Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

01.08.2014р. представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], [INFO], в якому просить суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]; усунути перешкоди [PERSON] у здійснення права користування та розпорядження власністю - вищезазначеною квартирою, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за цією адресою; судові витрати покласти на позивача. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням суду від 27.09.2007р. [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно її малолітньої доньки [PERSON], 04.11.2009р. позивача призначено опікуном над останньою, 11.10.2013р. рішенням суду [PERSON] поновлено в батьківських правах стосовно доньки [PERSON], а 18.11.2013р. [PERSON] звільнено від здійснення обов'язків опікуна над малолітньою [PERSON] Позивач є власником квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2008р. [PERSON] зареєстрована в квартирі позивача з 23.10.2010р., однак з 11.10.2013р. вона проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація [PERSON] в квартирі позивача завдає йому додаткових витрат при сплаті житлово-комунальних послуг, що перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним позивачу майном. Правовими підставами позову в ньому зазначені положення ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 72, 150 ЖК України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з викладених у ньому підстав та додатково пояснила, що позивач був опікуном [PERSON], не мав з нею спорідненості, відповідач відмовляється приїхати та зняти дитину з реєстрації місця проживання. У зв'язку з реєстрацією [PERSON] в квартирі позивача він змушений сплачувати надмірні комунальні послуги. Кому належить на праві власності будинок, в якому проживає [PERSON] з дитиною, представнику не відомо. Крім того, позивач має намір продати квартиру, а реєстрація в ній неповнолітньої [PERSON] вимагає для цього надання дозволу органу опіки та піклування. Позивач за таким дозволом не звертався. Також представник підтвердила, що позов заявлений з підстав, визначених ст. 391 ЦК України та ст. 72 ЖК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду нотаріально посвідчену заяву, в якій повідомила,що вона не заперечує проти задоволення позову, а саме визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняття її з реєстраційного обліку, оскільки дитина з жовтня 2013р. проживає з нею за адресою її реєстрації в будинку [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Також просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутності та зазначив, що Служба у справах дітей позовну заяву підтримує в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 01.07.2008р. (а.с. 11). Як убачається з довідки Форма № 3, виданої ЖБК "Будівельник-3" № 45 від 08.04.2014р., в вищезазначеній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], його сини [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., та бувша підопічна [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27.09.2007р. позбавлено [PERSON] батьківських прав стосовно її дітей, у тому числі й [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Розпорядженням Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області від 04.11.2009р. № 205 встановлено опіку [PERSON] над малолітньою [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 11.10.2013р. поновлено [PERSON] батьківські права щодо її доньки [PERSON], [INFO]. Рішення набрало законної сили 22.10.2013р. (а.с. 13). Згідно інформації, наданої Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області, на підставі рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 11.10.2013р. [PERSON] передано в біологічну сім'ю матері [PERSON] та з 11.10.2013р. дитина разом з матір'ю проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Таким чином, виходячи з відомостей, наданих Крижопільською районною державною адміністрацією Вінницької області, змісту позовних вимог та змісту заяви відповідача, судом встановлено, що [PERSON] з 11.10.2013р. не проживає в квартирі [ADDRESS]. Розпорядженням Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області від 18.11.2013р. № 204 звільнено [PERSON] від здійснення обов'язків опікуна над малолітньою [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою. При цьому, частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів. Це положення визначено й ч. 1 ст. 15 ЦК України. Матеріали справи не містять жодного доказу неможливості звернення [PERSON] до вповноваженого органу із заявою про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], як і ухилення відповідача від звернення з такою заявою. Разом з тим, [PERSON] подала до суду нотаріально посвідчену заяву про те, що вона не заперечує проти визнання її доньки такою, що втратила право користування житлом, отже на час розгляду справи спір між сторонами по даній справі відсутній. Крім того, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Правовою підставою для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, в позові зазначені положення ст. 72 ЖК України, які застосовуються у випадках, викладених у ст. 71 ЖК України. При цьому обидві зазначені норми містяться в Главі 2 ЖК України, якою регулюються правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, проте спірна квартира перебуває в приватній власності позивача. Отже правова підстава, з якої заявлено позов застосуванню в даному випадку не підлягає, а справа розглядається, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, в межах заявлених вимог. Разом з тим нормами Цивільного законодавства, зокрема статтею 405 ЦК України, визначено строк - понад один рік відсутності особи в житлі без поважної причини, для наявності підстав для визнання її такою, що втратила право користування цим житлом. Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.08.2014р., тобто менш ніж за 10 місяців з встановленого судом часу непроживання [PERSON] в квартирі, що йому належить. Крім того, позивач жодним доказом не обґрунтував свої доводи про те, що реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] перешкоджає позивачу у здійсненні ним права користування квартирою, щодо несення додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, чи розпорядження своїм майном. Згідно положень частин 1 - 3 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач має намір продати належну йому квартиру, як і доказів звернення до органу опіки та піклування за відповідним дозволом. Крім того, суду не надані докази того, що [PERSON] на відповідній правовій підставі користується житловою площею за місцем її проживання разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Крижопільської районної державної адміністрації Вінницької області в своїй заяві не повідомив суд, з яких підстав він підтримує позовну заяву, не зазначивши навіть про здійснення органом опіки та піклування обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] При цьому, згідно частини 1 ст. 15 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать: діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа; особи, які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо. Виходячи з наведеного, враховуючи, що між сторонами відсутній спір з приводу викладених у позові правовідносин, позивач звернувся до суду менш ніж за один рік з часу непроживання [PERSON] в квартирі, що йому належить, суду не надано доказів порушення прав позивача щодо користування чи розпорядження ним квартирою, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 48 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 316-319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: dismissed