Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовом до СТОВ "Агрофірма "Маяк" (далі - відповідач), третя особа - Франківська сільська рада Чорнобаївського району Черкаської області, про стягнення понесених збитків і упущеної вигоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 8 січня 2019 року він придбав у [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адміністративних межах Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області. 22 квітня 2019 року позивачем проведено оранку своєї земельної ділянки, однак в подальшому ця земельна ділянка була засіяна відповідачем. У відповідь на звернення позивача відповідач повідомив останньому про існування договору на управління спадщиною, укладеного між третьою особою та відповідачем, який пролонговано на підставі додаткової угоди від 1 листопада 2018 року. Третьою особою у відповідь на запит позивача повідомлено, що вказаний договір не припинено помилково. Однак, позивачем понесені фактичні витрати на обробіток вказаної земельної ділянки та на купівлю посадкового насіння. У зв`язку з викладеним позивач просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною йому земельної ділянкою шляхом її передачі в його розпорядження; стягнути з відповідача понесені збитки, упущену вигоду та судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Іншою ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 8 квітня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою шляхом її передачі в його розпорядження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в частині позовних вимог про стягнення з відповідача понесених збитків і упущеної вигоди. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що в матеріалах справи є копії чеків, що підтверджують понесені позивачем витрати на обробіток його земельної ділянки та закупівлю насіння соняшнику, призначеного для засівання земельної ділянки. Крім того, стверджував, що позивачу нанесені збитки у вигляді упущеної вигоди, яку останній оцінює у сумі 26000,00 гривень, тобто приблизно у розмірі подвійної орендної плати за аналогічну земельну ділянку. При цьому пояснив, що для визначення розміру збитків позивач до комісії Чорнобаївської РДА не звертався, оскільки остання на сьогоднішній день не створена. Позивач у судовому засідання підтримав позицію свого захисника, просив задовольнити позовні вимоги повністю, з урахування суми упущеної вигоди. Додатково пояснив, що дійсно придбав дизельне пальне для обробітку своєї земельної ділянки та насіння соняшнику для її засівання, однак після проведеної ним оранки відповідач самовільно зайняв належну йому земельну ділянку та використовував протягом 2019 року. Крім того, пояснив, що намагався мирно врегулювати з відповідачем спір, однак суму відшкодування між ними не було узгоджено. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив повністю та пояснив, що наявні у матеріалах справи чеки та квитанції не можуть слугувати доказом витрат на обробку саме земельної ділянки позивача. Крім того, вказана земельна ділянка виділена позивачу лише в жовтні 2019 року, а тому доказів, що саме цю земельну ділянку обробляв позивач, останнім не надано. Вказував на відсутність підстав для стягнення упущеної вигоди у розмірі подвійної орендної плати за користування земельною ділянкою, оскільки така сума необґрунтована. Водночас пояснив, що відповідач користувався спірної земельною ділянкою добросовісно, оскільки між ним та третьою особою укладено договір про управління спадщиною, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що раніше земля рахувалася як відумерла спадщина та мала площу близько 3,00 га. Пізніше частина цієї землі площею 2,00 га передано учаснику АТО [PERSON] у власність. Підтвердив, що між третьою особою та відповідачем укладено договір про управління спадщиною. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини. Згідно з п. 1 договору на управління спадщиною від 1 січня 2015 року, укладеного між третьою особою і відповідачем (управителем спадщини), останній прийняв в управління земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 31,75 га. Пунктами 2, 4 цього договору передбачено, що управитель спадщиною має право здійснювати управління зазначеними земельними ділянками відповідно до вимог чинного цивільного і земельного законодавства України, використовувати їх у своїй господарській діяльності, вчиняти всі юридичні та фактичні дії, що не суперечать вимогам чинного законодавства, в тому числі дії по утриманню, догляду за земельними ділянками, збереження їх родючості та використанню їх за прямим призначенням у своїй господарській діяльності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з правом отримання доходу від користування земельними ділянками, діючи при цьому як особа, яка управляє спадщиною (а.с. 12-14). Рішенням Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 12 жовтня 2018 року № 34-1/VІІ надано дозвіл на поділ земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, кадастровий номер 7125189600:03:000:0644, що розташована в адміністративних межах Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту, та подальшу розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність учаснику АТО [PERSON] (а.с. 11). 1 листопада 2018 року між третьою особою та відповідачем укладено додаткову угоду до договору на управління спадщиною від 1 січня 2015 року, відповідно до змісту якої п. 18 договору викладено у новій редакції, а саме "Цей договір укладений на строк по 31 грудня 2019 року. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами" (а.с.17-18). Відповідно до копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 8 січня 2019 року серії ННО № 458692 позивач придбав у [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, кадастровий номер 7125189600:03:000:2833, що розташована в адміністративних межах Франківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 8-9). Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копією відповідного витягу від 8 січня 2019 року № 152024963 (а.с. 10) та належить позивачу на праві приватної власності. 6 травня 2019 року третя особа у листі № 294, відповідаючи на адвокатський запит представника позивача, надала інформацію, зокрема, що між нею та відповідачем укладено вказаний вище договір, термін дії якого продовжений, однак договір не припинено помилково (а.с. 23). У відповідь на запит представника позивача відділ у Чорнобаївському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області у листі від 7 травня 2019 року № 29-23-0.350-65/113-19 повідомив, що згідно з відомостями з Державного земельного кадастру за кадастровим номером 7125189600:03:000:2833 обліковується земельна ділянка позивача, державна реєстрація якої здійснена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 19 жовтня 2018 року ФОП [PERSON] . Відомості про обмеження у використанні вказаної земельної ділянки, встановлені порядком ведення Державного земельного кадастру, не зареєстровані (а.с. 21). 8 травня 2019 року третя особа направила відповідачу лист за № 298 з пропозицією виключити із управління відповідачем земельну ділянку, кадастровий номер 7125189600:03:000:2833, шляхом підписання додаткової угоди до договору на управління спадщиною від 1 січня 2015 року, оскільки вказана земельна ділянка перейшла у власність позивача (а.с. 24-25). Позивачем долучено до матеріалів справи письмові пояснення [PERSON] , в яких останній стверджує, що за усною домовленістю з позивачем 22 квітня 2019 року виконав оранку належної йому земельної ділянки та за виконану роботу отримав 40 л дизпалива та грошові кошти у розмірі 2000,00 гривень (а.с. 28). Крім того, позивачем надано копію квитанції від 4 квітня 2019 року про придбання ним дизельного палива на суму 1663,85 гривень, а також копію товарного чеку від 20 квітня 2019 року про придбання насіння соняху на суму 7700,00 гривень (а.с. 29). Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Приписами ч. 1 ст. 157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема юридичні особи, які використовують земельні ділянки, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 2 ч. 2 цієї статті Кодексу передбачено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16 висловлена правова позиція, відповідно до якої, збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права. Згідно з ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 157 ЗК України). Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Пунктом 2 Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (п. 4 Порядку). Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій. В п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" звернуто увагу судів на те, що розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284). Пунктом 25 вказаної постанови встановлено, що у справах про відшкодування збитків або шкоди необхідно витребовувати, зокрема, акт відповідної комісії, створеної Київською, Севастопольською міськими радами, районною державною адміністрацією чи виконавчим комітетом міської (міст обласного значення) ради для визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, затверджений органом, що створив цю комісію. Згідно з п "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Визначення терміну "самовільне зайняття земельної ділянки" надано в ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", а саме самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином в даній категорії справ судам, в першу чергу, необхідно установити факт наявності самовільного зайняття земельної ділянки, яке в причинно-наслідковому зв`язку потягло за собою втрату упущеної вигоди. У разі встановлення такої обставини для обчислення розміру упущеної вигоди слід застосовувати Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справа № 393/214/17. Отже у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Приписами ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому відповідно до положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. Натомість позивачем не надано жодного доказу, який свідчив би про те, що внаслідок дій відповідача йому нанесено майнову шкоду у вигляді реальних збитків та упущеної вигоди. Зокрема, копії квитанції про придбання дизельного палива (а.с. 29) та письмових пояснень [PERSON] (а.с. 28), на переконання суду, не можуть слугувати належними і допустимими доказами здійснення [PERSON] оранки належної позивачу земельної ділянки, тобто надання таких послуг, та понесення останнім відповідних витрат на їх оплату. Копія товарного чеку про придбання насіння соняху (а.с. 29) також не підтверджує понесення витрат на його придбання саме позивачем, оскільки не містить відомостей про покупця. Крім того, додана до позовної заяви копія довідки управління агропромислового розвитку Чорнобаївського РДА від 7 травня 2019 року № 96/01 (а.с. 22) про середню урожайність соняшнику та кукурудзи за 2018 рік жодним чином не може слугувати підставою для стягнення упущеної вигоди, а тим більше підтверджувати її розмір. Водночас акт відповідної комісії, як належний і допустимий доказ, в матеріалах справи відсутній, як і будь-які докази того, що позивач взагалі намагався отримати такий акт. При цьому та обставина, що відповідна комісія у Чорнобаївському районі Черкаської області на момент розгляду справи нестворена, не позбавляла можливості позивача скористатися іншими способами захисту порушених прав та законних інтересів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому відповідачем майнової шкоди, а тому позовні вимоги про стягнення понесених збитків та упущеної вигоди є недоведеними, та до задоволення не підлягають, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed