Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності, припинення права власності та виселення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 14.08.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 11198471000 ( далі Договір), за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 49520,00 шв. фр., який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 13.08.2018 року або достроково зі сплатою 8,99 % річних за користування кредитом. 30.01.2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1, та Додаткову угоду № 2 до Договору про надання кредиту, згідно яких сторони погодили строки сплати відсотків, обумовили ідентифікацію Договору як за № 11198471000 так і за № 11198471001 та продовжили кінцевий термін повернення кредиту до 13.08.2022 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання кредиту іпотекодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 60,9 кв.м., житловою - 36,4 кв.м. про, що уклали відповідний Іпотечний договір № б/н від 14.08.2007року. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 27.01.2003р. за реєстраційним номером 35993. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Свої зобов'язання щодо надання кредиту АКІБ «УКРСИББАНК» виконав в повному обсязі і у встановлений строк. Однак [PERSON] належним чином не виконував умов Договору про надання кредиту та станом на 01.08.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 35607,92 шв.фр., що згідно курсу НБУ складає - 306751,01 грн., з яких 35196,57 шв.фр., що еквівалентно 303207,28 грн. - заборгованість за кредитом; 411,37 шв.фр., що в еквівалентно 3543,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». «08» грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», на підставі Договору кулівлі-продажу прав вимоги за кредитами. У зв'язку з цим просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 35607,92 шв.фр., що згідно курсу НБУ складає - 306751,01 грн. за Договором про надання кредиту № 11198471001 від 30.01.2009 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; загальна площа 60,9 кв.м., житлова площа: 36,4 кв.м., шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта банк»; припинити право власності іпотекодавця [PERSON], [PERSON], [PERSON] в тому числі право володіння, користування та розпорядження вищевказаною квартирою, припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та виселити з даної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, а також стягнути з відповідачівсудові витрати в сумі 3067 грн. 51 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить його задовольнити. Представник третьої особи Державної реєстраційної служби України в судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, відносно позовних вимог покладається на думку суду. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала та подала суду письмове заперечення в якому зазначає, що саме квартира [ADDRESS]., загальною площею 69,9 кв.м; житловою 36,4 кв.м., є місцем постійного проживання позичальника [PERSON], а також майнових поручителів [PERSON], [PERSON], іншого нерухомого майна у них немає, а тому згідно вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. просить в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: 14.08.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 11198471000, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 49520,00 шв. фр., який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 13.08.2018 року або достроково зі сплатою 8,99 % річних за користування кредитом згідно Графіку погашення кредиту. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] за Договором про надання кредиту № 11198471000, 14.08.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]; загальною площею 60,9 кв.м.; житловою 36,4 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 27.01.2003р. за реєстраційним номером 35993. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 30.01.2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та Відповідачем, було укладено Додаткову угоду №1 до Договору, згідно якої сторони погодили строки сплати відсотків та продовжили кінцеву дату повернення кредиту до 13.08.2022 року, та Додаткову угоду №2 згідно якої сторони погодили, що для ідентифікації Договору №11198471000 можуть застосовувати як номер договору зазначений при його укладенні так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме №111984710001, а також визначили розмір щомісячного ануїтентного платежу, який позичальник зобов'язується повертати на погашення кредиту в розмірі 465,00 шв.фр. 07.02.2009 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору, за умовами якого сторони погодили, що іпотекою забезпечується всі зобов'язання [PERSON] згідно Договору про надання кредиту № 11198471000 від 14.08.2007 року, Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №2 від 30.01.2009 року. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. В силу статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що АКІБ «УКРСИББАНК» виконав свої зобов'язання та надав [PERSON] вищевказаний кредит. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного Договору до Позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] свої кредитні зобов'язання за Договором про надання кредиту № 111984710001 виконував неналежним чином та станом на 01.08.2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним зобов'язанням становить 35607,92 шв.фр., що згідно курсу НБУ складає - 306751,01 грн., з яких 35196,57 шв.фр., що еквівалентно 303207,28 грн. - заборгованість за кредитом; 411,37 шв.фр., що еквівалентно 3543,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується представленим позивачем розрахунком заборгованості. Як вбачається з довідки виданої ПАТ «Дельта Банк» від 28.05.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №11198471000 від 14.08.2007р. станом на 28.05.2014 року становить 418,10 швейцарських франків з яких 4,67 швейцарських франків прострочена заборгованість по тілу кредиту та 413,43 швейцарських франків прострочена сума процентів за кредит. Згідно ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а у разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до п.2.1.1 Договору Іпотеки, у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або цим договором, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Згідно п.4.1 Договору Іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках, зазначених в п.п.2.1.1.-2.1.2. цього договору іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим Договором або Позичальником будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. За умовами п.п. 4.3, 4.4 Договору Іпотеки у випадках зазначених у п. 2.1.1 цього договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до ст. 35 Закону України "Про Іпотеку". У разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомленні, про яке йдеться в п.4.3., Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на Предмет Іпотеки. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч.3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно п.п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору Іпотеки, у разі настання обставин, зазначених в п.4.1 цього Договору, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п.5.1., Іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч.3. ст.36 Закону України «Про Іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя право власності переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 цього договору. У зв'язку із виникненням прострочки по платі за кредит 15.10.2013 р. в порядку визначеному ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» ПАТ «Дельта банк» на адресу боржника [PERSON] та іпотекодавців [PERSON], [PERSON] було надіслано рекомендованим листом повідомлення із вимогою сплатити наявну заборгованість за кредитом або передати добровільно у власність Іпотекодержателя предмет іпотеки та звільнити займане приміщення, яке за залишилося без відповідного реагування. Таким чином передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань передбачена умовами Договору Іпотеки ( п. 5.3), однак у позасудовому порядку сторони не досягли згоди на передачу у власність банку предмета іпотеки. У відповідності до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Згідно ст.39 ЗУ «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р., не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Квартира [ADDRESS]. належить на праві власності [PERSON] [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видане Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації від 27.01.2003 року. Як встановлено в судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS]., що підтверджується відмітками про реєстрацію в паспортах останніх. Згідно витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно наданого Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції станом на 13.01.2015 року відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно відсутні. Враховуючи наведене, беручи до уваги вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р.,те, що предмет іпотеки на який позивач просить звернути стягнення, а саме квартира [ADDRESS].,загальною площею 69,9 кв.м; житловою 36,4 кв.м., є єдиним нерухомим майном, яке належить відповідачам на праві власності, а також є місцем постійного проживання відповідачів, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed