Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою до заінтересованої особи про видачу обмежувального припису з метою припинення сексуального насильства відносно їх малолітньої дитини. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 12.01.1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох спільних дітей: повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Як до так і після розірвання шлюбу сторони проживають в одній квартирі. Протягом тривалого часу з боку матері [PERSON] та невідомих осіб вчинялось сексуальне насильство щодо доньки [PERSON] . В мережі інтернет розміщено відео порнографічного характеру за участю [PERSON] та невідомого чоловіка. Зйомки цього відео відбувались в присутності [PERSON] та її брата [PERSON] , що підтверджується закадровим діалогом, зміст і достовірність якого наведено у висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №23-1/04 від 28.07.2020 року. Також у листопаді 2018 року, спілкуючись з дитиною, [PERSON] розповіла батьку про те, що її мати приводила додому невідомих чоловіків з метою проведення відео трансляцій у форматі „онлайн-порно", до участі у яких вона примушувала їх спільну доньку під виглядом масажу у оголеному вигляді. З цього приводу заявник звернувся в грудні 2020 року до Київської місцевої прокуратури №2, де було порушено кримінальне провадження за ч.2, ст.156 КК України. Вважає такі неправомірні дії заінтересованої особи щодо їх малолітньої дитини сексуальним насильством, тому просить видати обмежувальний припис, за яким заборонити [PERSON] перебувати за місцем спільного проживання в квартирі [ADDRESS] разом з дитиною [PERSON] строком на 6 місяців, заборонити їй розшукувати протягом 6 місяців дитину, спілкуватись у будь-який спосіб, вести листування, телефонні переговори, контактувати через засоби зв`язку. Заінтересована особа [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви не визнали, пояснивши, що подій, описаних заявником просто не було, [PERSON] не мала ніяких стосунків сексуального характеру з іншими чоловіками, тим більше в присутності своїх дітей і ніяких порнороліків не знімала та не приймала в них ніякої участі. Надані заявником докази не містять конкретної інформації щодо наявності в них зображення саме [PERSON] та її малолітньої дитини. А його зміст ґрунтується на припущення та особистих домислах заявника. Тому просять відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. Заслухавши сторони, представників заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши надані відео матеріали, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2, ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. 12.01.1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району м. Києва, актовий запис №05. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох спільних дітей: повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2020 року шлюб між сторонами було розірвано і стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів щомісяця, починаючи з 11.05.2019 року до досягнення нею повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 20.05.2020 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2020 року було залишено без змін. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству". Частиною 2, ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами по справі, сторони разом зі своїм дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають в одній квартирі [ADDRESS] . Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів своєї дитини, які порушенні на думку заявника від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо їх спільної доньки сексуальне насильство. За приписами ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Відповідно до п.1, ч.1, ст.21 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Як пояснив заявник у суді, протягом тривалого часу з боку матері [PERSON] та невідомих осіб вчинялось сексуальне насильство щодо доньки [PERSON] . В мережі інтернет розміщено відео порнографічного характеру за участю [PERSON] та невідомого чоловіка. Зйомки цього відео відбувались в присутності [PERSON] та її брата [PERSON] , що підтверджується закадровим діалогом, зміст і достовірність якого наведено у висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №23-1/04 від 28.07.2020 року. Також у листопаді 2018 року, спілкуючись з дитиною, [PERSON] розповіла батьку про те, що її мати приводила додому невідомих чоловіків з метою проведення відео трансляцій у форматі „онлайн-порно", до участі у яких вона примушувала їх спільну доньку під виглядом масажу у оголеному вигляді. Як вбачається із наданих заявником скриншотів сайту „НоmePorn" та оглянутих у судовому засіданні відео файлів судом не виявлено зображень саме [PERSON] , а тим більше в присутності своїх дітей, включаючи і малолітню доньку (а.с.17-19). Згідно висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №23-1/04 від 28.07.2020 року відсутнє підтвердження та доведення, що саме [PERSON] в присутності своїх дітей вчиняє дії сексуального характеру з іншими особами чоловічої статі (а.с.12-16). Також і сам зміст витягу з ЄРДР про порушення кримінального провадження 9.12.2020 року за заявою [PERSON] за ч.2, ст.156 КК України не може бути належним доказом вчинення [PERSON] сексуального насильства відносно своєї доньки, оскільки відсутні на день розгляду справи будь-які судові процесуальні документи про визнання вини заінтересованої особи щодо її малолітньої дитини. За змістом висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №23-3/3 від 29.05.2020 року вбачається, що вирішити питання чи відповідає зображена особа [PERSON] на відео файлі (назва movie 1987690.mp4) та у порівняльних зразках [PERSON] не виявилось можливим у зв`язку з не можливістю визначити сукупність ознак, достатніх для висновку про наявність або відсутність тотожніх зображень порівнюваних осіб. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які спростували зміст заяви [PERSON] , пояснивши, що вони не були свідками статевого акту заінтересованої особи з іншим чоловіком і в присутності доньки вказане порно відео не знімалось. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] заперечували щодо будь-яких протиправних дій з боку [PERSON] до своєї дитини [PERSON] , вказавши, що будь-яких протиправних дій, включаючи і дії сексуального характеру, мати щодо своєї дитини не вчиняла. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки сексуальне насильство з боку [PERSON] відносно своєї доньки [PERSON] , [INFO] не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу заявником доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України, при цьому фотографії та відео не ототожнюють особи заінтересованої особи з зображеними жінками в присутності малолітньої дитини, а висновки експертних досліджень не є повними і об`єктивними, оскільки не відбирались фізіологічні та антропологічні зразки у [PERSON] і не досліджувались та не застосовувались при самому експертному дослідженні, тому підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису відсутні.

Outcome: dismissed