Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, вимоги якої уточнив та обґрунтовує тим, що 09.11.2012 р. між ним та ПП «Грандфінресурс», як професійним надавачем фінансових послуг було укладено договір № 213190, згідно до пункту 1.1. якого було передбачено придбання позивачем за умови постійної участі у програмі у позику товару чи коштів. Додатком № 1 до договору було передбачено, що позивач робить одноразовий платіж у сумі 4000 грн. та щомісячні платежі в сумі 833 грн., а взамін отримує у відповідача у позику 100000 грн. В цей же день, відразу після укладення договору між ним та ТОВ «Грандфінресурс» було з відома позивача укладено додаткову угоду про заміну сторони у договорі з ПП «Грандфінресурс» та ТОВ «Грандфінресурс», згідно до якої всі права та обов'язки по договору перейш\-ли від ПП «Грандфінресурс» до ТОВ «Грандфінресурс». У даний час законність за\-значеної додаткової угоди викликає великий сумнів у позивача, але в момент укладення він цього не розумів, так як всі його думки були спрямовані на як найскоріше отримання кредиту у сумі 100000 грн. на сприйнятливих умовах. Позивач добросовісно тривалий час майже рік виконував свої зобов'язання та сплачував передбачені договором кошти, всього сплативши 14846,30 грн. Але, позики так і не отримав, тому позивач припинив платежі, вважаючи, що потрапив у руки шахраїв. Однак, до даного часу офіційно договір між сторонами не розірваний, а представники відповідача, незважаючи на свої обіцянки та положення статті 8 договору, сплачених позивачем коштів за мінусом одноразового вступного платежу та адміністративних витрат, так і не повернули позивачу. Позивач вважає, що в момент укладення договору відповідачі ввели його в оману стосовно своїх дійсних намірів по договору, відсутність бажання його викона\-ти із свого боку, а тому в наявності порушення з боку відповідача, як професійного надавача фінансових послуг положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, позивач просить суд прийняти відмову від договору № 213190 від 09.11.2012 р. з усіма додатками з боку його, як споживача, який укладено з Приватним підпри\-ємством «Грандфінресурс», та стягнути у солідарному порядку з Приватного підприємства «Грандфінре\-сурс», та Товариства з обмеженою відповідальністю «Грандфінресурс», на його користь кошти у сумі 9166 грн. 30 коп. та судовий збір. Згідно письмової заяви позивач просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник ТОВ «Грандфінресурс» надав суду заперечення по справі, пояснюючи тим, що вимоги є необґрунтованими, так як позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що оспорюваний правочин начебто укладений з використання омани та пірамідальної схеми, хоча не заперечується позивачем добровільність, законність правочину до дати подання заяви. Ліцензійні умови для здійснення діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах мали бути розроблені та затверджені в шестимісячний строк з дня опублікування Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг». Проте такі умови у встановлений строк не були розроблені, а фінансовим установам надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом провести свою діяльність у відповідність з вимогам цього закону, тобто до 09 січня 2013 р. договір було укладено 09.11.2012 р., тобто до 09 січня 2013 р., таким чином на час укладення договору, ПП «Грандфінресурс» відповідала вимогам законодавства. Позивач є учасником реєстру № 000217. Дозволи на отримання грошових сум Адміністратор програми надавав не на власний розсуд, а згідно умов Договору, тим учасникам які мали більшість платежів. Позивач натомість сплатив 13 щомісячних обов'язкових платежів. Тобто ставити питання щодо надання дозволу на отримання заявленої позивачем грошової суми є передчасним. А на наступний захід по розподілу грошового фонду реєстру № 000217, який відбувся 02.02.2014 р., позивач заяву не подав, та не сплатив загальний платіж, що обов'язково передбачено умовами договору. Тому не барала участь у наступному розподілі грошового фонду. Останній платіж позивач зробив 23.12.2013 р. на загальну суму 1253,33 грн. У січні 2014 р. позивач не робив платежів, тому у даному випадку вступає у дію п. 8.3 Додатку № 2. Відповідно до вимог п. 8.3 Додатку № 2 договір буде вважатись розірваним з 01 лютого 2014 р. на вимогу відповідача. У цьому випадку одноразовий комісійний внесок та адміністративні витрати учаснику не повертаються. Щодо чистих внесків, то адміністратор здійснить повернення сплачених учасником чистих внесків протягом 60 банківських днів після закриття реєстру. Доказі про закриття реєстру позивачем не надано. Позивач мав достатньо час для ознайомлення з умовами договору, а також з іншими умовами щодо організації роботи ТОВ «Грандфінресурс» за програмою «Альянс Україна», які його цікавили. Позивачем не зазначено та не підтверджено жодним доказом, яким саме чином відповідач здійснює свою діяльність по пірамідальній схемі та чим цей факт підтверджується. Відповідно представник ТОВ «Грандфінресурс» просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник ПП «Грандфінресурс» будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, до суду не з'явився. Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази вважає, позовні вимоги задовольнити частково. 09 листопада 2012 р. між Приватним підприємством «Грандфінресурс» та [PERSON] укладено договір № 213190, додатками /а.с.6,7,8-11/. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору учасник доручає Адміністратору (в особі ПП «Грандфінресурс») використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу, а також здійснювати оплату товару на користь учасників реєстру чи надавати відповідні суми у позику. Адміністратор не має права використовувати сплачені учасником чисті внески для власних потреб. За надання послуг за програмою учасник сплачує одноразовий адміністративний платіж та одноразовий комісійний внесок (Додатка N 2). Пунктом 5.1 ст. 5 Додатка N 2 визначено, що Адміністратор надає відповідну грошову суму Учаснику, який отримав Дозвіл, протягом 3 банківських днів після того, як Учасником будуть виконані вимоги цієї статті. 09 листопада 2012 р. між ПП «Грандфінресурс» (сторона 1), ТОВ «Грандфінресурс» (сторона 2), [PERSON] (сторона 3) укладена додаткова угода, згідно якої сторона 1 передає, а сторона 2 приймає на себе в повному обсязі права та обв'язки адміністратора програми «Альянс Україна» за договором № 213190 від 09.11.2012 р., який складено між стороною 1 та стороною 3 /а.с.12/. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та (або) їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівля цінними паперами; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 указаного Закону визначено, що фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Наведене свідчить про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону. У листі Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 24 квітня 2009 року N 5737/12-12 указано, що надання послуг при придбанні товарів у групах містить ознаки фінансової послуги, пов'язаної з прямим залученням фінансових активів від фізичних осіб. Водночас відповідно до ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Тому вчинення відповідачами цього правочину без відповідного дозволу ( ліцензії ) в силу ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст. 227 ЦК України, є підставою для визнання договору недійсним. Діяльність відповідача вводить позивача, як споживача, в оману, оскільки згідно умов укладеного договору його виконання здійснюється виключно за кошти учасників, без залучення коштів товариства. Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками, в подальшому учасник, який отримав позику, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам, тобто, один учасник за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача, оплачує товар чи позику іншому учаснику. При цьому, позивач сплачує відповідачу не за одержання товару чи позики, а фактично за можливість одержання права на купівлю чи отримання позики, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. Оскільки [PERSON] сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару (отримання послуги), а ТОВ «Грандфінресурс» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару (отримання послуги) одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Альянс Україна». Таким чином, діяльність відповідача є такою, що вводить споживача в оману, а укладений між сторонами договір порушує права позивача і відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» такий правочин є недійсним. При цьому відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання судом такого правочину (нікчемного) недійсним не вимагається. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-22цс13 та постанові від 23 травня 2012 року у справі № 6-35цс12, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Outcome: partial