Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи вимоги тим, що 15.08.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України [PERSON], надалі за текстом - «Позичальник» уклали Договір кредиту № 10-29/2340, з подальшими змінами і доповненнями (надалі за текстом - Кредитний договір). Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 52200,00 доларів США. Представник позивача зазначив, що 03 грудня 2013 року Договором про внесення змін №4 до Договору кредиту 10- 29/2340 від 15 серпня 2006 року було змінено валюту кредиту, а саме переведено кредиту разом із нарахованими процентами в гривню. В пункті 1.1. Кредитного договору визначено графік погашення заборгованості кредитом, періоди погашення та кінцевий термін користування кредитом. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 14.03.2017 року прострочену заборгованість, а саме: за кредитом - 386350,24 грн.; за відсотками - 5666,89 грн.; по комісії - -розмір інфляційних витрат за кредитом становить - 1664,83 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками становить - 312,27 грн. Представник позивача зазначив, що станом на 14.03.2017 року розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту становить 3730,89 грн. Станом на 14.03.2017 року розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків становить - 664,46 грн. Проте, з огляду на принцип розумності та справедливості, ПАТ «УКРСОЦБАНК» користуючись своїми процесуальними правами, дбаючи про виконання Відповідачем своїх зобов'язань не враховує суму нарахованої неустойки та остаточно просить стягнути неустойку в розмірі 0,00 грн., що відображено в прохальній частині позовної заяви. Представник позивача зазначив, що в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, що випливають з Основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 15.08.2006 року Позивач та фізична особа - громадянинУкраїни [PERSON], уклали Іпотечний договір №02-10/2221 (надалі за текстом - Договір іпотеки), відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: однокімнатну квартиру №113 загальною площею 34,30 кв.м., житловою площею 16,20 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект 50-річчя Жовтня, будинок №12. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 292900,00 гривень. Ухвалою суду від 07 червня 2017 року провадження у справі відкрито. Ухвалою суду від 01 лютого 2018 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 22 серпня 2018 року призначено підготовче засідання . Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, надавав до суду заяву в якій просив суд розглядати справу без участі представника, проти заочного розгляду справи не заперечував, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України, слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Судом встановлено, що 15.08.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянин України [PERSON], надалі за текстом - «Позичальник» уклали Договір кредиту № 10-29/2340, з подальшими змінами і доповненнями (надалі за текстом - Кредитний договір). Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 52200,00 доларів США. Згідно Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпеченя кредитів в іноземній валюті" не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов"язань громадґнина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Судом встановлено, що позивач надав відповідачу споживчй кредит в іноземній валюті, позивач не надав суду доказів, що спірна однокімнатна квартира №113 загальною площею 34,30 кв.м., житловою площею 16,20 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Київ, проспект 50-річчя Жовтня, будинок №12, не є єдиним житлом відповідача, та відповідач забезпечений житлом, а також , що власник житла надав згоду на відчуження вказаного майна. Судом встановлено, що позивач не надав суду докази про ціну предмету іпотеки, в судові засідання не з"являвся, просив розглядати справу за його відсутності. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити.

Outcome: dismissed