Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

19 січня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 23 жовтня 2006 року укладено кредитний договір № 687М-06. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредит у сумі 150 000,00 грн. зі строком погашення до 20 жовтня 2009 року. Відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Погашення заборгованості за договором здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з відсотків, комісії, а також інших витрат, передбачених кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязання за договором виконав у повному обсязі, тобто надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 150 000,00 грн. У випадку порушення відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором, вона повинна сплатити банку проценти за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, які нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач до теперішнього часу не виконав зобов'язання щодо повернення в повному обсязі кредитних коштів та сплати процентів. Станом на 09 жовтня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 687М-06 складає 613390,56 грн. з яких: - заборгованість за кредитом 106814,64 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом 239099,63 гривень; - заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 267476,29 гривень. Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 687М-06 між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 23 жовтня 2006 року укладено договір поруки. Відповідно до вимог ст. ст. 610,654 ЦПК України боржник і поручитель несуть відповідальність як солідарні відповідачі. 03 листопада 2015 року позивачем на адресу відповідачів було надіслано повідомлення із зазначенням невиконаних зобовязань за договором № 687М-06. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 січня 2011 року з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором № 687М-06 у сумі 240832,05 грн. Тому, позивач просить суд солідарно стягнути з відповідачів різницю заборгованості за кредитним договором № 687М-08 у розмірі 372 558,51 грн. (613390,56 грн.-240 832,05 грн.)= 372 558,51 грн. та судовий збір - 5588,38 грн. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» ПАТ КБ "Приватбанк" не зявився, надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. У відкрите судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином: судовими повістками. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, встановив таке. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 23 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №687М-06, відповідно до умов якого банк надав останній кредит на споживчі цілі в сумі 150 000,00 грн. строком погашення до 20 жовтня 2009 року, зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 20,00% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодилася з зазначеними в ньому умовами. Відповідно до п.2.2.3 позичальник зобовязаний погашати кредит в дату оплати згідно графіку погашення кредиту, процентів та винагороди (а.с.11). Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, за користування кредитом в період з дати списання коштів з позикового рахунку до дати погашення коштів та відповідно до п.п.2.4.1, 3.3., 3.4 даного договору боржник сплачує проценти у розмірі 20% річних (а.с.11, зворот. сторона). Пунктом 3.3 договору зазначено, що повернення кредиту і сплата процентів за його користування у відповідності з п.п. 3.1, 3.2 даного договору здійснюється у порядку і строках відповідно до графіку погашення кредиту і процентів, який оформлюється у вигляді Додатку №1 до договору і є його невідємною частиною. Суми платежів, які зазначені в графіку погашення кредиту і відсотків за користування кредитом, розраховані у відповідності з п.3.4 даного договору. При несплаті процентів та/або частини кредиту, зазначеного у графіку дати сплати, вони вважаються простроченими. (а.с.12). Пунктом 4.1 кредитного договору вказано, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по оплаті процентів за користування кредитом, передбачених графіком погашення, а також п.п.2.2.2., 3.1, .3.2, 3.3 договору, строків повернення кредиту, передбаченого графіком погашення, а також п.п..1.3.,2.2.3,2.3.1, 2.2.8, 3.3. договору, винагороди, передбаченої п.п. 3.5, 3.7 позичальник оплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України, діючої у період, коли сплачується пеня (а.с.12). Пунктом 4.5 кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту у порядку та строках відповідно до Графіку погашення кредиту і процентів, позичальник сплачує банку пеню за кожний випадок порушення , зазначеного у графіку при затримці платежу: - на 1-9 днів у розмірі5% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту за кожний день прострочки; - на 10 і більше днів - у розмірі 10% від суми своєчасно непоганої частини отриманого кредиту за кожний день прострочки (а.с.12). Суд встановив, що банк виконав свої зобовязання, а сторона за договором кредиту - відповідач [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору несвоєчасним поверненням суми кредиту та відсотків, і станом на 09 жовтня 2015 року заборгованість за кредитним договором № 687М-06 від 23 жовтня 2006 року складає 613390,56 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 106814,64 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом 239099,63 гривень; - заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 267476,29 гривень. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 січня 2011 року № 2-31/2011 з [PERSON], [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором № 687М-06 від 23 жовтня 2006 року у розмірі 240832,05 грн. (а.с.4). Відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 січня 2011 року № 2-31 про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 687М-06 від 23 жовтня 2006 року не виконане. Відтак, суд вважає, що відповідач своє зобовязання перед банком в повному обсязі не виконав, тому воно не припинено, тобто вимоги банку про стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту, пені та процентам, за винятком вже стягнутих, є такими, що ґрунтуються на законі. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги банку про повернення відповідачем частини кредиту, що залишилася, сплати процентів та пені є такими, що ґрунтуються на законі, оскільки відповідач прострочив строки виконання зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Для забезпечення виконання кредитного договору №687М-06 від 23 жовтня 2006 року між [PERSON] (далі - поручитель), та ПАТ «Приватбанк» (далі-кредитор) укладено договір поруки (а.с.16). Частинами 1, 2 ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктом 2 договору поруки зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.16). Пунктом 4 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.14). Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення дій з реалізації прав та обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це реально існуючі право відносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Сторони (боржник і поручитель) первинно взяли на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 20 жовтня 2009 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Аналіз частини 4 статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-436цс15 від 23 грудня 2015 року. Остаточне виконання зобовязання за кредитним договором відповідач [PERSON] повинна була здійснити не пізніше 20 жовтня 2009 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів. Вимогу до поручителя [PERSON] про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно було предявлено в судовому порядку в межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку виконання кредитного договору, тобто до 23 квітня 2010 року. В зазначений строк позивач не звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON] Тому суд вважає, що договір поруки, укладений між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] 23 жовтня 2010 року, є припиненим, і з відповідача [PERSON] не підлягає примусовому стягненню заборгованість за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] від 23 жовтня 2006 року № 687М-06. Суд вважає обґрунтованими вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитом, процентам, пені до відповідача [PERSON] у розмірі 372 558,51 грн. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5588,38 грн. на корить ПАТ КБ "Приватбанк".

Outcome: partial