Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач звернулися до суду 23 квітня 2015 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що громадянка [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], яка має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких вона виховує як одинока мати. [PERSON] народився в акушерському відділенні КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» та відразу після народження через тяжкість був переведний до відділення патології новонароджених обласної дитячої клінічної лікарні № 1 м. Харків. Там він отримував лікування до 16 березня 2011 року і був виписаний з діагнозом «гіпоксично-геморагічне ураження центральної нервової системи, як наслідок перенесеної внутрішньоутробної гіпоксії плода та асфіксії при народженні, синдром пригнічення центральної нервової системи, як наслідок перенесеної внутрішньоутробної гіпоксії плода та асфіксії при народженні, синдром пригнічення центральної нервової системи, лікворно-гіпертензійний синдром, парез лицьового нерву, функціональне овальне вікно в серці, хорда лівого шлуночка серця, недоношеність». Дитина потребувала постійного медичного нагляду та лікування, але матір постійно ухилялась від спілкування з медичними працівниками, залишаючи дитину на свого колишнього співмешканця [PERSON] та його матір [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS]. До лікарів хлопчика приводила громадянка [PERSON]. [PERSON] також народилась в акушерському відділенні КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» в стані внутрішньоутробної гіпотрофії, через що відставала в розвитку. Незважаючи на це, мати [PERSON] декілька разів письмово відмовлялась від огляду дитини лікарями, жодну рекомендацію не виконала. Вікових щеплень дитина також немає через відмову матері. [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Лозівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді з 10.12.2013 року по 11.11.2014 року, як така, що ухиляється від виконання батьківських обов»язків. За час перебування під супроводом відповідач постійно змінювала місце проживання, залишаючи малолітніх дітей по черзі на свого колишнього співмешканця [PERSON] та його матір. Фахівці із соціальної роботи та дільничні інспектори міліції неодноразово здійснювали виїзди за можливими місцями перебування [PERSON] з метою її розшуку, проводили з нею профілактичні роз»яснювальні бесіди щодо необхідності визначитися з місцем проживання та не допускати залишення дітей. Окрім того, фахівцями із соціальної роботи та медичними працівниками з матір»ю [PERSON] проводилися мотиваційні бесіди щодо необхідності відвідувати лікарів з метою обстеження дітей та проведення профілактичних щеплень. [PERSON] неодноразово запрошувалася на прийом до сімейного лікаря, але приходити до лікарні відмовлялася,на зауваження та рекомендації фахівця із соціальної роботи медичних працівників відповідачка реагувала неадекватно, агресивно, виходила з кімнати не дослухавши спеціалістів. 25.03.2014 року на засіданні комісії з питань сім»ї, гендерної рівності, запобігання насильства в сім»ї та протидії торгівлі людьми Лозівської міської ради було розглянуто питання щодо подальшої роботи з сім»єю [PERSON]. Їй було винесено офіційне попередження про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов»язків, проведено роботу, спрямовану на створення належних умов для проживання дітей, неприпустимість проживання дітей окремо від матері. Деякий час мати разом з дітьми мешкала за адресою: [ADDRESS]. В ході роботи з сім»єю у фахівця виникали труднощі з приводу того, що [PERSON] не відчиняла двері та не відповідала на телефонні дзвінки, не виконувала жодної рекомендації фахівців. Враховуючи вищезазначене, на засіданні комісії з питань сім»ї, гендерної рівності, запобігання насильства в сім»ї та протидії торгівлі людьми Лозівської міської ради 10 листопада 2014 року соціальний супровід сім»ї [PERSON] було припинено без досягнення позитивного результату. 18 лютого 2015 року громадянка [PERSON]., яка проживає за адресою: [ADDRESS],доставила до служби у справах дітей Лозівської РДА малолітню дитину [PERSON]. Згідно пояснення [PERSON]., [PERSON] разом з донькою [PERSON] приїхала жити до її сина [PERSON] у жовтні 2014 року. Відповідно до інформації Суданської сільської ради Первомайського району Харківської області, а також пояснень [PERSON]. і [PERSON], за час проживання в с. Суданка [PERSON], майже постійно перебувала в нетверезому стані, ставилася до [PERSON] байдуже, вихованням не займалась, матеріально не забезпечувала. Вона неодноразово зникала на тривалий час, залишаючи доньку на фактично чужих людей. 14 січня 2015 року відповідачка покинула доньку в сім»ї [PERSON].. У зв»язку з залишенням дитини без батьківського піклування дівчинку було поміщено до державного закладу. [PERSON] неодноразово повідомлялось про необхідність з»явитися до служби у справах дітей Лозівської РДА для вирішення подальшої долі дитини. Окрім того, вона отримала письмове повідомлення про влаштування її доньки до державного закладу та виклик на засідання комісії з питань захисту прав дитини Лозівської РДА, але до теперішнього часу вона не з»явилась, дитиною не цікавилась. У зв»язку з вищезазначеним службою у справах дітей Лозівської РДА 23 лютого 2015 року направлене клопотання до Лозівського МВ ГУМВС України в Харківській області щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 184 КУпАП у зв»язку з ухилянням від виконання передбачених законодавством обов»язків по забезпеченню необхідних умов життя та виховання дитини. Малолітню [PERSON] було взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, служби у справах дітей Лозівської РДА у зв»язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов»язків. Згідно до усного пояснення громадянки [PERSON]., дитину [PERSON] вона виховує та утримує майже з самого народження. Матір [PERSON], [PERSON], не зважаючи на малюковий вік сина та стан його здоров»я, постійно залишала хлопчика на неї. З 2012 року [PERSON] практично з дитиною не проживає, лише зрідка навідує його. Матеріально вона [PERSON] не утримує, про стан здоров»я хлопчика не піклується. Відповідно до інформації УПСЗН Лозівської міської ради, [PERSON]. Питання щодо вирішення подальшої долі малолітньої [PERSON], яка залишилася без батьківського піклування, було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Лозівської РДА. Членами комісії прийнято одноголосне рішення про доцільність звернення до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача, Служби у справах дітей як представник органу опіки і піклування Лозівської РДА, Кара Я.В. підтримала позовні вимоги на підставах, які в викладені в позовній заяві та пояснила, що мати [PERSON] не цікавиться життям та станом здоров'я дітей, не піклується про їх розвиток та матеріальним забезпеченням, крім того відповідачка веде аморальний спосіб життя, раніше судима, перебуває на обліку у лікаря нарколога, ніде не працює і не перебуває в центрі зайнятості з приводу пошуку роботи, і кошти, які отримує з держави на утримання двох дітей, витрачає на свої особистіі потреби. Третя особа, Виконавчий комітет Єлизаветівської сільської ради Лозівського району, як орган опіки та піклування, до судового засідання не забезпечили явку свого представника, але надали на канцелярію суду письмове клопотання, в якому прохали слухати цивільну справу за їхньою відсутністю та ухвалити рішення на розсуд суду. Прокурор вважала за необхідне, діючи в інтересах дітей, позов позивача задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав, стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей. Відповідач у судове засідання не з»явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Не подано нею і заперечень на позовну заяву, право на яке їй було роз"яснено судом в ухвалі суду про відкриття провадження по справі, які нею отримано особисто про що свідчить її розписка про їх отримання. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено такі факти та відпорвідні їм правлвідносини. Матеріалами справи встановлено, що відповідач по справі - [PERSON], є матір»ю дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопіями свідоцтва про народження (а. с.№ 16-18, 21-23). Як встановлено в судовому засіданні та з матеріалів позовної заяви, [PERSON], постійного місця проживання не має, змінює свої помешкання, хоча зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Діти мешкають окремо від неї. Згідно повідомлення начальника служби у справах дітей Лозівської РДА Ярути Л.Р. зазначено, що малолітня [PERSON], [INFO], з 12.03.2015 влаштована на тимчасове проживання до сім"ї громадян України, в якій перебуває по теперішній час. [PERSON] мешкає з громадянкою [PERSON]. за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідачка раніше судима Лозівським міськрайонним судом 11.11.2014 року до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, що підтверджується копією вироку. В зв"язку з тим, що [PERSON] за час відбування покарання на шлях виправлення не стала, що виразилося у систематичній неявці на реєстрацію до Лозівського МРВ КВІ без поважних причин та вчинення нею правопорушень, Лозівським міськрайонним судом Харківської області постановлено ухвалу 28 квітня 2015 року за поданням Лозівського міськрайонного відділу КВІ УДПтС України в Харківській області про скасування звільнення відбування покарання з випробуванням у відношенні [PERSON]. Згідно висновку служби у справах дітей Лозівської РДА Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, громадянка [PERSON] свої батьківські обов»язки не виконує належним чином: не створила необхідних умов для життя і виховання своїх малолітніх дітей, для повного та гармонійного розвитку їх особистостей. Вона не намагається покращити соціальне становище сім»ї, не виявляє зацікавленості в подальшій долі дітей. У своєму висновку служба у справах дітей Лозівської РДА зазначила, що за доцільне позбавити батьківських прав за ухиляння від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, громадянку [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та стягнути з неї аліменти на їхнє утримання. (а.с.№ 29-30). У судовому засіданні, достовірно встановлено, що [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей, [PERSON] та [PERSON]. Підтвердженням чого є Лист Лозівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді, в якому директор Бережна Н.М. звертається до начальника служби у справах дітей Лозівської РДА Ярути Л.Р. з посиланням про те, що відповідно до протоколу комісії з питань сім»ї, гендерної рівності, запобігання насильства в сім»ї та протидії торгівлі людьми від 10.11.2014 року № 8 соціальний супровід сім»ї [PERSON] було припинено без досягнення позитивного результата (а.с. 7) Судом також оглядався Лист служби у справах дітей Лозівської міської ради від 17.03.2015 року за № 217, в якому зазначено, що питання щодо виконання батьківських обов»язків матір»ю [PERSON] розглядалось на засіданні Координаційної ради з питань сім»ї, жінок та молодіжної політики 09.10.2013 року, відповідно до рішення ради родина перебувала під соціальним супроводом Лозівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді. З матір»ю проводились роз»яснювальні бесіди щодо виховання, належного виконання батьківських обов»язків стосовно неповнолітніх дітей. Також роз»яснені правові наслідки невиконання батьківських обов»язків згідно із законодавством України, винесено офіційне попередження (а.с. 8). Згідно повідомлення заступника головного лікаря району з дитинства і рододопомоги Найдук Л.В. від 16.03.2015 року за № 270 судом встановлено, що дівчинка [PERSON], [INFO] відстає у розвитку, жодних рекомендацій матір»ю [PERSON] не були виконані, після 27.01.2014 року жодного разу мама з дитиною до поліклініки не приходила. Вікових щеплень дитина не має через відмову матері (а.с. 11). З повідомлення заступника головного лікаря району з дитинства і рододопомоги Найдук Л.В. від 16.03.2015 року за № 269 встановлено, що хлопчик [PERSON], [INFO], був виписаний при народженні з декількома діагнозами. На лікування хлопчика до поліклініки приводила бабуся, з якою він мешкав по [ADDRESS]. В подальшому хлопчик на короткий термін від бабусі забирався матір»ю до нової адреси проживання і швидко повертався до бабусі, де фактично постійно і проживає (а.с. 12). Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2014 року перебуває на обліку лікаря-нарколога в зв"язку з вживанням алкоголю зі шкідливими наслідками. Наркологічне відділення не відвідує, лікування від алкоголізму пропонувалося, але курс лікування не пройшла, що підтверджується Довідкою лікаря-нарколога Лозівської ЦРЛ виданою 12 березня 2015 року. У судовому засіданні, в якості свідка по справі було допитано [PERSON], яка повідомила, що вона знає [PERSON] дуже добре, оскільки її син є біологічним батьком хлопчика, [PERSON]. Відповідачка мешкала з ними деякий час, за адресою: [ADDRESS]. Коли народила дитину почала сильно випивати, кидати дитину на сина, а сама не поверталась додому по декілька днів. Вихованням хлопчика займалася і на даний час свідок разом з сином, [PERSON]. Через деякий час, [PERSON] пішла з дому, а потім подзвонила та сказала, що знайшла іншого чоловіка, а тому не повернеться. Хлопчик постійно мешкає зі свідком, постійно хворіє, але мати ніколи не піклується про дитину, матеріально не забезпечує. На даний час хлопчик знову захворів, але мати не з"явилася, по телефонній розмові сказала, що необхідно купити інші ліки, не ті, які виписав лікар. Оскільки, свідок попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень та принесла присягу свідка, та враховуючи те, що свідчення свідка не були спростовані у судовому засіданні жодним учасником процесу, у суду не має підстав не довіряти її свідченням і ставити їх під сумнів. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що своїми діями відповідач порушує зобов'язання, закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Такий обов'язок закріплений і в ст.180 Сімейного Кодексу України. Принцип № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: "Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства"від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що "Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини."Згідно статті №12 цього Закону вказано, що "Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці". Статтею 15 Закону встановлено, що "Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею". Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 -ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку -виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини -це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідачки, не дивлячись на те, що вона має задовільний стан здоров'я, перешкод у спілкуванні з дітьми їй ніхто не чинив і не чинить, у тривалому відрядженні не знаходилася. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов позивача і позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Суд роз'яснює відповідачці - [PERSON], що відповідно до ст.168 СК України "Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав". У відповідності до ч.2 ст.166 СК України, "Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини". Статтею 180 Сімейного кодексу України, визначено, що батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Дана вимога закріплена і в статті №51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов"язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст.180 Сімейного Кодексу України. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: " Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення". В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: "Держави-учасники зобов"язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов"язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи". Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що "Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею №11 цього ж Закону вказано, що "Сім"я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім"ї разом з батьками або в сім"ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов"язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини." Згідно статті №12 цього закону вказано, що " Виховання в сім"ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов"язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці".

Outcome: approved