необхідно застосувати позовну давність по даному позову та відмовити позивачу ПАТ "РОДОВІД БАНК" в задоволенні його позову в частині стягнення нарахованої до 18.06.2010 року: суми простроченої заборгованості за кредитом - 9 395, 52 доларів США; суми простроченої заборгованості за відсотками - 6 520,43 доларів США; суми простроченої заборгованості плати за кредитом - 13 154,16 грн., у зв"язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що до стягнення з відповідачів за останні три роки до звернення ПАТ "РОДОВІД БАНК" з позовом до суду, а саме з 18.06.2010 року по 24.09.2013 року підлягає: сума простроченої заборгованості за кредитом - 20 684,04 доларів США; сума простроченої заборгованості за відсотками - 13 816,86 доларів США, сума простроченої заборгованості плати за кредитом - 26 993, 25 грн. Стосовно застосування строків позовної давності стосовно пені суд виходить з наступного. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та п. 3.6 кредитного договору розмір пені за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, визначений у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Згідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] до винесення судом рішення по справі заявив про застосування судом позовної давності до позовних вимог позивача про стягнення: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту. А тому суд вважає, що необхідно застовувати позовну давність та відмовити ПАТ «РОДОВІД БАНК» в задоволенні його позову в частині стягнення нарахованої до 18.06.2012 року: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 329 065,34 грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 1 587 143, 83 грн., у зв"язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що до стягнення з відповідачів за останній рік до звернення ПАТ «РОДОВІД БАНК» з позовом до суду, а саме з 18.06.2012 року по 24.09.2013 року підлягає: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 985 928,40 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 625 624,66 грн. Всього пеня становить 1 611 553,06 грн. Суд також вважає, що необхідно застосувати позовну давність /ст. 257 ЦК України/ та відмовити ПАТ «РОДОВІД БАНК» в задоволенні його позову в частині стягнення нарахованих до 18.06.2010 року: суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 5 568,84 грн.; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 3 589,14 грн.; суми трьох процентів річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту - 1 881,51 грн. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що до стягнення з відповідачів за останні три роки до звернення ПАТ «РОДОВІД БАНК» з позовом до суду, а саме з 18.06.2010 року по 24.09.2013 року підлягає: сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 11 445,65 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 7 768, 00 грн.; сума трьох процентів річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту - 1 895,22 грн. Враховуючи вищевказані положення ст. 551 ЦК України та п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд вважає, що розмір пені по вказаному кредитному договору може бути зменшений, оскільки суд вважає, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, а також наявні інші обставини, які мають істотне значення, а саме те, що [PERSON] одружений, має на утриманні неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], являється приватним підприємцем і його валовий дохід від зайняття підприємницькою діяльністю склав за шість місяців 2013 року 57 600 грн. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження, копією податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця. Згідно до ст. 60 ЦПК України, ПАТ «РОДОВІД БАНК» не надав до суду доказів, які б підтверджували негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання відповідачем [PERSON] А тому враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе зменшити розмір вказаної пені за вищевказаним кредитним договором з 1 611 553,06 грн. до 1 000 000 гривень, а також суд вважає, що до стягнення на користь позивача підлягає 1 000 000 гривень, а саме: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 500 000 грн., та пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 500 000 грн. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року станом на 24.09.2013 року в сумі 44 333,75 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 9 546,24 доларів США; суми простроченої заборгованості за кредитом - 20 684,04 доларів США; суми заборгованості за процентами по кредиту - 286, 61 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 13 816, 86 доларів США. А також суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року станом на 24.09.2013 року в сумі 1 048 814,30 грн., яка складається з: суми заборгованості плати за кредитом - 712,18 грн.; суми простроченої заборгованості плати за кредитом - 26 993,25 грн.; суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 11 445,65 грн.; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 7 768, 00 грн.; суми трьох процентів річних від суми простроченої плати за проведення розрахунків по кредиту - 1 895,22 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 500 000 грн., та пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 500 000 грн. Суд також вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь позивача по 1 720,50 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» слід відмовити в задоволенні частини його позову про стягнення пені по вказаному кредитному договору в сумі 611 553,06 грн., а саме в частині позову про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 500 000 грн., та пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 111 553, 06 грн. Суд вважає, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» необхідно відмовити в задоволенні його позову в частині стягнення з відповідачів солідарно пені за несвоєчасне погашення плати за проведення розрахунків по кредиту в сумі 736 180,77 грн., оскільки умовами кредитного договору не передбачено сплату банку пені за порушення строків сплати плати за обслуговування кредиту за кожний день прострочення у розмірі 1.6 процента від суми простроченої заборгованості, згідно до п. 3.6 кредитного договору пеня у вищевказаному розмірі має сплачуватися банку за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів. Згідно до п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Суд також вважає, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» необхідно відмовити в задоволенні його позову в частині його позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача суми інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом 2 002,44 грн., оскільки як зазначено у п. 18 вищевказаної постанови, за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України проводиться інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, а грошове зобов»язання, яке є предметом судового розгляду, не виражене в національній валюті, а виражене в доларах США. Суд вважає, що [PERSON] необхідно відмовити в задоволенні його зустрічного позову. Так [PERSON] просив визнати припиненим Договір поруки укладений 27.03.2008 року між ним та ВАТ «РОДОВІД БАНК» при цьому [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог, посилався на те, що відповідно до п. 1.5 кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеного між [PERSON] і ВАТ «РОДОВІД БАНК», процентна ставка за кредитами за цим договором встановлена в розмірі 9,00 процентів річних, а відповідно до відповідно до п.1 Додаткової угоди до Кредитного договору №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеної ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 13.10.2008 року, пункт 1.5 Кредитного договору було викладено в новій редакції: « 1.5 Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 11% процентів річних». [PERSON] вказував на те, що внаслідок збільшення процентної ставки по кредиту з 9% річних до 11% річних збільшилась сума боргу основного зобов»язання боржника та збільшився обсяг його відповідальності як поручителя. Також [PERSON] посилався на те, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» було змінено зобов»язання в односторонньому порядку без його згоди як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, а тому Договір поруки від 27.03.2008 року повинен бути визнаний припиненим з підстав, передбачених ст.ст. 559, 598 ЦК України. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до п. 1.5 кредитного договору № 86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеного між [PERSON] і ВАТ «РОДОВІД БАНК», процентна ставка за кредитами за цим договором встановлена в розмірі 9,00 процентів річних, а відповідно до відповідно до п.1 Додаткової угоди до Кредитного договору №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року укладеної ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 13.10.2008 року, пункт 1.5 Кредитного договору було викладено в новій редакції: « 1.5 Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 11% процентів річних». Судом встановлено, що збільшення розміру процентної ставки по кредитному договору №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року відбулося без додаткового повідомлення поручителя [PERSON] та укладення окремої угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В ч.ч. 1,2 ст. 598 ЦК України вказано, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Відповідно до п.1.1. Договору поруки, укладеного між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 27.03.2008 року, у відповідності з цим договором поручитель [PERSON] зобов»язувався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором №86/АК-00006.08.2 від 27.03.2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. А тому враховуючи вищенаведене та положення п. 1.1 Договору поруки від 27.03.2008 року, суд вважає, що в Договорі поруки від 27.03.2008 року передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, а тому суд вважає, що ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель [PERSON] дав згоду на зміну основного зобов'язання. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 253,256,257,258,261,264,266,267,509, 524,525,526,530,533,549,551,553,554,559,610,611,625,626,629,631,1050,105 4, постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин",

Outcome: partial