Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення він спадкування та визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06.09.2017 року позовні вимоги про встановлення факту мешкання однією сім'єю чоловіка та дружини без укладення шлюбу - задоволені, однак рішення було скасовано апеляційним судом у зв'язку з тим, що [PERSON] не був залучений до участі у справі у якості відповідача. Вказала, що з січня 2000 року по квітень 2004 року вона та [PERSON] мешкали однією сім'єю у [ADDRESS], однак в травні 2004 року переїхали у м. Слов'янськ. 19.05.2004 року вона та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] за її рахунок, так як вона мала банківський вклад з виплатою процентів у м. Запоріжжя на суму 20000,00 грн., які були нею отримані 13.02.2004 року. Квартира була оформлена на ім'я [PERSON] у зв'язку з тим, що вона була зареєстрована у м. Запоріжжя та вона мала можливість отримати квартиру за рахунок держави. Зазначила, що її [PERSON] був інвалідом та мав третю групу з 2008 року, а у 2014 році отримав першу групу. Останній потребував стороннього догляду, та у зв'язку з цим, вона постійно була поряд. Крім того, у [PERSON] був сахарний діабет, постійно приймав інсулін. Всі витрати на лікування сплачувала [PERSON] Додала, що [PERSON] постійно мешкав окремо, ухилявся від надання матеріальної допомоги батьку. В 2005 році [PERSON] т [PERSON] намагались зареєструвати шлюб, однак за сімейними обставинами зробити не змогли. [INFO] [PERSON] помер, всі витрати на поховання понесла позивач. Зазначила, що відповідач з 2004 року тримав злобу на батька, постійно бажав смерті батьку, не підтримував ніяких стосунків. Вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2013 року [PERSON] визнано винним за ст.122 ч.1 КК України у зв'язку з нанесенням батьку умисних тяжких ушкоджень. У зв'язку з цим, [PERSON] потрапив до лікарні та у нього погіршився зір. Вважає, що відповідач повинен бути усунений від права на спадкування. Просить суд, встановити факт, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мешкали однією сім'єю як чоловік та дружина з 2000 року по [INFO]. Відсторонити [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на [ADDRESS] У судовому засіданні позивач [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила їх повністю задовольнити. Додатково пояснила, що вона з померлим [PERSON] мешкала однією родиною з січня 2000 року. Їй було відомо, що останній перебував у зареєстрованому шлюбу, однак він мешкав у будинку, а дружина у флігелі. Спірну квартиру придбали за її рахунок, оскільки померлий повинен був віддати кошти своїй дружині, гроші у неї знаходились на депозиті. У придбаній квартирі почали мешкати з 2004 року. [PERSON] з сином постійно мав конфлікти, син погрожував та ображав батька, та після їхньої бійки у [PERSON] погіршився зір. Лікуванням [PERSON] займалась тільки вона, у період АТО син не допомагав, та у зв'язку з цим, вона вийшла рано на пенсію для того, щоб доглядати за померлим. Крім того, відповідач на похорони та поминальний обід не прийшов. Допомогу на поховання отримала у розмірі 4000,00 грн. З 18.01.2017 року та до своєї смерті [PERSON] погано себе почував, вона доглядала за ним, викликала лікарів, просила допомоги у рідної сестри [PERSON], син допомоги на лікування батька жодного разу не надав. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 30.07.2018 року (а.с.39), у судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Додала, що доказом того, що спірна квартира була придбана за рахунок позивача може слугувати договір про банківський вклад. [PERSON] разом із [PERSON] мешкали за адресою: [ADDRESS], з травня 2004 року. [PERSON] хворів, був інвалідом, та доглядом за останнім займалась [PERSON] Померлий із сином мав дуже неприязні відносини, бив батька. [PERSON] зареєстрована у квартирі з 2013 року, оплачує всі комунальні послуги. Також, поховала [PERSON], та провела всі витрати за власний рахунок. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав у повному обсязі, та пояснив, що його батько у будинку м. Святогірську мешкав до 2010 року, а мати у флігелі, йому не відомо точної дати, коли вперше побачив позивача. Коли його батьки розійшлись, почали ділити сумісне майно, а саме будинок та машину, за машину батько віддав кошти матері. У 2016 року батько продав Ѕ частину будинку та машину, коштів від продажу він не бачив. Додав, що він не був присутнім на похованні батька, оскільки перебував на заробітках, однак його родина була присутньою на похоронах. Підтвердив, що у 2012 році його було засуджено за бійку з батьком, після цього суперечок не було. Дати знаходження батька у лікарнях - не пам'ятає. Вказав, що батько придбав квартиру за власний рахунок. Крім того, 20.08.2018 року відповідачем надано відзив з якого слідує, що його батько перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю до 18.06.2003 року та проживав у м. Святогірську. Вважає, що підстав для визнання факту проживання з [PERSON] однією сім'єю з 2000 року - немає. Із наданою картки для прописки слідує, що позивач зареєстрована у спірній квартирі з 10.07.2012 року по 10.01.2013 року, однак доказів в підтвердження реєстрації з 13.02.2013 року також не надала. Крім того, вважає, що не відповідає фактичним обставинам і те, що з травня 2004 року вона проживала з батьком у спірній квартирі. Постійним місцем проживанням [PERSON] по 10.11.2009 року був будинок [ADDRESS]. Вважає, що твердження позивачки щодо того, що він ніколи не підтримував зв'язок з батьком має протиріччя. Додав, що позивач не визначилась в способі захисту своїх прав, бо не зазначила на якій правовій підставі за нею потрібно визнати право власності на спірну квартиру, та у зв'язку з цим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.45-46). Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], додала, що позивач у позовній заяві просила встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з 2004 року, однак у судовому засіданні вказала, що з померлим почала мешкати у спірній квартирі з травня 2004 року. Вважає, що не має підстав визнавати за [PERSON] право власності на спірну квартиру, оскільки не має доказів, які підтверджуюсь, що саме за кошти [PERSON] була придбана спірна квартира. [PERSON] мав гроші для придбання квартири, оскільки працював до 2013 року. Крім того, померлому належала 1/2 частина будинку [ADDRESS], однак [PERSON] разом із померлим не мешкала у будинку. Просила у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, та знайома з останньою з травня 2004 року, оскільки позивач та [PERSON] почали мешкати у квартирі однією родиною, мали добрі стосунки між собою. Вказала, що у квартирі була лише один раз за рік до смерті [PERSON] Чула, що у останнього є син, однак з 2004 року ніколи його не бачила, хто саме придбав квартиру їй не відомо. Додала, що у квартирі декілька місяців мешкала стороння жінка, коли позивач поїхала до матері. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 05.06.2014 року вона знайома з позивачем та [PERSON], вони познайомилися у період АТО, оскільки разом мешкали у м. Святогірську у пансіонаті «Сосновий бір», до цього знайомі не були. Після цього добре спілкувались та ходили один до одного у гості. Відомо, що у [PERSON] був сахарний діабет, та останній тяжко хворів. Сина бачила один раз після АТО у 2015 році коли померлий продавав пів будинку у м. Святогірську, відносини між батьком та сином були не доброзичливі. [PERSON] погано відзивався у сторону сина, оскільки відповідач його побив. За [PERSON] доглядала [PERSON], та коли останній помер вона разом із нею займалися організацією поховання, помінальний обід був у дворі. Додала, що померлий продав машину, однак точної дати не пам'ятає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача, квартири знаходяться поряд. З [PERSON] знайомий з 2003 року, з того часу знає і позивача. [PERSON] йому казав, що квартиру з позивачем придбали спільно, однак яку саме частку вклав померлий, йому не відомо. [PERSON] та [PERSON] мешкали однією сім'ю, вели спільний бюджет. Відомо, що [PERSON] хворів та в нього був сахарний діабет, йому було важко ходити по квартирі, та за ним доглядала [PERSON], організацією поховання займалась остання. Додав, що померлий казав, що в нього є син, однак не бажав з ним спілкуватись, оскільки син його бив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивача, та додала, що знає [PERSON] з 22.01.2000 року, познайомилися на дні народженні доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та позивач представила [PERSON] як свого друга. [PERSON] працював водієм за маршрутом Слов'янськ - Запоріжжя. Відомо, що у [PERSON] була дружина, однак він пояснював, що з нею не мешкає з 2000 року. У 2004 році позивач поїхала до м. Слов'янська, знала кошти з депозиту, придбала квартиру, однак оформила її на померлого. Відомо, що син бив батька. Позивач доглядала за померли та у зв'язку з цим вийшла на пенсію для того, що отримувати допомогу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] з 1970 року, її чоловік перебував у дружніх стосунках з померлим. Повідомила, що [PERSON] просив у неї допомоги стосовно пошуку квартири, оскільки розірвав шлюб з [PERSON], та придбав квартиру коли відносин з позивачем не мав. Додала, що вперше побачила разом [PERSON] та [PERSON] коли померлий вже мешкав на квартирі. Відомо, що [PERSON] хворів, та в останній раз бачила його за рік до смерті. На похованні не була, оскільки позивач не сповістила про смерть. Відносини між [PERSON] та відповідачем були звичайні, та померлий говорив, що купує квартиру для онука. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона є невісткою [PERSON], останній працював водієм та мав добрий заробіток. Відомо, що саме [PERSON] купував спірну квартиру, позивача бачила один раз, коли саме не пам'ятає, однак відомо, що померлий їздив у м. Запоріжжя по роботі та бачився з [PERSON] Додала що [PERSON] хворів, однак мав змогу самостійно доглядати за собою. Крім того, зазначила, що разом із [PERSON] мешкала [PERSON] близько одного року у період коли померлий вже був знайомий з [PERSON] У померлого з сином були звичайні відносини, за допомогою до сина не звертався, оскільки не мав потреби, спілкувалися телефоном. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] був її сватом, позивач декілька разів відвідувала померлого, оскільки була його коханкою, однак дату коли саме познайомилась з [PERSON] - не пам'ятає. Відомо, що померлий придбав квартиру, однак мешкав самостійно. Також, знає про [PERSON], яка мешкала з [PERSON] Останній раз бачила [PERSON] за місяць до смерті, він самостійно переміщався та обслуговувався. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила,що знайома з померлим [PERSON] з 1989 року, та з травня 2011 року на протязі одного року - до березня 2012 року мешкала разом із ним у квартирі [ADDRESS], однією сім'єю, вели спільний бюджет. Останній раз бачила [PERSON] за два місяці до його смерті, останній йшов з [PERSON], та тримався за її руку. Додала, що у період їх спільного мешкання, [PERSON], спілкувався із сином та онуком, сварок між ними не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2017 року, [PERSON] помер [INFO] (а.с.15) Причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця, що підтверджується довідкою про причину смерті до форми № 106/о №638 від 23.06.2017 року (а.с.29). [PERSON] придбала все необхідне для поховання [PERSON], що також підтверджується Договором - замовленням на організацію та проведення захоронення № 290 (а.с.31). За життя [PERSON] придбав двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою:[ADDRESS], яка і входить до спадкової маси. Вказане майно належало спадкодавцю на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 20.05.2004 року, який посвідчено приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., зареєстровано у реєстрі за № 1772 (а.с.28). [PERSON] проживав на час смерті та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру, після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу № 280/2017. Після смерті [PERSON] 06.07.2017 року в Першу слов'янську державну нотаріальну контору [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини за законом. Крім того, 16.01.2018 року [PERSON] звернулась до Першої слов'янської державної нотаріальної контори з заявою про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцю першої черги, оскільки має намір звернутися до суду з позовом про усунення спадкоємця першої черги від права на спадкування (а.с.30). Щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з січня 2000 року по [INFO], суд зазначає наступне. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно з роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (Витяг)" до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із по господарських книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно Акту № 366 від 20.07.2018 року, який складено керівником комітету мікрорайону «ЖЕУ № 3» у присутності свідків - сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], мешкала з [PERSON] з травня 2004 року і по день смерті останнього (а.с.38). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00021724063, [PERSON] та [PERSON]. перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.03.1970 року, та шлюб між ними було розірвано, про що складено 22.10.2003 року Слов'янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відповідний актовий запис № 427 (а.с.93-94). З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу до 22.10.2003 року, оскільки [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Твердження відповідача про те, що [PERSON] мешкав у м. Святогірську до 2010 року, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються наданими по справі доказами та поясненнями свідків. Стосовно наданих у судовому засіданні пояснень свідка [PERSON] зі сторони відповідача з приводу того, що [PERSON] мешкав один у квартирі [ADDRESS], та [PERSON] декілька разів його відвідувала, то суд відноситься до них критично, оскільки такі свідчення повністю суперечать поясненням інших свідків. Крім того, суд зазначає, що факт проживання [PERSON] з [PERSON] з травня 2011 року по березень 2012 року, не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, так як свідки від відповідача - [PERSON],[PERSON], та [PERSON] підтвердили факт того що саме в цей період померлий [PERSON] та [PERSON] мешкали разом однією сім'єю, пояснення свідків узгоджуються між собою та не мають протиріччя. Також, суд приймає до уваги пояснення свідка зі сторони позивача [PERSON]. яка у судовому засіданні вказала, що коли позивач поїхала до матері у м. Запоріжжя з [PERSON] мешкала інша жінка. Беручи до уваги судову практику та вимоги закону, з приводу того, що не підлягають встановленню рішенням суду факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, в період коли один з подружжя перебував у офіційному шлюбі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Враховуючи наданий акт № 393 від 11.08.2018 року, покази свідків, які надані в судовому засіданні щодо спільного проживання померлого [PERSON] та [PERSON], між останніми мали місце фактичні сімейні відносини, що притаманні подружжю, [PERSON] та позивач спільно проживали за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом та мали взаємні права та обов'язки, а тому суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], в період з травня 2004 року по [INFO], за виключенням періоду з травня 2011 року по березень 2012 року Вирішуючи позовні вимоги стосовно усунення [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], та визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], суд виходить з наступного. Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.15). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги в порядку ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його син [PERSON] Відповідач [PERSON] у встановлений законодавством строк звернувся до Першої слов'янської державної нотаріальної контори з відповідною заявлю про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами наданої спадкової справи, але свідоцтво про спадщину не видавалося у зв'язку із заявою, поданої позивачем про призупинення такої видачі (а.с.33-73). Позивач та її представник [PERSON], як підставу для усунення відповідача від права на спадкування за законом вказують на положення ч. 5 ст.1224 ЦК України, а саме: [PERSON] постійно погрожував [PERSON] фізичною розправою, бажав смерті; ухилявся від надання допомоги батьку, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч. 6 ст. 1224 ЦК України). Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] був інвалідом І групи по зору, інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується довідкою до акту МСЕК (а.с.18). З довідки № 1-р-1641-2 від 06.07.2017 року, яка видана заступником міського голови [PERSON] слідує, що [PERSON] знаходився на диспансерному обліку в КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов'янська» з приводу ішемічної хвороби серця, відділених наслідків гострого порушення мозкового кровообігу, цукрового діабету 2 типу. [PERSON] не здатен був самостійно пересуватися, тому постійно надглядався вдома сімейним лікарем. Протягом 2017 року лікар оглядав хворого вдома - 10.01.2017, 18.01.2017,17.02.2017,1403.2017, 20.06.2017 (а.с.26). [PERSON] отримувала компенсаційну виплату у зв'язку із здійсненням догляду за інвалідом І групи з 10.02.2014 року по 11.11.2014 року, що підтверджується довідкою УСЗН від 11.08.2017 року (а.с.19). [PERSON] знаходився на обліку в Управлінні ПФУ у м. Слов'янську та отримував пенсію за інвалідністю з січня 2015 року по червень 2017 року у розмірі 2072,06 грн., щомісячно (а.с.57-58). Причина смерті [PERSON] - хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті до форми №106/о № 638 від 23.06.2017 року (а.с.29). [PERSON] придбала все необхідне для поховання [PERSON], що підтверджується Договором - замовленням № 290 від 23.06.2017 року (а.с.31). Також, відповідач [PERSON] знав про стан батька, який був зумовлений хворобами, який не міг самостійно забезпечити умови свого життя, оскільки був інвалідом І групи, потребував стороннього догляду, допомоги, розумів свій обов'язок щодо надання допомоги, яка була необхідна для спадкодавця, мав реальну можливість надавати допомогу, однак свідомо ухилявся надавати [PERSON] потрібний догляд. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] за станом здоров'я знаходився безпорадному стані, та що за ним добросовісно здійснювала догляд лише позивач [PERSON] Крім того, суд враховує, що конфлікт між померлим [PERSON] та його сином [PERSON] мав місце, що підтверджується вироком Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2013 року по справі № 243/3078/13-к, який набув законної сили 12.08.2013 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.122 ч.1 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк один рік у зв'язку з тим, що [PERSON] було завдано батькові [PERSON] різні тілесні ушкодження середньої тяжкості, які вимагали термін заживлення понад 21 доби (а.с.21-24). 02.09.2013 року Слов'янським міськрайонним судом Донецької області було видано виконавчий лист про стягнення щ [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. (а.с.25). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення свідків,

Outcome: partial