Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку було уточнено в процесі судового розгляду (а.с. 156-162) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а саме стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі по тексту відповідач 1) на відшкодування матеріальної шкоди 50 000 грн.; з ТОВ «Деметра-Агро» (далі по тексту відповідач 2) на відшкодування матеріальної шкоди 49 709, 78 грн., з яких: 38 003, 45 грн. - різниця між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування; 1 328, 40 грн. - витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження; 277, 93 грн. - витрати на відправлення телеграм відповідачам по справі про проведення огляду автомобіля; 1 100 грн. - витрати на проведення МРТ; 3 000 грн. - витрати на правову допомогу за здійснення представництва в досудовому та судовому проваджені під час розслідування кримінального правопорушення; та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., та стягнення з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.07.2014 р. [PERSON], керуючи службовим автомобілем [NUMBER] по 135 км. а/д Київ-Одеса допустив зіткнення з легковим автомобілем [NUMBER] (водій [PERSON].). Ухвалою Ставищенського районного суду Київської обл. від 10.10.2014 р. кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України. В результаті ДТП позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, а також пошкоджено автомобіль «Вольво-960», переданий позивачу у користування третьою особою [PERSON], який є власником зазначеного транспортного засобу. У відповідності до проведеного дослідження вартість матеріального збитку внаслідок ДТП складає 105 928, 42 грн. Враховуючи те, що вартість автомобіля «Вольво-960» до пошкодження становила 105 928, 42 грн., то відповідно до приписів чинного законодавства зазначений автомобіль слід вважати фізично знищеним, а тому відшкодуванню підлягає різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП, що становить 88 004, 45 грн. На момент здійснення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем 2, у зв'язку з чим, враховуючи положення ст. 1172 ЦК України відповідальність за завдану шкоди завдану позивачу має нести саме відповідач 2. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу-Ланос», відповідача 2, була застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто». В листі відповідач 1 повідомив позивача, що розмір страхового відшкодування складає 37 167, 38 грн., однак зазначену суму позивач вважає заниженою. Щодо розміру моральної шкоди посилається , на те, що зазначене ДТП призвело до виникнення в нього моральних, фізичних та психічних страждань, які проявились скаргами на головний біль, біль у хребті, загальну слабкість, порушення сну, підвищену збудливість та роздратованість, втомлюваність, емоційну лабільність та інше, що в свою чергу привело до порушення нормальних життєвих зв'язків з оточуючими людьми, гальмували соціальну активність. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві та уточненнях до неї. Представник відповідача 1 у судове засідання на неодноразові виклики не з'являвся, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, по що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 102, 124, 140). Представник відповідача 2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. В наданих суду запереченнях на позовну заяву посилається на те, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач є власником автомобіля «Вольво-960» або володіє зазначеним транспортним засобом на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, зокрема, позивачем не надано документів (довіреності, посвідчення водія чи інше) на підставі яких він керував автомобілем в момент ДТП. Так, визначаючи розмір матеріальної шкоди, позивач виходив з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №14378/14-54 від 14.11.2014 року, який не може прийматись судом як належний доказ, оскільки проведений не за ухвалою суду, а також не ґрунтується на достовірній інформації та повному з'ясуванні усіх обставин, оскільки ДТП відбулось 18.07.2014 року, а висновок складався 14.11.2014 року. Вважає, що належним та допустимим доказом при визначенні матеріального збитку, заподіяного ушкодженням автомобіля «Вольво-960» є висновок №259, відповідно до якого матеріальний збиток складає 72 979, 93 грн. Разом з тим, посилається на те, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто», у зв'язку з чим, відповідальність за шкоду, завдану позивачу, несе страховик. Щодо моральної шкоди, зазначив, що її розмір є не доведеним та не обґрунтованим. Зокрема, в разі доведення позивачем наявності моральної шкоди її відшкодування в розмірі, визначеному судом та в межах 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю, має здійснювати відповідач 1. З приводу стягнення витрат на правову допомогу заперечував у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю (а.с. 104-106). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, в наданих до суду письмових поясненнях просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що він є власником автомобіля «Вольво-960», який постраждав внаслідок ДТП. 23.12.2010 року він довіреністю уповноважив позивача представляти його інтереси в органах ДАІ, нотаріальних органах, та інше, з питань пов'язаних з експлуатацією та підтриманням у належному технічному стані належного йому автомобіля «Вольво-960». Зокрема, зазначеною довіреністю позивачу надано право продати автомобіль, а також, внаслідок настання подій, що мають ознаки страхового випадку, бути його представником як власника автомобіля якому завдано шкоди, надано право керування зазначеним автомобілем. Зокрема, позивачу було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Оскільки, на момент ДТП, позивач володів транспортним засобом, то він має право на отримання відшкодування за шкоду завдану автомобілю. Третя особа - [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не з'являвся, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 118, 142). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 3 ст.10, ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено наступне. 18.07.2014 року близько о 06:20 год. [PERSON], керуючи службовим автомобілем [NUMBER] по 135 км. а/д Київ-Одеса допустив зіткнення з легковим автомобілем [NUMBER] (водій [PERSON].). Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 10.10.2014 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 32). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до зазначеної вище ухвали суду, порушення [PERSON] ПДР України перебувають в прямому причинному зв'язку із вчиненням ДТП та наслідками, які настали. В результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Вольво-960» (а.с. 150), переданий позивачу у користування третьою особою [PERSON], який є власником зазначеного транспортного засобу, у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 145). Як вбачається з матеріалів справи, позивач керував автомобілем «Вольво-960» на підставі довіреності від 23.12.2010 року, виданої власником автомобіля [PERSON] (а.с. 149), що спростовує посилання представника відповідача 2 на відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої автомобілю «Вольво 960» саме позивачу. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Водій [PERSON] на момент скоєння ДТП перебував з ТОВ «Деметра-Агро» в трудових відносинах, що підтверджується довідкою від 23.02.2015 року (а.с. 103). Встановлено, що автомобіль [NUMBER] є службовим автомобілем, належить ТОВ «Деметра-Агро» та використовувався [PERSON] на момент скоєння ДТП у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, а отже в розумінні ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Так, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 01 березня 2013 року № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно - правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку. На час скоєння ДТП відповідальність власника автомобіля «Деу-Ланос», відповідача 2, застраховано в ПАТ «УСК «Гарант-Авто», на підставі полісу №АС/8682465, що підтверджується страховим актом №000021212/01 (а.с. 155). У відповідності до зазначеного страхового акту, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого становить 50 000 грн. П. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров"ю, майну третьої особи. У відповідності до листа відповідача 1 від 03.12.2014 року розмір страхового відшкодування за шкоду, завдану автомобілю «Вольво-960», внаслідок ДТП складає 37 164, 38 грн. (а.с. 81) У відповідності до Висновку за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 14.11.2014 року № 14378/14-54, проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, власнику автомобіля «Вольво-960» складає 105 928, 42 грн. Вартість вказаного автомобіля після ДТП складає 17 924, 97 грн. (а.с. 35-39). У відповідності до зазначеного висновку ринкова вартість зазначеного автомобіля до ДТП складала 105 928, 42 грн. Суд вважає недоведеними та необґрунтованими посилання представника відповідача 2 на те, що зазначений висновок не може прийматись судом як належний доказ, оскільки проведений не за ухвалою суду, а також не ґрунтується на достовірній інформації та повному з'ясуванні усіх обставин. Зокрема, стороною відповідача 2 не наведено правових підстав для прийняття судом до уваги, як належного та допустимого доказу при визначенні матеріального збитку, заподіяного ушкодженням автомобіля «Вольво-960» висновку №259, відповідно до якого матеріальний збиток складає 72 979, 93 грн. Зокрема, зазначений висновок було проведено без присутності позивача, що є порушення прав та законних інтересів останнього. У відповідності до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У відповідності до ст. 30 зазначеного Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку з зазначеним на відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, внаслідок пошкодження автомобіля «Вольво-960» підлягає до стягненню сума в розмірі 88 004, 45 грн. (105 928, 42 грн. (вартість автомобіля до ДТП) - 17 924, 97 грн. (вартість автомобіля після ДТП). Враховуючи, зазначене вище, та ліміт відповідальності встановлений полісом №АС/8682465, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 1 - ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі - 50 000 грн. У відповідності до ст. 1194 ЦПК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі зазначеного, вимоги про стягнення з відповідача 2 - ТОВ «Деметра-Агро» на відшкодування матеріальної шкоди, а саме різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування в сумі 38 003, 45 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження в розмірі 1 328, 40 грн. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2 сум в розмірі: 277, 93 грн. - витрати на відправлення телеграм відповідачам по справі про проведення огляду автомобіля; 1 100 грн. - витрати на проведення МРТ; 3 000 грн. - витрати на правову допомогу за здійснення представництва в досудовому та судовому проваджені під час розслідування кримінального правопорушення, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у зв'язку з наступним. Згідно довідки Білоцерківської станції екстреної медичної допомоги від 18.07.2014 року, яка була викликана на місце ДТП, [PERSON] отримав забій лівого колінного суглоба та гіпертонічний криз, в зв"язку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 витрат на проведення МРТ шийного і верхньогрудного відділів хребта є необґрунтованими та недоведеними. Щодо витрат на відправлення телеграм відповідачам по справі про проведення огляду автомобіля та на правову допомогу за здійснення представництва в досудовому та судовому проваджені під час розслідування кримінального правопорушення, то у відповідності до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 3 зазначеної статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу та інше. Як вбачається з матеріалів справи витрати понесені позивачем не відносяться до судових витрат, так як понесені не у зв'язку з розглядом зазначеної справи. Доводи про спричинення моральної шкоди позивач пов"язує з тим, що зазначене ДТП призвело до виникнення в нього моральних, фізичних та психічних страждань, які проявились скаргами на головний біль, біль у хребті, загальну слабкість, порушення сну, підвищену збудливість та роздратованість, втомлюваність, емоційну лабільність та інше, що в свою чергу привело до порушення нормальних життєвих зв'язків з оточуючими людьми, гальмували соціальну активність. У зв'язку з ДТП він був змушений відволікатись від своєї роботи, звертатись до адвокатів та КНДІСЕ, що призвело до погіршення здоров'я, завдало сильних душевних хвилювань, порушило звичайний уклад життя. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 2- Товариства з обмеженою відповідальністю "Деметра-Агро" моральної шкоди у розмірі 100 тисяч гривень, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача 2 відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у 100 000 грн. та просить стягнути з відповідача 2, суд враховує вище викладене, ступінь вини та,

Outcome: partial