Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту смерті чоловіка - [PERSON], померлого [INFO] у м. Кіровську Луганської області. В обґрунтування заяви заявник зазначала, що разом з чоловіком проживали у м. Кіровську Луганської області, після початку проведення антитерористичної операції перемістилися до м. Харкова. [INFO] [PERSON] помер, на час смерті він знаходився у м. Кіровську Луганської області. Після смерті останнього заявник отримала Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 01 листопада 2016 року, яке на території України не має юридичної сили. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із майна у м. Кіровську Луганської області та неотриманих померлим сум пенсії. У зв'язку з відмовою Фрунзенського районного у місті Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області видати заявнику свідоцтво про смерть [PERSON] на підставі наданих документів, вона змушена звертатися до суду для встановлення факту смерті чоловіка. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте присутній її повноважний представник [PERSON] доводи заяви підтримав та просив задовольнити її в повному обсязі. При цьому пояснив, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для реєстрації його смерті в органах реєстрації актів цивільного стану України, оформлення та отримання спадщини, а також сум пенсії, неотриманих померлим. Представник заінтересованої особи: Фрунзенського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За нормою ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 257-1 ЦПК України - заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 22 вересня 1963 року Кіровським міськбюро ЗАГС Луганської області, з 22 вересня 1963 року [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації одруження - [PERSON]) перебували у шлюбі. Згідно Лікарського свідоцтва про смерть № 286, виданого [INFO] у м. Кіровську Луганської області за формою № 106/у, [PERSON], [INFO], [INFO] помер за адресою: [ADDRESS]. Причина смерті: хронічна недостатність кровообігу ІІІ, атеросклеротичний кардіосклероз, ішемічна хвороба серця з гіпертонією. Судом встановлено, що на підставі даного лікарського свідоцтва у м. Кіровську Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України, 01 листопада 2016 року видано свідоцтво про смерть [PERSON], громадянина України. Згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Відповідно до ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" - державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1, глави 5, розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року №3307/5), встановлено, що підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;г) рішення суду про оголошення особи померлою;ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судовим розглядом встановлено, що Фрунзенським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області відмовлено у проведенні державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки підставою для державної реєстрації смерті на території України є медичне свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, або рішення суду про встановлення факту смерті. Також, відомості про смерть зазначеної особи відсутні у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Роз'яснено про можливість звернення до суду з питання встановлення факту смерті [PERSON] (лист № 455/15.8-03-06 від 29 березня 2017 року). Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть № 286, видане [INFO] у м. Кіровську Луганської області за формою № 106/у, та Свідоцтво про смерть [PERSON], видане 01 листопада 2016 року у м. Кіровську Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України, є недійсними і не створюють правових наслідків. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті, відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК ( 1502-06 ). У відповідності з ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Факт смерті [PERSON] підтверджується наданими письмовими доказами, з яких вбачається, що, дійсно, [PERSON], який проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], помер [INFO] у м. Кіровську Луганської області на тимчасово окупованій території України. Враховуючи, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і це необхідно для реєстрації смерті, прийняття спадку та отримання пенсії померлого, заява [PERSON] в частині встановлення факту смерті [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Вимога заявника щодо зобов'язання Фрунзенського районного у місті Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області провести реєстрацію смерті [PERSON] та видати відповідне свідоцтво задоволенню не підлягає, оскільки, суд згідно ст. 234, 256 ЦПК України в окремому провадженні (вид непозовного цивільного судочинства) може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому вимога не може бути зобов"язального характеру стосовно зацікавленої особи. Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов'язковим до виконання, а встановлення факту смерті [PERSON] є підставою для реєстрації його смерті та видачі відповідного свідоцтва. На підставі викладеного,

Outcome: partial