Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

У грудні 2019 року заявник звернулась до суду із вище вказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що [INFO] у місті Свердловськ Луганської області, помер її батько [PERSON] - [INFO] . З питань отримання свідоцтва про смерть заявник звернулась до Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують факт смерті, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Заявник в судове засідання не з`явилась до суду надала письмову заяву у якій просила проводити розгляд справи без її участі. Представник Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області у судове засідання не з`явився, до суду надійшов лист про слухання справи без участі представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши матеріали заяви, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] у місті Свердловськ Луганської області, Україна, помер [PERSON] - [INFO] . Заявник [PERSON] - [INFO] , являється донькою померлого [PERSON] - [INFO] (а.с. 8). З довідки про причину смерті форми № 106/о № 151 від 13 вересня 2019 року, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 вересня 2019 року, вбачається, що [PERSON] - [INFO] , помер [INFO] у віці 82 роки у місті Свердловськ Луганської області, Україна, причиною смерті вказано - "Хронічна недостатність кровообігу. Дифузний кардіосклероз" (а.с.10,30). З питань державної реєстрації смерті заявник зверталась до Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, але листом від 12 грудня 2019 року за вих. № 2976/16.6-79 , їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що для підтвердження факту смерті заявником пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 11). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядаєв порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" вказано, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їходержання. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованійтериторії України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасовоокупованійтериторіїУкраїни, визначеній Верховною Радою України, розглядаютьсяневідкладно з моменту надходженнявідповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішенняу справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація факту смерті, встановленого у судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Згідно ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державнареєстраціясмерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. ПостановоюВерховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями " визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з територіїУкраїни та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно із ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд вважає можливим, як виняток, взяти до уваги відомості, зазначені у довідці про причину смерті від 13 вересня 2019 року та свідоцтві про смерть від 17 вересня 2019 року. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Свердловськ, Луганської області, Україна, причина смерті: "Хронічна недостатність кровообігу. Дифузний кардіосклероз".

Outcome: approved