Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

в позові вказано, що позивач та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала 4500 гривень на 48 місяців під 48% річних зі щомісячною виплатою позики та процентів. На забезпечення виконання позики позивач та [PERSON] і [PERSON] уклали договори поруки. Оскільки позичальник не виконала своїх зобов`язань, тому позивач просив стягнути з неї 24313,25 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені. В судовому засіданні відповідачка надала пояснення про те, що має намір повернути суму позики, але не має можливості сплатити проценти. Інші належним чином повідомлені про судове засідання відповідачі повторно не з`явились в судове засідання. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "[PERSON] проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідачі належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі. Отже вони реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідачів було більше ніж достатньо часу для подання суду доказів, доводів, заперечень та їх обґрунтувань. Тому задля реалізації принципу юридичної визначеності спір підлягає розглядові. Судом встановлено наступні обставини. 31/03/2011 р. позивач та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого відповідачка отримала 4500 гривень на 48 місяців під 48% річних зі щомісячною виплатою позики та процентів. Відповідачка не подавала до суду та не заявляла в судовому засіданні заяв про застосування позовної давності; надала пояснення про те, що має намір сплатити позику, яку нею було отримано. Відповідно до видаткового касового ордеру від 31/03/2011 р. відповідач отримала 4500 гривень. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору сторони домовилися про погашення кредиту та відсотків згідно графіка погашення, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до змісту позову востаннє позивачка здійснила платіж за договором в лютому 2012 року. 31/03/2011 р. позивач та [PERSON] уклали договір поруки. 31/03/2011 р. позивач та [PERSON] уклали договір поруки. Відповідно до п. 2.2. відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до особової картки [PERSON] востаннє на виконання договору нею було внесено грошові кошти 30/01/2012 р. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позичальник не надав суду жодного доказу або обґрунтованого розрахунку на спростування позову. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Таким чином позивач не вправі просити суд про стягнення з поручителів грошових коштів на виконання зобов`язання за спірним договором позики, оскільки ним пропущено преклюзивний строк на пред`явлення позову до поручителів, а доказу надіслання вимоги до поручителів про дострокове і повне виконання зобов`язання позивач суду не надав. При цьому відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України обов`язок надання такого доказу суду законом покладено безпосередньо на позивача. Так, відповідно до ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. В ст. 131 ЦПК України вказано, що позивач зобов`язаний надати суду усі докази до початку розгляду справи по суті. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial