Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

У травні 2016 року позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння ДТП, яка обґрунтована тим, що 01 жовтня 2015 року близько 08.30 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Опель - Астра" державний номерний знак [NUMBER] , на регульованому світлофором перехресті вул. Кобилянського - пр. Миру м. Кривого Рогу, при виконанні маневру повороту ліворуч, допустив зіткнення з зустрічним транспортним засобом - автомобілем "ДЕУ Супер Салон" державний номерний знак [NUMBER] , рід керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль "ДЕУ Супер Салон" отримав механічні пошкодження, а його водій зазнав тілесних ушкоджень. 27.11.2015 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінального провадження. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року, провадження відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було закрито в зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Автомобіль "ДЕУ Супер Салон" державний номерний знак [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію належить [PERSON] . Відповідач [PERSON] добровільно завдані збитки не бажає відшкодовувати. Відповідно до висновку фахівця - автотоварознавця СПД [PERSON] № Д 17/01/16 сума матеріального збитку, нанесеного [PERSON] за ушкодження автомобіля "ДЕУ Супер Салон" державний номерний знак [NUMBER] з урахуванням строку експлуатації становить 71564,90 грн. Страхова компанія "Український Страховий Стандарт" сплатив 32500 грн. Крім того, позивач [PERSON] понесла витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 2500 грн., витрати на юридичні послуги в розмірі 1500 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн.; позивач [PERSON] поніс витрати на юридичні послуги в розмірі 1500 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. Також позивачі вважають, що з вини відповідача їм було завдано моральної шкоди, яку вони оцінюють в 5 000 грн. кожному, виходячи з того, що з вини останнього належне їм майно зазнало пошкоджень, вони були змушені змінити на деякий час повністю свій образ життя через відсутність автомобіля. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивач [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень. Посилаючись на викладене, позивачі просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 39064,90 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та інші витрати в розмірі 4551,20 грн.; на користь [PERSON] - моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та інші витрати в розмірі 2051,20 грн. Позивачі в судове засіданні не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник позивачів - адвокат Цепелєв Ю.М. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, не заперечував щодо розгляду справи в заочному порядку за відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи мається рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. З огляду на те, що відповідач будучи обізнаним про існування цивільної справи, де він є стороною та те, що дана справа буде розглядатися у Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, не вживи заходів для явки до суду, суд вважає, що наведена поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи. Слід також відзначити, що і Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Представник ПАТ "СК Український страховий стандарт" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивачів, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі повторне заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 10 ст. 10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01 жовтня 2015 року о 08.30 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Опель - Астра" державний номерний знак [NUMBER] , на регульованому світлофором перехресті вул. Кобилянського - пр. Миру м. Кривого Рогу, при виконанні маневру повороту ліворуч, допустив зіткнення з зустрічним транспортним засобом - автомобілем "ДЕУ Супер Салон" державний номерний знак [NUMBER] , рід керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль "ДЕУ Супер Салон" отримав механічні пошкодження, а його водій зазнав тілесних ушкоджень. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року, яка не була оскаржена, набрала законної сили 24.03.2016 року, справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за ст. 124 КУпАП провадженням закрито в зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Як вбачається з мотивувальної частини даної постанови, [PERSON] в жодне з призначених судових засідань не з`явився. 27 листопада 2015 року була винесена постанова про відмову в порушенні кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, хоча [PERSON] постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 березня 2016 року не визнано винним в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Проте, встановлено факт спричинення ДТП [PERSON] . Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові від 07.02.2018р. по справі №910/18319/16 Верховного суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вказав, що з правового аналізу норми п.7 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, СК "Український Страхлвий Стандарт" звернувся до судового експерта автотоварознавця [PERSON] Згідно із висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 27 січня 2016 року № Д17/01/16 сума матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля позивача [PERSON] становить 71564 грн. 90 коп. (а.с. 12-39). Вартість проведення авто-товарознавчого дослідження складає 2500 грн., що підтверджується квитанцією № 005887 від 06.10.2015 (а.с. 40). Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 01 серпня 2015 року № АЕ/5254557, страховик ПАТ «Страхова компанія "Український Страховий Стандарт" (ліміт за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 500,00 грн.) (а.с. 92). Звертаючись з позовом до суду до відповідача [PERSON] та обґрунтовуючи розмір майнових збитків позивачі посилаються на те, що страховою компанією ПАТ «Страхова компанія "Український Страховий Стандарт" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 32500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 415 від 15.02.2016 ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 42). Тому різниця між сумою матеріального збитку та страховим відшкодуванням складає 39064,90 грн. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, що застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Суд вважає, що матеріальна шкода, що була завдана внаслідок ДТП [PERSON] , як власнику майна, знайшла своє повне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Позивач скористався таким правом. Відповідач не спростував цього жодним доказом. З матеріалів справи вбачається, що експертиза була проведена за ініціативою СК "Український Страховий Стандарт", її вартість складає 2500 грн., яку сплатила позивач [PERSON] Дана сума також відноситься до судових витрат та підлягає стягненню. Відповідач не надав жодного доказу на спростування розміру матеріальної шкоди. Також, позивачі вважають, що в результаті даної ДТП, окрім матеріальних збитків, їм було спричинено і моральну шкоду, яку вони оцінюють у 5000 грн. кожному. Вирішуючи вказану позовну вимогу суд дійшов наступного висновку. Нормами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 4, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.2005 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Розмір душевних страждань позивачів оцінюється [PERSON] та [PERSON] в 5 000 гривень кожному, яка підлягає стягненню. Як зазначають позивачі, заявлені ними ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести останніми зокрема: порушення звичайного способу життя, приниження гідності, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння ДТП. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Згідно ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати пов`язані із проведенням експертизи. Згідно квитанції № 005887 від 06.10.2015 року вартість автотоварознавчого дослідження автомобіля "ДЕУ Супер Салон" державний номерний знак [NUMBER] склала 2500,00 грн. (а.с. 40). Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить надання професійної правничої допомоги. Згідно договору щодо надання юридичних послуг від 09.04.2016 року та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу по цивільній справі, наданого адвокатом Цепелєвим Ю.М. позивачу [PERSON] складають 1500 грн. (а.с. 44, 46). Згідно договору щодо надання юридичних послуг від 09.04.2016 року та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу по цивільній справі, наданого адвокатом Цепелєвим Ю.М. позивачу [PERSON] складають 1500 грн. (а.с. 45, 47). При вирішенні питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 551,20 грн. та на користь позивача [PERSON] - 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved