Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

22.12.2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. Відповідачу надавалися послуги з утримання будинку та прибудинкової території, вивезення побутових відходів та з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за надані послуги сплачував не регулярно та не в повному обсязі, у результаті чого виникла заборгованість: за оплату послуги з утримання будинку та прибудинкової території і з вивезення побутових відходів за період з жовтня 2015 р. по вересень 2020 р. у сумі 13970,28 грн., та за оплату послуги з централізованого опалення за період з січня 2014 р. по вересень 2020 р. у сумі 8775,79 грн. Просив стягнути з відповідача зазначені суми заборгованості, а також судові витрати у сумі 2102,00 грн. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань по справі надано не було. Процесуальні дії у справі. 22.12.2020 р. судом зроблено запит до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою від 13.01.2021 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що позивач надає житлово-комунальні послуги та послуги з централізованого опалення у м.Авдіївка. Відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням Відділу реєстрації місця проживання громадян Авдіївської міської ради. Для розрахунку за надані послуги було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідачем відзив на позовну заяву не надано, а тому суд вважає за можливе прийняти розрахунок заборгованості, наданий позивачем на підставі історій руху нарахувань та оплати по квартплаті та опаленню, відповідно до яких загальний розмір заборгованості становить 22746,07 грн., з них: за оплату послуги з утримання будинку та прибудинкової території і з вивезення побутових відходів за період з жовтня 2015 р. по вересень 2020 р. у сумі 13970,28 грн., та за оплату послуги з централізованого опалення за період з січня 2014 р. по вересень 2020 р. у сумі 8775,79 грн. При розгляді даної справи суд вважає наявними підстави для задоволення позову та визнає правильним наданий позивачем розрахунок заборгованості. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг. Вказані правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Матеріалами справи підтверджено, що позивач надає такі послуги, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Згідно вимог ст.ст. 67,68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги). За змістом ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Будь - яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлялася від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі споживала послуги позивача, але оплату за них належним чином не проводила, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Доказів сплати заборгованості відповідачкою не надано та не спростовано її наявність. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,00 грн., сплачений позивачем при подачі заяви до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved