Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що її із 7 липня 2014 року було зараховано на посаду змінного майстра у Приватному акціонерному товаристві "Миргородський завод продтоварів "Калинка". Доручену роботу виконувала згідно посадової інструкції, більш того за час роботи на заводі до неї не було застосовано жодного дисциплінарного стягнення, тобто не виконувались вимоги ст. 139 КЗпП України. У зв'язку із захопленням підприємства Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Борисфен" з 28.09.2014 року виконання нею своїх обов'язків стало не можливим. Впродовж цього часу вона була відсутня на робочому місці, проте офіційно її не було звільнено. 01.10.2014 року усіх робітників зобов'язали написати заяви про відпустку без збереження заробітної плати на два тижні, так як йшли судові тяганини. 25.11.2014 року позивачем було подана і зареєстрована заява про звільнення. На день звільнення, підприємство не провело з позивачем розрахунку та не видало трудову книжку. В зв'язку з чим, заборгованість по заробітній платі станом на 25.11.2014 року склала 5832,45 грн. Крім того відповідач повинен нарахувати середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 3758,69 грн. Протягом тривалого часу (3 місяці) позивач морально страждала у зв'язку з порушенням її конституційного права. Не працюючи з 25.11.2014 року вона не мала можливості працевлаштуватися без трудової книжки, а іншого прибутку, вона не має. Позивач не мала можливості оплачувати комунальні платежі, нормально харчуватися, змушена жити в борг. У зв'язку з цим оцінює моральну шкоду в сумі 5000 грн. Спричинену моральну шкоду позивач разом з боргом по заробітній платі та середнім заробітком за час затримки розрахунку просить стягнути з відповідача на свою користь. Під час розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі 10600,00 грн., середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі в сумі 1722,50 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали частково, просили стягнути з відповідача заробітну плату в розмірі визначеному в довідці, наданій відповідачем про розмір заборгованості по заробітній платі позивача на день звільнення 02.02.2015 року в сумі 7469,75 грн., середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі в сумі 1735,50 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн. Позивач та представник не заперечувала проти постановлення заочного розгляду справи. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка" в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 17,29), заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. В направлених на адресу суду довідках вказав, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 119,72 грн., заборгованість по заробітній платі станом на 18.02.201015 року - 7469,75 грн. Зважаючи на відсутність відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, та враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до правил ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу №154-К від 07.07.2014 року прийнята на посаду майстра зміни. 02.02.2015 року відповідно до наказу №4 - К від звільнена на підставі ст. 36 КЗпП п. 1 України, за угодою сторін (а.с.39,40). На час звільнення [PERSON] відповідач не провів розрахунок, не виплатив заробітну плату позивачеві за вересень - грудень 2014 року та січень - лютий 2015 року, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 7469,75 грн., що підтверджується довідкою від 18 лютого 2015 року (а.с.42). Відповідно до ст. 116 КЗпП України ця сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України,у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Як встановлено судом, позивач [PERSON] звільнена відповідачем 02.02.2015 року (а.с.39). Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Підприємство про вимогу позивача провести з ним розрахунок фактично дізналося в день отримання 16.01.2015 року направленої судом копії позову (а.с.17). Отже підлягає стягненню відповідно до ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку з 02 лютого 2015 року (день звільнення) по 19 лютого 2015 року (день постановлення рішення) в сумі 1735,60 згідно заявлених позовних вимог. У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, позивач змушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, переносила моральні страждання, здійснювала позики коштів у своїх знайомих, чоловік в цей час перебував в зоні АТО, крім того на утримані має неповнолітню дитину, тому суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, підлягає частковому задоволенню, з урахуванням доказів наданих позивачем та виходячи з принципу розумності та справедливості. Відповідно до частини 2 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли. В зв'язку з вищенаведеним, підлягають стягненню з відповідача Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка" на користь Державного бюджету України 487 гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: partial