Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивують тим, що 31.03.2016, о 16 год. 30 хв., трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом "Ford" державний номерний знак " [NUMBER] " у напрямку м. Рахів вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило зіткнення з транспортним засобом "Volkswagen", державний номерний знак " [NUMBER] ". Внаслідок вищевказаної ДТП, пасажир отримала тілесні ушкодження. Відповілно до вироку районного суду по справі №305/874/16-к від 15.07.2016, відповідач винний у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. У порушення вимог ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", цивільно-правову відповідальність відповідача на момент ДТП застраховано не було. Потерпіла особа, повідомила позивача про настання ДТП та надала останньому усі необхідні документи. Зокрема, потерпіла особа, подала заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. А саме Моторно (транспортне) страхове бюро України відшкодувала [PERSON] 21558,85 гривень. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, відповідач, як особа що винна у настанні ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу в порядку регресу завдану шкоду. На підставі наведеного просили стягнути з [PERSON] на їх користь 21558,85 гривень завданої шкоди в порядку регресу та судовий збір у розмірі 2270 гривні. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 28.07.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України. Відповідач, [PERSON] , був належним чином повідомлений про наявність ухвали про відкриття провадження по справі від 28.07.2021, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак відзиву на день судового розгляду справи не надав. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Рахівського районного суду Закарпатської області у справі №305/874/16-к, провадження по справі №1-кп/305/181/16 від 15 липня 2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання - 6 (шість) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. З вироку Рахівського районного суду Закарпатської області у справі №305/874/16-к від 15 липня 2016 року вбачається, що ироком Рахівського районного суду Закарпатської області у справі №305/874/16-к, провадження по справі №1-кп/305/181/16 від 15 липня 2016 рокуч, 31 березня 2016 року близько 16 години 30 хвилин, керуючи ввіреним йому технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «FORD» моделі «Mondeo», реєстраційний номер Словацької Республіки [NUMBER] , рухаючись по автодорозі «Н-09» сполученням «Мукачвео - Івано-Франківськ - Рогатин - Львів» зі сторони м. Тячів у напрямку м. Рахів, та проїжджаючи ділянку дороги навпроти будинку №43, що по вулиці Борканюка, в смт. Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, діючи в супереч вимог п.п. 2.3. б); 2.9 а); 10.1; 11.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, діючи самовпевнено та самонадіяно, розраховуючи на свій водійський досвід керування транспортним засобом, рухаючись зі швидкістю близько 102 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість у населеному пункті 60 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «POLO», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який в той час, маючи перевагу, рухався по своїй смузі руху зі сторони міста Рахів у напрямку села Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області та в момент виникнення йому небезпеки для руху, своїми односторонніми діями був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним автомобіль до місця зіткнення з автомобілем під керуванням водія [PERSON] . Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області у справі №305/874/16-к, провадження по справі №1-кп/305/181/16 від 15 липня 2016 року набрав законної сили 14.11.2016. У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «POLO», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] отримав тілесні ушкодження у виді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, травми шийного відділу хребта з переломом С2 хребця Тип2, помірним порушенням функції хребта, що призвело до стійкої втрати працездатності, що стверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворго №3485. Відповідно до розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності здійсненого позивачем, розмір регламентної виплати за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим, внаслідок ДТП, становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, а саме: 1378 грн*12= 16536 грн. Увідповідності до розрахунку шкоди пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілого [PERSON] , розмір неотриманого доходу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, становить 5022,85 гривень. Згідно довідки №1 від 07.12.2018 складеної Моторно (транспортним) страховим бюро України розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих становить 21558,85 гривень. Крім того, судом встановлено, що цивільно-правову відповідальність за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідача [PERSON] на момент ДТП застраховано не було. Згідно підпункту а) пункту 41.1. ст.41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У відповідності до п.26.1. ст.26 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно п.24.1. ст.24 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як визначено ч.1 та ч.2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, оскільки шкода завдана з вини [PERSON] , вона підлягає відшкодуванню за його рахунок. Згідно з ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. У відповідності з ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ "Про страхування": до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 27 вересня 2018 року, представник потерпілого від ДТП, [PERSON] , [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою на виплату страхового відшкодування та здійснення відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП що сталася 31.03.2016 з вини [PERSON] . Згідно платіжного доручення №1014798 від 18.12.2018 МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування представнику за довіреністю [PERSON] , [PERSON] в сумі 21558,85 гривень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд, враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Позивачем надано обгрунтовані та правові докази, що ними понесено витрати, пов`язані з регламентною виплатою в розмірі 21558,85 гривень. Натомість відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено. Не надано доказів того, що він відшкодував шкоду у вище зазначеному розмірі. Відзив на позов не подано. За таких обставин, суд, вважає, що позов підлягає до задоволення. У зв`язку із задоволенням позову, суд, приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2270 гривень.

Outcome: approved