Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 16.08.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття. Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не бере у часті у вихованні дітей, тимчасово проживала в с. Ярославка разом з дітьми та вела аморальний спосіб життя, під час обстеження умов проживання службою у справах дітей Лип`янської сільської ради, виявлено, що [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння, в помешканні було брудно, відсутні продукти харчування, на ліжках спали сторонні особи чоловічої статі, які також перебували в стані алкогольного сп`яніння. В будинку під час обстеження виявлено дитину [PERSON] , дівчинка була занедбана, брудна, голодна, просила їсти. Враховуючи обставини, які склалися в даній сім`ї, [PERSON] та [PERSON] влаштовані до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». За час перебування дітей в закладі [PERSON] жодного разу їх не відвідала. На неодноразові запрошення на комісію з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`являлася, подальшою долею своїх дітей не цікавилася. 30.07.2021 виконавчий комітет Шполянської міської ради ОТГ прийняв рішення «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » № 442. Тому позивач звернувся до суду. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 19.08.2021 відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 04.10.2021 було закрито підготовче провадження та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 26.10.2021 було вирішено розглянути справу заочно у відсутність відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився надав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу 00031760109, [PERSON] народилася [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4, 16-17). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу 00031760418, [PERSON] народився [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5, 14-15). Відповідно до довідки, виданої Лип`янською сільською радою 14.05.2021 за №138/02-22 13.05.2021 від директора КЗ «Шполянська санаторна школа» надійшов лист про тривалу відсутність учениці 1 класу [PERSON] в навчальному закладі. З телефонної розмови з матір`ю, стало відомо, що дитина перебуває разом з матір`ю в [ADDRESS] . В результаті обстеження умов проживання, було виявлено, що дитина занедбана, брудна, в брудному одязі, голодна, просила їсти. В помешканні холодно, брудно, відсутні продукти харчування, гаряча їжа. Мати перебуває в стані алкогольного сп`яніння (невпевнена хода, запах алкоголю), в помешканні перебувають сторонні особи чоловічої статі, також в стані алкогольного сп`яніння (спали на ліжках) (а.с. 8). Згідно з актом обстеження умов проживання, затвердженим сільським головою Лип`янської сільської ради 14.05.2021, в житлі за адресою: [ADDRESS] , було виявлено розкидані речі, сміття, постіль на ліжках відсутня, плитка на кухні не призначена для приготування їжі, посуд в неналежному стані, електроенергія не надходить через борги, відсутні продукти харчування. Мати перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Діти брудні. В помешканні також перебували сторонні особи чоловічої статі в нетверезому стані (а.с. 9). Згідно з заявою від 13.05.2021 [PERSON] прохала влаштувати її малолітніх дітей до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради, у зв`язку з неможливістю забезпечувати дітей (а.с. 10). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Шполянської міської ради ОТГ від 30.07.2021 № 442, враховуючи обставини, які склалися в даній сім`ї, [PERSON] та [PERSON] , відповідно клопотання служби у справах дітей та соціального захисту населення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 18.05.2021 № 133/07-17 влаштовані до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». За час перебування дітей в закладі [PERSON] жодного разу їх не відвідала. Було вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-13). Згідно з повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу 00031760418, [PERSON] народився [INFO] . Батьки: [PERSON] та [PERSON] . Батько записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 14-15). За змістом повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу 00031760109, [PERSON] народилася [INFO] . Батьки: [PERSON] та [PERSON] . Батько записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 16-17). Відповідно до довідки КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» від 18.10.2021 №457 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають в Центрі з 19.05.2021 по даний час. Мама [PERSON] дітей в Центрі не відвідувала, у адміністрації Центру їх життя та здоров`ям не цікавилась (а.с. 38). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова від 30 березня 2007 року № 3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень Постанови від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також акцентує увагу на тому, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Шполянської міської ради ОТГ від 30.07.2021 № 442, враховуючи обставини, які склалися в даній сім`ї, [PERSON] та [PERSON] , відповідно клопотання служби у справах дітей та соціального захисту населення Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 18.05.2021 № 133/07-17 влаштовані до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради». За час перебування дітей в закладі [PERSON] жодного разу їх не відвідала. Було вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно її малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін. Відповідно до ст. 180 СК України, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, відповідач у справі, [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON] не виховує своїх дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належних умов для розвитку їх здібностей та не виконує свого обов`язку по утриманню. Отже, малолітні [PERSON] та [PERSON] фактично позбавлені батьківського піклування, матеріальної підтримки та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Таким чином, існує необхідність захистити дітей від небезпеки у вигляді страждань через відсутність піклування, неповноцінне виховання та відсутність емоційної та матеріальної підтримки, якої зазнає дитина, якщо її залишити під опікою відповідача. З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2021 становить - 2395,00 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача аліменти на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 908,00 на користь держави. На підставі ст. 55, 60, 63, 242 ЦК України, ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved