Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі свого представника [PERSON] за довіреністю звернувся до суду 30.03. 2016 року з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», залучивши в якості третьої особи Відділ державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у місті Києві про виключення майна з акту опису й арешту. В обгрунтування своїх вимог, посилається на те, що 22 лютого 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Малівською Наталією Іванівною був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на трьох кімнатну квартиру [ADDRESS]. Зі змісту вказаного вище акту вбачається, що боржником за виконавчим провадженням з приводу якого і здійснюється така виконавча дія, як складення акту опису й арешту майна виступає [PERSON] , а стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи". При цьому вимога державного виконавця № 179/13 від 10 лютого 2016 року була надіслана старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Малівською Наталією Іванівною 18 лютого 2016 року о 17 год. 40 хв. та отримана [PERSON] 22 березня 2016 року. До того ж, дана вимога надійшла до поштового відділення-81 КМД УДППЗ „Укрпошта" за місцем проживання боржника о 19 год. 21 хв., тобто після назначеної державним виконавцем дати опису вищезазначеної квартири . Це пов'язано з тим, що старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Малівська Наталія Іванівна зазначила на конверті, яким надсилалася вимога державного виконавця невірний індекс отримувача, а саме 02093, що призвело до довшого доставляння конверта адресату. Згідно вимоги № 179/13 від 10.02.2016 року старший державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Малівська Н.І. вимагала залучити та забезпечити явку працівників органів внутрішніх справ України до проведення виконавчих дій, а саме: здійснення опису й арешту іпотечного майна боржника, що відбудеться 22.02.2016 року об 11 годині 30 хвилин за адресою: [ADDRESS]. З акту опису й арешту майна від 22 лютого 2016 року, вбачається, що опис квартири [ADDRESS] було розпочато о 10.00 годині, без участі працівників органів внутрішніх справ України та без самого боржника [PERSON]. Вважає, що не належне повідомлення мене ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві в особі старшого державного виконавця Малівської Н.І. про намір ним здійснити 22 лютого 2016 року опис й арешт належного мені майна - квартири [ADDRESS], на підставі виконавчого напису нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за № 1666 виданого 21.07.2014 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року по справі № 753/16402/14-ц скасований та без рішення компетентного суду про примусове проникнення до цього нежитлового приміщення призвело до порушення моїх конституційних прав пов'язаних з протиправним проникненням Малівської Н.І. до мого володіння. Також старшим державним виконавцем ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Малівською Н.І. було проведено незаконний огляд даного нежитлового приміщення. А тому, просить, виключити з опису та звільнити з під арешту квартиру [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє за довіреністю від 24.11. 2015 року, посвідчена Американським приватним нотаріусом та переклад перекладача [PERSON] засвідчено 18.12. 2015 року, зареєстровано в реєстрі № 7326 ( а.с. 19-21) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Зазначивши, що [PERSON] не має боргових зобов'язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи" тому опис та накладення арешту на майно, яке належить йому на праві власності суперечить вимогам чинного законодавства і порушує його права гарантовані Конституцією України. Представник відповідача Філатова О.С., яка діє за довіреністю № 151 від 14.03. 2016 року ( а.с. 73) належним чином повідомлена у судове засідання не прибула, про причини неявки суду не повідомила. Про те, у судовому засіданні від 30.11. 2016 року ( а.с. 123-126) висловила свою думку щодо позовних вимог та заперечувала проти задоволення вказаного позову. Третя особа Відділ державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у місті Києві, належним чином повідомлена, не направила у судове засідання свого представника, про причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких мотивів. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як зазначено у ст. 1 Закону України „Про державну виконавчу службу", державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. У відповідності з ч. 1 ст. 6 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Згідно ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що 22 лютого 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у місті Києві Малівською Наталією Іванівною був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на трьох кімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов'язаних з врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку. Згідно п. 15 ч. З ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про виключення майна з опису. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 „Про судову практику в справах про виключення майна з опису" за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом прав боржника у виконавчому провадженні шляхом виключення з акту опису та звільнення з-під арешту майна, що належить йому на праві власності. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. За змістом частини 1 статті 60 цього Закону до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття арешту з цього майна може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. На вимогу суду, представником позивача надані лише ксерокопії із технічного паспорту від 17.04. 2007 року ( а.с.74-76) та ксерокопія свідоцтва про право власності від 19.02. 2008 року ( а.с.77), зазначивши, що оригінали відсутні, так як знаходяться в іпотечному договорі і вказана квартира була передана в іпотеку в забезпечення зобов»язань боржника [PERSON], оскільки інших доказів, в порядку ст. 60 ЦПК України, що вказане майно належить [PERSON] не надано, Таким чином у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому боржник у виконавчому проваджені не може бути позивачем у позовному провадженні про зняття арешту з майна. Саме таке роз'яснення міститься у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року за № 6 (з наступними змінами та доповненнями) на яку посилався позивач у позовній заяві. Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено, за безпідставністю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Отже, на підставі викладеного та

Outcome: dismissed