Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

15 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що він є власником автомобіля "Кіа Rio, номер шасі [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01 вересня 2017 року. Даний транспортний засіб застраховано в Приватному акціонерному товаристві Страхова група ТАС, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7428223 від 08 вересня 2018 року. Відповідно до акту про пожежу від 29 липня 2019 року, вбачається що цей акт складено про пожежу, що виникла 28 липня 2019 року по вулиці [ADDRESS] місті [ADDRESS] , приблизно о 18 годині 15 хвилин, на об`єкті автомобіль Audi-80, 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , у зв`язку з коротким замиканням електромережі в салоні автомобіля, та дана пожежа пошкодила автомобіль "Кіа Rio, 2017 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . При зверненні до страхової компанії йому було відмовлено в компенсації витрат понесених подією від 28 липня 2019 року, оскільки в даному випадку не настав страховий випадок, що підтверджується листом Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС №14030 від 07 серпня 2019 року. Після чого, він звернувся до приватного підприємця [PERSON] за визначенням вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля "Кіа Rio, д.н.з. [NUMBER] , станом на 28 липня 2019 року. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження №73-2/19 від 22 серпня 2019 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля "Кіа Rio, д.н.з. [NUMBER] , станом на 28 липня 2019 року, складала 14 378,12 гривень. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (правої власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснив судам Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2012 року «Узагальнення судової правктики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК України, слід визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визначається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визначається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. У свою чергу матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі, якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення, вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно до ч, 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 14 378,12 гривень, витрати, пов`язані із відшкодуванням шкоди внаслідок ведення оцінки звіту №73-2/19 від 22 серпня 2019 року щодо вартості матеріального збитку, в сумі 1 000 гривень та судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність та відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки 28 липня 2019 \~ \~ \~ \~року, біля будинку № 5-а по [ADDRESS] сталася пожежа. Об`єкт пожежі: легковий автомобіль марки "Audi-80", державний номер [NUMBER] , який зареєстрований за ним. Ймовірна причина займання вказаного автомобіля - коротке замкнення електромережі в салоні автомобіля. 06 травня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу, а саме: легкового автомобіля марки "Audi-80", державний номер [NUMBER] , який належав йому на праві власності. Оскільки норми діючого законодавства України не передбачають обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу рухомого майна, вони уклали договір у простій письмовій формі, щоб уникнути непорозумінь в подальшому. Так, 06 травня 2019 року [PERSON] передав йому частину грошових коштів за вказаний автомобіль в розмірі 30 000 грн., а решту в розмірі 60 000 грн. останній зобов`язався передати до 20 липня 2019 року. В свою чергу, 06 травня 2019 року він передав право володіння та користування вказаним автомобілем [PERSON] . Також, вони домовились, що переоформлення прав власності на вказаний автомобіль буде здійснено після повного остаточного розрахунку. Тобто, з початку травня 2019 року по момент пожежі, яка сталася 28 липня 2019 року, вказаний автомобіль перебував у господарському віданні [PERSON] . Так як останній здійснив повний та остаточний розрахунок за автомобіль, 20 липня 2019 \~ \~ \~ \~року, вони домовились щодо дати переоформлення прав власності, яка припадала на початок серпня, але не встигли. Стаття 395 ЦК України, визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для самостійної відповідальності за завдані збитки третім особам. Таким чином, спричинення шкоди позивачу користувачем майна, а саме: [PERSON] , випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Також, відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу від 06 травня 2019 року, а саме: його пункту 5.2, [PERSON] , як покупець, зобов`язався: самостійно нести відповідальність за шкоду заподіяну майну чи здоров`ю третіх осіб; самостійно відшкодувати збитки (моральні та матеріальні) завдані вказаним транспортним засобом, що є предметом договору, третім особам не залежно від ступеню вини покупця. Аналізуючи викладене вбачається, що з 06 травня 2019 року автомобіль марки "Audi-80", який був винуватцем пожежі, знаходився у повному господарському віданні [PERSON] , який в свою чергу, до моменту переоформлення автомобіля, зобов`язався самостійно нести відповідальність за шкоду завдану третім особам. До речі, сама пожежа сталася у дворі, де мешкають позивач та [PERSON] . Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовільнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля "Kia Rio" д/н [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 01 вересня 2017 року. Даний транспортний засіб застраховано в Приватному акціонерному товаристві Страхова група "ТАС", що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7428223 від 08 вересня 2018 року. Відповідно до акту про пожежу від 29 липня 2019 року, вбачається що цей акт складено про пожежу, що виникла 28 липня 2019 року по вулиці [ADDRESS] місті [ADDRESS] , приблизно о 18 годині 15 хвилин, на об`єкті: автомобіль "Audi-80", 1989 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , у зв`язку з коротким замиканням електромережі в салоні автомобіля, та дана пожежа пошкодила автомобіль "Кіа Rio, 2017 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження №73-2/19 від 22 серпня 2019 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля "Кіа Rio, д.н.з. [NUMBER] , станом на 28 липня 2019 року, складає 14 378,12 гривень. Квитанцією до прибуткового касового ордера №33 від 21 серпня 2019 року підтверджується, що [PERSON] сплатив судовому експерту автотоварознавцю [PERSON] за дослідження транспортного засобу 1 000 гривень. Власником автомобіля "Audi-80", 1989 року випуску, д/н [NUMBER] , станом на 28 липня 2019 року, є [PERSON] , що підтверджується довідкою ТСЦ МВС №1247 РСЦ МВС в Дніпропетровській області від 03 грудня 2019 року. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (правої власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2012 року «Узагальнення судової правктики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках», вирішуючи питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК України, слід визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визначається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. Юридична ознака володільця полягає в тому, що володільцем визначається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об`єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку. У свою чергу матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі, якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення, вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Відповідно до ч, 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідач, як на підставу відмови в задоволенні позову, посилається на укладений між ним та [PERSON] 06 травня 2019 року договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу та вважає, що відповідальність за шкоду, завдану транспортному засобу позивача повинен нести саме [PERSON] , як особа, яка на законних підставах управляє та розпоряджається транспортним засобом. Однак, суд не може погодитися з даними твердженнями, з наступних підстав. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що неналежно укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, що цей договір уклала. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року № 145/145/17. Таким чином шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки транспортному засобу [PERSON] повинен відшкодовувати його власник , в даному випадку - [PERSON] , в зв`язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 14 378,12 гривень є такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 гривень за експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу. Згідно ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Оскільки, витрати позивача на проведення експертом дослідження пошкодженого транспортного засобу в сумі 1 000 гривень підтверджено належним та допустимим доказом, суд вважає, що ці вимоги також підлягають задоволенню. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, сплачений позивачем при предявленні позову до суду судовий збір в розмірі 768,40 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved