Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

17 серпня 2020 року, з Городнянського районного суду Чернігівської області до Чернігівського районного суду Чернігівської області за підсудністю надійшла справа за позовом представника позивача [PERSON] , який звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до відповідача ФОП [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн, мотивуючи позов тим, що 19.01.2017 р. на 17 км + 280 м автодороги Чернігів - Городня - Сеньківка відбулася ДТП за участю автомобіля "Daimler Chrysler 934/03", д/н [NUMBER] з причепом «Kogel SNCO 24 Р90», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , мешканця с. Киселівка Чернігівського району Чернігівської області, в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Позивач є матір`ю померлого [PERSON] , яка внаслідок загибелі сина зазнала моральних страждань, порушення душевного спокою, наступив пригнічений стан, що у майбутньому вимагатиме додаткових зусиль для подальшої організації свого життя. 20 серпня 2020 року провадження у справі було відкрито. 15 вересня 2020 року до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки досудовим розслідуванням встановлено, що пішохід порушив вимоги п. 4.8 та п. 4.14 а,б ПДР України, що стало умовою виникнення та причиною настання ДТП і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП. 31.03.2017 року було закрито кримінальне провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Також посилався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] навмисно вибіг на смугу руху автомобіля під керуванням [PERSON] .. Крім того, між [PERSON] , власником автомобіля «Daimler Chrysler 934.03» реєстраційний номерний знак [NUMBER] та ПРАТ «CK «Арсенал Страхування» укладено договір-поліс №АЕ/9100625 від 10.05.2016 року, обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль «Daimler Chrysler 934.03» реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн, а за шкоду заподіяну майну - 100000 грн. Ухвалою від 22 вересня 2020 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. 30 листопада 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому вказується про виплату страхового відшкодування в межах ліміту. Представник позивача вказав, що дії [PERSON] не можна кваліфікувати ні як наслідок непереборної сили, ні як умисел потерпілого або груба необережність. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вказав, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю, вказуючи, що дії [PERSON] свідчили про намір вчинити самогубство. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , що на той час працював водієм в ФОП « [PERSON] », пояснив, що їхав в напрямку м.Чернігова, за його автомобілем їхав [PERSON] та [PERSON] . Метрів за 15-20 він побачив потерпілого, який йшов по узбіччю, в подальшому останній різко вибіг перед його автомобілем та витягнув руки, так як намагався вчинити самогубство. Свідок [PERSON] пояснив, що їхав за автомобілем [PERSON] та бачив хлопця, що йшов по узбіччю, а потім вискочив перед автомобілем [PERSON] .. Йому здалося, що цей хлопець вирішив вчинити самогубство. Свідок [PERSON] пояснив, що їхав третім, швидкість була приблизно 70-80 км/год, бачив як назустріч йшов пішохід, приблизно на відстані 1 м від дороги, потім він побачив машини та почав бігти в бік автомобіля. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. З наданої постанови про закриття кримінального провадження від 31 березня 2017 року встановлено, що 19.01.2017 р. на 17 км + 280 м. автодороги Чернігів - Городня - Сеньківка відбулася ДТП за участю автомобіля "Daimler Chrysler 934/03", д/н [NUMBER] з причепом «Kogel SNCO 24 Р90», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , мешканця с. Киселівка Чернігівського району Чернігівської області, в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Постановою слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області майора поліції Приходько Ю.В. від 31.03.2017 року кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017270000000015 від 19 січня 2017 року, закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 5-8). [PERSON] є сином позивачу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . (а.с.10) В судовому засіданні учасниками справи не заперечується, що водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , про що також зазначено в постанові про закриття кримінального провадження. Як слідує з рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2019 року цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу "Daimler Chrysler 934/03", д/н [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СТ Арсенал Страхування» та [PERSON] отримала страхове відшкодування в сумі 19 200 грн. У ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 1 п. 4 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язку та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що під час ДТП, яка сталася 19.01.2017 року та внаслідок якої стався наїзд на пішохода [PERSON] , водій [PERSON] перебував у трудових відносинах із ФОП [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини в її заподіянні. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 3 п. 6 постанови № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до положень статті 1191 ЦК України. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що ФОП [PERSON] несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини водія [PERSON] у завданні шкоди, який перебував у трудових правовідносинах з ним, тому саме відповідач ФОП [PERSON] має відшкодовувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. У ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 182/2352/14-к наголосив на тому, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої особи, завданої внаслідок ДТП, необхідно здійснити належну оцінку порушення потерпілим Правил дорожнього руху України. За змістом положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року у справі № 204/6539/16-ц роз`яснив, що зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. У постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 Верховний Суд вказав на те, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Із постанови слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області від 31 березня 2017 року про закриття кримінального провадження встановлено, що 19 січня 2017 року о 13 год 45 хв в районі 17 км+280 м а/д «Чернігів-Городня-Сеньків сталася ДТП, внаслідок якої загинув пішохід [PERSON] [PERSON] не порушував правил дорожнього руху України і не мав технічної можливості своїми діями уникнути наїзду на пішохода [PERSON] та дії водія [PERSON] , не перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто не є ні причиною, ні умовою виникнення даної ДТП. Пішохід [PERSON] порушив вимоги п. 4.8. (якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.), п. 4.14 а,б (пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід) Правил дорожнього руху України, що стало умовою виникнення та причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступали в результаті ДТП. При цьому в даній постанові не встановлено, що мало місце непереборна сила або умисел потерпілого. У суду відсутні підстави однозначно стверджувати, що [PERSON] мав намір скоїти самогубство, що також не встановлено під час здійснення досудового розслідування. Сам по собі факт порушення потерпілим Правил дорожнього руху не свідчить про його намір вчинити самогубство. Не можуть в даному випадку братись до уваги припущення допитаних в ході судового розгляду свідків, які в ході досудового розслідування давали дещо інші покази, при цьому свідок [PERSON] є зацікавленою особою, інші ж свідки працювали разом з [PERSON] , при цьому свідок [PERSON] раніше пояснював, що не бачив потерпілого у зв`язку з обмеженням видимості. Здійснюючи оцінку обставин заподіяння шкоди при ДТП, що сталася 19 січня 2017 року, суд враховує поведінку водія [PERSON] та пішохода [PERSON] .. Поняття грубої необережності цивільне законодавство не містить, тому суд виходить із конкретних обставин справи. Суд вважає, що груба необережність має місце, коли особа не бажала настання несприятливих наслідків, але передбачала їх та ставилася до цього байдуже або намагалася їх самовпевнено уникнути. Тобто це такий вчинок, нерозумність якого є очевидною. Для форми вини у виді грубої необережності характерно те, що особа передбачала настання негативних наслідків своєю поведінкою, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливість таких наслідків, хоча повинна була або могла їх передбачити. У даному випадку суд, враховуючи характер дій потерпілого та обставини заподіяння шкоди, вбачає наявність в діях [PERSON] грубу необережність, який самочинно знехтував правилами безпеки, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що сприяло виникненню шкоди. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вказаної постанови Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданої моральної шкоди, враховуючи наведені приписи закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ФОП [PERSON] моральної шкоди на користь позивача, яка є матір`ю загиблого. Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] помер, у зв`язку з чим позивач як найближча його родич зазнали тяжких душевних страждань. Вимушені зміни, що відбулися в її житті у зв`язку з трагічною загибеллю сина є триваючими, їй завдано непоправної шкоди, мати залишилась без сина, що є для неї тривалим, тяжким душевним випробуванням. Отже, з урахуванням вищенаведеного, дій водія [PERSON] , що не були ні причиною,ні умовою виникнення даної ДТП, наявності грубої необережності в діях [PERSON] , що виразилися у нехтуванні правил дорожнього руху України та стали умовою виникнення та причиною настання даної дорожньо-трансопртної пригоди і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали, суд приходить ло висновку, що розмір шкоди, який завданий позивачу внаслідок втрати сина становить 30000 грн. Разом з тим, судом враховується, що позивачу виплачено страхове відшкодування, пов`язане із заподіянням моральної шкоди в розмірі 19 200 грн, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, з урахуванням положень ст.1194 ЦК України, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 10800 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору звільняються. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, із відповідача ФОП [PERSON] відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 100000 грн. Судом стягнуто 10800 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 10,8% (10800 х 100 : 100000). За таких підстав, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 90 грн 80 коп. (840,80 х 10,8% : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial