Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональна філія "Донецька залізниця, про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що працювала у Регіональній філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та з 17.07.2017р. на підставі наказу відповідача від 14.07.2017р. трудові відносини припинено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату). На день звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платі за: лютий 2017р. 2483,81 грн.; березень 2017р. 5627,73 грн.; квітень 2017р. 2075,43 грн.; травень 2017р. 2544,06 грн., а всього 12731,03 грн., а також компенсацію за 29 днів невикористаної відпустки у розмірі 5557,27 грн. та вихідної допомоги у розмірі 7029,02 грн. Посилаючись на діюче законодавство, просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональна філія "Донецька залізниця" на її користь усю заборгованість по заробітній платі, моральну шкоду та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст. 233 КзПП України\~у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно до\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~\~ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобов'язаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки заповненої на ім'я [PERSON] вона дійсно працювала в Регіональній філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.5-6) На підставі наказу відповідача від 14.07.2017р. у звязку із скороченням штатної чисельності з позивачкою 17.07.2017р. трудові відносини припинено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.(а.с.27) Відповідно до довідок Регіональної філії "Донецька залізниця" невиплаченою залишилася заробітна плата за лютий 2017р. 2483,81 грн.; березень 2017р. 5627,73 грн.; квітень 2017р. 2075,43 грн.; травень 2017р. 2544,06 грн., а всього 12731,03 грн., компенсація за 29 днів невикористану відпустку у розмірі 5557,27 грн. та вихідна допомога у розмірі 7029,02 грн. (а.с.6-10; 32-33). Вказану суму заборгованості не спростовано в ході судового розгляду відповідачем, визнано позивачем, а тому суд вважає встановленим факт наявності заборгованості підприємства перед позивачем у зазначеному розмірі, і саме зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональна філія "Донецька залізниця. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи,організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99р. при визначені середньої заробітної плати слід керуватися Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р., якою затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Згідно до абз. 3-4 п. 2 розділу ІІ Порядку 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Пунктом 5 Порядку 100 визначено, що Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Абзац перший пункту 8 Порядку 100 передбачає, що Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З матеріалів справи випливає, та не заперечується сторонами, що [PERSON] у червні 2017р. знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати, а у травні 2017р. підприємство знаходилося у простої. (а.с.27-31). Враховуючи вищевикладене, розрахунок середньої заробітної плати здійснено виходячи з фактично відпрацьованого часу та нарахованої заробітної плати за квітень-березень 2017р. Графік роботи позивачки був погодинний та складав 3 робочих дня, через вихідний, а саме: 8год.; 4 год; 11год. вихідний. Таким чином, розрахунок заборгованості складатиме: (1987,88+76,25+299,54+348,56+397,58):73=42,60 грн., 42,60 х 878 = 37402,80 грн., де (1987,88+76,25+299,54+348,56+397,58) складові заробітної плати за березень-квітень 2017р.; 73 кількість фактично відпрацьованих годин за березень-квітень 2017р.; 42,60 грн. середнього денна заробітна плата; 878 кількість годин затримки розрахунку при звільненні згідно з графіком роботи (робочі дні згідно з графіком роботи починаючи з 18.07.2017р. по 19.12.2017) (а.с.27-31). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.07.2017р. по 19.12.2017р. включно, складає - 37402,80 грн. Отже, в сенсі викладених обставин та наведених норм суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37402,80 гривень, з утриманням з вказаної суми при її виплаті передбачених законом податків і зборів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника. Свою правову позицію з цього приводу висловив Конституційний Суд України в своєму рішенні по справі № 4-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1\~цього кодексу ухваленого 22.02.2012р., де у п. 2.2. рішення зазначив наступне: «За статтею 47\~Кодексу\~роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку» Щодо вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасним розрахунком при її звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до маральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом встановлено, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заборгованості по заробітній платі при її звільнені, останній була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 15 000 гривень є надмірно завищеним.\~\~ Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через невиплату заробітної плати, та зусиль, вжитих для організації свого життя, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі ст. ст.\~\~47,\~115,\~116,\~117 КЗпП України,

Outcome: partial