Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

01 листопада2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування\~позову [PERSON] \~посилалася на\~те,\~що 10 жовтня 2011 року між нею та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений кредитний договір № 98.81/11, на підставі якого банк надав їй кредит у розмірі 263 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% річних, з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2018 року. Для забезпечення виконання зобов`язання було укладено договір застави, предметом якого був транспортний засіб марки HYUNDAY, модель SANTAFE, тип легковий універсал- [NUMBER] , 2011 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] - [NUMBER] . 06 березня 2019 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 682, про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 350 141,82 грн. на користь ПАТ «Таскомбанк» за рахунок коштів отриманих від реалізації вищевказаного автомобіля. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. від 06 травня 2019 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса, крім того, постановою виконавця оголошено в розшук транспортний засіб, який 25 жовтня 2019 року був тимчасово затриманий співробітниками ДПС та направлений на спецмайданчик МВС з подальшою передачею його приватному виконавцю [PERSON] для вчинення відповідних виконавчих дій. Позивач зазначила, що саме під час затримання належного їй автомобіля, їй стало відомо про наявність виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Барбулякою Х.М., зареєстрованого в реєстрі за № 682. [PERSON] також звернула увагу на те, що 23 серпня 2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення, яким позовні вимоги відповідача задоволені та з неї стягнуто заборгованість за кредитним договором № 98.81/11 у розмірі 346 141,82 грн., рішення суду набрало законної сили. Вважає, що банк отримав два виконавчі документи, які підлягають виконанню незалежно один від одного, та фактично стягує заборгованість за одним кредитним договором двічі. З цих підстав [PERSON] вважає, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог закону,відсутності повного переліку документів щодо його вчинення, що підтверджують безспірність заборгованості, нотаріус не врахував та не перевірив наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без врахування позиції та думки позивача, крім того\~її письмово не повідомлено про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та не зареєстровано в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У зв`язку з наведеним, позивач [PERSON] просила суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 06 березня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 682, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною, згідно якого звернуто стягнення на рухоме майно, а саме транспортний засіб марки HYUNDAY, модель SANTAFE, тип легковий універсал- [NUMBER] , 2011 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , за рахунок коштів отриманих від реалізації якого задоволені вимоги ПАТ «Таскомбанку» в межах суми 350 141,82 грн. Одночасно з позовною заявою [PERSON] звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, згідно якої просила зупини стягнення у виконавчому провадженні № 59023771, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем на підставі виконавчого напису від 06 березня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 682, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 59023771, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем на підставі виконавчого напису від 06 березня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 682, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною. Ухвалою суду від 17 січня 2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христину Миколаївну надати на адресу суду належним чином завірену копію нотаріальної справи стосовно вчинення виконавчого напису від 06 березня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 682. Ухвалою суду від 20 березня 2020 року провадження у справі закрите, справи призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з`явилися, згідно заяви її представника останній просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача, Акціонерного товариства «Таскомбанк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем докази, дійшов такого висновку. Відповідно до\~статті 1049 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші\~статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 10 жовтня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 98.81/11, на підставі якого банк надав їй кредит у розмірі 263 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,00% річних, з кінцевим терміном повернення 10 жовтня 2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 98.81/11, між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений договір застави № 98.81/11-А, посвідчений 10 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу, за реєстровим № 503. Предметом цього договору була передача в заставу рухомого майна, а саме транспортного засобу марки HYUNDAY, модель SANTAFE, тип легковий універсал- [NUMBER] , 2011 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6\~глави 49 ЦК України. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника (ст. 572 ЦК України). Згідно\~ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 2\~статті 590 ЦК України\~встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1\~ст. 591 ЦК України\~реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 592 ЦК України\~заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави в інших випадках, встановлених договором. Статтею 19 Закону України «Про заставу»\~встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про заставу»). Згідно\~ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Встановлено, що 27 березня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами застави №270317з. У договорі вказано, що у зв`язку з укладенням 27 березня 2017 року договору про відступлення права грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № [NUMBER] АВ, ПАТ «Таскомбанк» отримало право вимоги за кредитними договорами. У випадку невиконання цієї вимоги має право звернути стягнення на предмет застави. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів. Згідно зі\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2019 року ПАТ «Таскомбанк» звернулося до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни із заявою про вчинення виконавчого напису, шляхом звернення стягнення на предмет застави, у зв`язку з невиконанням кредитного договору № 98.81/11. Додатками до заяви надані: оригінал розрахунку загальної заборгованості, оригінал договору застави, копію кредитного договору. 06 березня 2019 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 682 про звернення стягнення на транспортний засіб марки HYUNDAY, модель SANTAFE, тип легковий універсал- [NUMBER] , 2011 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, одержаних від реалізації майна задовольнити вимоги ПАТ «Таскомбанк» за період з 27 березня 2017 року по 13 грудня 2018 року включно у розмірі: заборгованість за кредитом - 93 094,27 грн.; заборгованість по процентах 53 445,19 грн.; нарахована пеня на суму простроченої заборгованості за період з 13 грудня 2017 року по 13 грудня 2018 року 199 602,36 грн.; 4000,00 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 350 141,82 грн. Встановлено, що 06 травня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. було відкрито виконавче провадження № 59023771 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06 березня 2019 року, зареєстрованого за № 682. В межах даного виконавчого провадження постановою виконавця від 06 травня 2019 року оголошено у розшук транспортний засіб марки HYUNDAY, модель SANTAFE, тип легковий універсал- [NUMBER] , 2011 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Встановлено, що 25 жовтня 2019 року зазначений транспортний засіб тимчасово затриманий співробітниками ДПС та направлений на спецмайданчик МВС з подальшою передачею його приватному виконавцю [PERSON] , що підтверджується актом огляду тимчасового затримання транспортного засобу. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом "Про нотаріат"\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно зі\~статтею 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Положення \~статті 50 Закону "Про нотаріат"\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Протягом всього часу розгляду справи, відповідачем не було надано суду в порушення положень ст.\~ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі період, при цьому судом враховано термін кредитування, та відповідний ліміт тіла кредиту, який передбачили сторони. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що відповідачем, як кредитором, було подано до приватного нотаріуса в обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором розрахунок заборгованості, здійснений безпосередньо посадовою особою відповідача. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував на тому, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не були враховані положення\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону "Про нотаріат"\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.\~\~ Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Як встановлено матеріалами справи, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. На підтвердження безспірності заборгованості, ПАТ «Таскомбанк» надало нотаріусу: оригінал розрахунку загальної заборгованості, оригінал договору застави, копію кредитного договору, при цьому відсутні будь-які відомості про направлення вимоги боржнику та докази її отримання. Між тим, суд вважає, що зазначені довідки-розрахунки не можуть бути документами, які б підтверджували безспірність заборгованості, оскільки з ними боржник не мав можливості ознайомитись у встановлений 30-денний строк. Таким чином, у нотаріуса не було підстав для висновку про погодження боржником розміру нарахованої банком заборгованості. Разом з тим, необхідно зазначити, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всі необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності. Про відсутність безспірності свідчать і наступні дії сторін, а саме: звернення АТ «Таскомбанк»27 березня 2019 року з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2019 року задоволений та з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 98.81/11 від 10 жовтня 2011 року в розмірі 346 141,82 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 93 094,27 грн.; заборгованості з відсотків за користування кредитом 53 445,19 грн. та заборгованості за пенею за період з 13 грудня 2017 року по 13 грудня 2018 року 199 602,36 грн. Рішення суду набрало законної сили 21 жовтня 2019 року. Отже, банк отримав два виконавчі документи, які підлягають виконанню незалежно один від одного, та фактично стягує заборгованість за одним кредитним договором двічі. Крім того, ч. 1 ст. 23 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У\~статті 26 цього Закону\~визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним\~Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним\~\~Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». При цьому частинами першою, третьою\~статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою\~статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Такі вимоги є імперативними і не можуть виконуватися на розсуд стягувача. У\~статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Вказана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 331/6280/16-ц. При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої\~статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів щодо витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів свідчить про незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. Такі правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18). В порушення вимог\~ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~Леонову І.І. письмово не повідомлено про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави відповідач також не надав. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не спростовано наведені у позові доводи щодо відсутності безспірності заборгованості та порушення процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved