Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, письмових та усних пояснень представників позивача, 31.03.2009 року між кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] було укладено кредитний договір № В-92/0009/09/155/06, відповідно якого відповідач отримав кредит в сумі 6 711 гривень 64 копійки, зі сплатою відсотків фактичну кількість користування кредитом у розмірі 0,164% на день. Згідно умов кредитного договору, відповідач зобов'язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 15-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, яка міститься у п. 3.3 договору. Пунктом 3.5 договору передбачено, що у випадку прострочення відповідачем термінів платежів, зазначених в Таблиці 1 договору, позивач має право стягнути з нього пеню в розмірі 1% від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожний день прострочення платежів та нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день його погашення. Позивач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором виконав повністю, але [PERSON] свої зобов'язання порушив, внаслідок чого станом на 13.06.2014 року в нього виникла заборгованість в сумі 46995 гривень 28 копійок, в тому числі: неповернутий вчасно кредит - 6011 гривень 64 копійки; несплачені вчасно проценти - 19101 гривня 26 копійок; нарахована за період з 28.10.2012 року по 27.10.2013 року пеня - 21882 гривень 38 копійок. На підставі наведеного представник позивача просила стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № В-92/0009/09/155/06 від 31.03.2009 року в сумі 46995 гривень 28 копійок та судові витрати у справі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що підписував кредитний договір, отримував гроші, однак примірник договору в день укладення і по даний час йому не дали, тому він не знав куди і скільки платити. При укладанні договору йому пояснили, що два примірники необхідно направити в м.Київ і свій він отримає пізніше. Однак, через деякий час, при спробі забрати договір, він виявив, що відділення спілки виїхало з приміщення, в якому знаходилося: м.Нетішин вул.Курчатова, 1а. Він намагався знайти їх, зв'язатися з ними, але йому це не вдалося. Відповідач пояснив, що два платежі по договору він не платив, можливо це зробила його мати, отримавши вимогу спілки про необхідність погашення кредиту. Відповідач вважає, що саме з вини позивача він був позбавлений можливості виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. Просив застосувати до позовних вимог позовну давність та ч.3 ст.551 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача просив застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, посилаючись на те, кредитним договором встановлено графік погашення кредиту щомісячними платежами, тому перебіг позовної давності за вимогами спілки починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення, а позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Зазначив, що позивачем не доведено, що відповідачу було вручено примірник договору, хоча він зобов'язаний це довести згідно ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки даний кредит є споживчим. Не маючи договору відповідач не знав куди платити, коли і в яких розмірах. Крім того, Нетішинське відділення через два тижні після укладення договору змінило адресу, а в подальшому було закрито, однак відповідача про вказані обставини позивач не повідомляв. Посилаючись на ст.ст.610, 612, 613 ЦК України, представник вважає, що позивач допустив прострочення кредитора, оскільки через невручення договору та відсутність інформації про місцезнаходження відділення спілки відповідач об'єктивно не міг виконати покладені на нього обов'язки щодо погашення заборгованості. Таким чином порушення зобов'язань відповідачем виникло з вини позивача. Представник пояснив, що в силу ч.4 ст.613, ч.1 ст.616 ЦК України, боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за прострочення кредитора, а суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Крім того, враховуючи наведені обставини, представник просив застосувати ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір неустойки (пені), яку просить стягнути позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до стст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 31.03.2009 року між Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» та [PERSON] було укладено кредитний договір № В-92/0009/09/155/06, відповідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 6 711 гривень 64 копійки, зі сплатою відсотків фактичну кількість користування кредитом у розмірі 0,164% на день. Згідно п.2.4 кредитного договору, позичальник зобов'язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту не пізніше 15-го числа кожного місяця, а також сумами, не меншими, ніж вказані в Таблиці 1, яка міститься у п. 3.3 договору. Згідно п.3.5 договору, у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених в Таблиці 1 договору, кредитодавець має право стягнути з нього пеню в розмірі 1% від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожний день прострочення платежів та нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день його погашення. Відповідно до п.3.1 кредитного договору, сторони погодили графік погашення платежів Таблиця 1, а саме: погашення повинно було відбуватися з 31.03.2009 року по 15.03.2012 року. Згідно п.3.1, п.5.1 кредитного договору, він діє до повного виконання позичальником зобов'язань за ним. Прострочення сплати кредиту та процентів не зупиняє нарахування процентів, що складають шістдесят процентів річних. Згідно пп.5 п.2.2. кредитного договору, кредитодавець зобов'язаний письмово протягом 10 днів повідомити позичальника про зміну свого місцезнаходження та/або банківських реквізитів, вказаних у цьому договорі. Як вбачається з видаткового касового ордеру, [PERSON] отримав кредит в сумі 6 711 гривень 64 копійки, згідно договору № В-92/0009/09/155/06 від 31.03.2009 року, про що свідчить його підпис. Отримання кредиту відповідачем не заперечується. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № В-92/0009/09/155/06 від 31.03.2009 року, станом на 13.06.2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] становить - 46995 гривень 28 копійок, яка складається з наступного: - заборгованість за тілом кредиту - 6011 гривень 64 копійок; - заборгованість по сплаті процентів - 19101 гривня 26 копійок; - пеня за період з 28.10.2012 року по 27.10.2013 року - 21882 гривень 38 копійок. В наданих суду письмових запереченнях відповідач просив застосувати позовну давність до позовних вимог позивача. Водночас представник позивача просила відмовити в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що позовна давність перервана 20.03.2013 року пред'явленням кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» позовів до [PERSON] про стягнення заборгованості до Третейського суду, тому її перебіг почався заново з 21.03.2013 року. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Однак, суд не вбачає підстав для переривання строку позовної давності, так як позовна давність переривається пред'явленням позову до боржника лише до судів загальної юрисдикції. Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року № 6-116 цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Так, позовна заява датована 04.11.2013 роком, отже з 04.11.2010 року в позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом У частині вимог про стягнення кожного з платежів за межами трирічного строку, що передував зверненню з позовом до суду, позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові у цій частині. Як вбачається з Графіка погашення платежів, що міститься в Таблиці 1 кредитного договору та колонки "необхідні платежі за графіком", яка міститься в розрахунку заборгованості, з врахуванням трирічного строку позовної давності, [PERSON] повинен був погашати тіло кредиту до 15.03.2012 року такими платежами: 15.11.2010 року - 186,43 грн., 15.12.2010 року - 186,43 грн., 15.01.2011 року - 186,43 грн., 15.02.2011 року, 15.03.2011 року - 186,43 грн., 15.04.2011 року - 186,43 грн., 15.05.2011 року - 186,43 грн., 15.06.2011 року - 186,43 грн., 15.07.2011 року - 186,43 грн., 15.08.2011 року - 186,43 грн., 15.09.2011 року - 186,43 грн., 15.10.2011 року - 186,43 грн., 15.11.2011 року - 186,43 грн., 15.12.2011 року - 186,43 грн., 15.01.2012 року - 186,43 грн., 15.02.2012 року - 186,43 грн., 15.03.2012 року - 186,59 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача по тілу кредиту становить: 3169 гривень 47 копійок. Враховуючи збільшення позовних вимог, за період з 04.11.2010 року по 13.06.2014 року, розмір процентів за користування кредитом становить: 3169, 47 грн. (заборгованість по кредиту згідно графіка) х 0,164% (процентна ставка) х 1317 (кількість днів прострочення) = 6845 гривень 67 копійок. За період з 04.11.2012 - року по 04.11.2013 року розмір пені становить: 3169, 47 грн. (заборгованість по кредиту згідно графіка) х 1% (процентна ставка) х 366 (кількість днів прострочення) = 11600 гривень 26 копійок. Згідно ч.1, ч.4 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Оскільки кредитні кошти [PERSON] отримував на відпочинок, суд вважає, що укладений ним кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту. Позивачем суду не надано жодних доказів вручення відповідачу примірника кредитного договору, хоча законодавець покладає обов'язок доведення вказаної обставини на кредитодавця. Як вбачається з пояснень представника позивача, договору оренди нежитлового приміщення від 16.04.2008 року, протоколу № 14 засідання спостережної ради кредитної спілки "Центр фінансових послуг" від 24.03.2010 року, протоколу № 33 засідання спостережної ради кредитної спілки "Центр фінансових послуг" від 25.09.2012 року, після укладення відповідачем кредитного договору адреса місцезнаходження Нетішинського відділення кредитної спілки неодноразово змінювалася, а в подальшому 25.09.2012 року відділення взагалі було закрито. Представником позивача не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач повідомлявся про зміну місцезнаходження відділення та про його закриття. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що відповідач повідомлявся про закриття Нетішинського відділення листом № 6154/12 від 20.09.2012 року, оскільки відсутні відомості про отримання [PERSON] вказаного листа. Крім того, лист датований 20.09.2012 року, а спостережна рада кредитної спілки прийняла рішення закрити відділення лише 25.09.2012 року. Згідно ч.1, 4 ст.612 ЦПК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Згідно ч.1, 4 ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Відповідно до ч.1 ст.616 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що під час укладення кредитного договору та в подальшому такий договір відповідачу не вручався, Нетішинське відділення кредитної спілки неодноразово змінювало свою адресу, а в подальшому було закрите, однак відповідач про вказані обставини належним чином письмово, як цього вимагає договір, не повідомлявся, тому суд приходить до висновку про відсутність вини [PERSON] у невиконанні взятих на себе зобов'язань та допущення позивачем прострочення кредитора. У зв'язку з наведеним, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача нараховані проценти. Частиною 1 статті 546 ЦК встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Враховуючи подання відповідачем заяви про застосування ч.3 ст.551 ЦК України, те, що невиконання зобов'язання сталося з вини позивача, а розмір пені значно перевищує суму заборгованості за тілом кредиту, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 6000 гривень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності з 04.11.2010 року по 04.11.2013 року в сумі 9169 гривень 47 копійок, з яких: неповернуте тіло кредиту - 3169 гривень 47 копійок, пеня - 6000 гривень. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 94 гривні.

Outcome: approved