Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернувся з зазначеним позовом до відповідача про стягнення відсотків за договором банківського вкладу № 156547 (вклад «Ощадний»), укладеного 13 грудня 2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», у розмірі 857 794 грн. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 7 жовтня 2013 року з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] стягнуто 857 794 грн. депозитного вкладу. 13 березня 2014 року в ході виконавчого провадження відділом Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» грошові кошти в сумі 861235 грн. та розпорядженням № 4123363 від 17 березня 2014 року перераховано на користь стягувача [PERSON] Однак відповідач не виплатив за даним договором проценти. Крім того, позивачем обраховано 3 % річних в сумі 8389 грн. 93 коп. та індекс інфляції в сумі 12866 грн. 91 коп. До судового розгляду по суті відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], про визнання правочину нікчемним, в якому просив суд визнати правочин на підставі договору банківського вкладу № 156547 від 13 грудня 2012 року нікчемним, застосувати наслідки недійсності - реституцію, зобов'язавши [PERSON] та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» повернути одне одному у натурі все, що ними було отримано на виконання за договором банківського вкладу № 156547 від 13 грудня 2012 року. Просив також повернути від [PERSON] до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» безпідставно набуте [PERSON] майно в розмірі 857794 грн. В зустрічному позові ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» посилався на недодержання типової форми договору банківського вкладу, затвердженого Правлінням ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», та відсутність додаткових угод на кожне поповнення депозитного рахунку. Представник позивача адвокат Огородник В.В. позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечив, вказав, що відповідно до наданих позивачем до позовної заяви квитанцій ним внесено до каси банку кошти в загальній сумі 1 267 794,00 грн. та знято в різні періоди часу на власні потреби 410 000 грн. Зазначив, що дані факти встановлені попереднім судовим рішенням. На виконання якого й було стягнуто кошти. При цьому просив стягнути проценти у відповідності до проведеної судової експертизи в сумі 182595 гривень 35 копійок, а також 35 річних та індекс інфляції згідно обрахунку позивача. Представник ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» Чугунов М.В. в судовому засіданні первісний позов не визнав в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Додатково суду пояснив, що згідно даних бухгалтерського обліку ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» інші відомості про зарахування грошових коштів на відкритий позивачу банківський рахунок [NUMBER] відсутні, тому вказана обставина доводить невнесення позивачем зазначених грошових коштів в повному обсязі, а недодержання керуючою Вінницьким відділенням № 3 відповідача [PERSON] типової форми договору банківського вкладу, затвердженою постановою правління відповідача, спричиняє недійсність договору та додаткових угод до нього, а відтак і відсутність у відповідача обов'язку повернути грошові кошти вкладника на його першу вимогу. В зв'язку з цим вважає, що [PERSON] отримав кошти без існування на те правових підстав. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та цивільної справи суд приходить до висновку, що первісний позов є обґрунтований і підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов із наступного. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту), одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Облік банківських вкладів (депозитів) ведеться за рахунками 1-го та 2-го класів Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280. Внутрішній контроль за депозитами має здійснюватися відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банківських установах України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, так, щоб гарантувати залучення та розміщення депозитів у межах строків і лімітів, встановлених банком; приймання та розміщення усіх депозитів за процентною ставкою, що застосовується у банку згідно із запровадженою ним політикою; своєчасне та правильне відображення в бухгалтерському обліку депозитних операцій. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до «Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України», затвердженої Постановою Правління НБУ від 27.12.2007 року № 481, Відповідач має здійснювати облік операцій виключно на підставі первинних документів (платіжних доручень, касових та меморіальних ордерів тощо). Порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валюті, зокрема, приймання через касу банку готівки національної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку (філії, відділення) регулюється Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 року. У відповідності до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою правління НБУ від 03.12.2003 року № 516 визначено, що залучення банком вкладів фізичних осіб підтверджується, зокрема, договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту. Пункт 2.9. глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою правління НБУ від 01.06.2011 року № 174 передбачає, що банк зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція, або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Судом встановлено, що 13 грудня 2012 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», від імені якого на підставі довіреності діяла начальник Вінницького відділенням № 3 [PERSON]., був укладений договір банківського вкладу № 156547 (вклад «Ощадний»). Відповідно до умов п. 1.1. зазначеного Договору Банк приймає від Вкладника грошові кошти в сумі 1 000, 00 грн. (надалі - «Вклад») строком на 370 днів, що починається з наступного дня після внесення (надходження) грошових коштів на депозитний рахунок по 18 грудня 2013 року на умовах та в порядку, визначених цим Договором. Згідно п. 1.2. Договору процентна ставка за Вкладом становить 16, 00% річних. Відповідно до умов п. 1.3. Договору незнижувальний залишок коштів на Депозитному рахунку протягом строку Вкладу встановлюється в сумі 1 000, 00 грн. Згідно п. 1.4. Договору додаткові внески (поповнення) до Вкладу допускаються включно до дня, що передує «Даті повернення», а саме до 22 грудня 2013 року. Відповідно до п. 2.1.1. Договору Банк зобов'язується прийняти грошові кошти, зазначені в п.1.1 цього Договору, і зарахувати їх на депозитний рахунок [NUMBER] в дату укладання цього договору, підтвердивши отримання Вкладу видачею належним чином оформленої квитанції банку та/або виписки з Депозитного рахунку. На виконання умов п.п. 1.1., 1.4. Договору Позивачем на депозитний рахунок [NUMBER] в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», м. Київ, МФО 380054 було внесено 1 267 794,00 грн. наступними платежами: 1 000, 00 грн. згідно квитанції № 3144 від 13 грудня 2012 року; поповнення вкладу на суму 100 000, 00 грн. згідно квитанції № 3339 від 13 грудня 2012 року; поповнення вкладу на суму 56 900, 00 грн. згідно квитанції № 2952 від 14 грудня 2012 року; поповнення вкладу на суму 159 894, 00 грн. згідно квитанції № 3360 від 18 грудня 2012 року; поповнення вкладу згідно квитанції № 4754 від 18 грудня 2012 року на суму 150 000, 00 грн.; поповнення вкладу на суму 300 000, 00 грн. згідно квитанції №2079 від 21 грудня 2012 року; поповнення вкладу на суму 300 000, 00 грн. згідно квитанції № 477 від 27 грудня 2012 року; поповнення вкладу на суму 100 000, 00 грн. згідно квитанції № 4394 від 11 січня 2013 року; поповнення вкладу на суму 100 000, 00 грн. згідно квитанції № 6834 від 28 січня 2013 року. Протягом дії договору кілька разів кошти із депозиту повертались на власні потреби, а саме: 21 грудня 2012 року - 100 000, 00 грн. (заява на видачу готівки № 4192), 24 грудня 2012 року - 50 000, 00 грн. (заява на видачу готівки № 6490), 28 грудня 2012 року - 100 000, 00грн. (заява на видачу готівки № 5353), 29 грудня 2012 року - 60 000 ,00 грн. (заява на видачу готівки № 11551), 09 січня 2013 року - 50 000, 00 грн. (заява на видачу готівки № 5244), 15 січня 2013 року - 50 000, 00 грн. (заява на видачу готівки № 355). Разом було отримано із депозиту банку 410 000, 00 грн. Згідно ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних і фізичних осіб. Відповідачем оформлено ліцензію Національного банку України № 219 від 11 жовтня 2011 року на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Згідно ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно п. 1.4 глави 1 розділу IV Інструкції клієнт заповнює касові документи від руки чи за допомогою технічних засобів або банк (філія, відділення) за згодою клієнта заповнює касові документи із застосуванням технічних засобів або системи автоматизації банку (далі - «САБ»). Згідно п. 2.5 глави 1 розділу IV Інструкції Банк (філія, відділення) здійснює приймання платежів від клієнтів із застосуванням САБ. Правильність заповнення банком (філією, відділенням) реквізитів касового документа із застосуванням технічних засобів або САБ клієнт засвідчує своїм підписом. Відповідно до п. 1.5 глави 1 розділу IV Інструкції прибуткові, видаткові та прибутково-видаткові касові ордери, заяви на видачу готівки банк (філія, відділення) оформляє за допомогою технічних засобів із зазначенням номера примірника в правому верхньому кутку. Відповідно до п. 1.7 глави 1 розділу IV Інструкції друкується така кількість примірників касових документів, крім грошового чека, яка потрібна для учасників розрахунків. Згідно п. 2.2. глави 1 розділу IV Інструкції Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу, зокрема за заявою на переказ готівки від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки. Відповідно до п. 2.9 глави 1 розділу IV Інструкції Банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції, а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, як вбачається з Інструкції та не заперечувалось представником відповідача - позивача, надані [PERSON] квитанції до заяви про переказ готівки (примірник № 1) є надрукованими за допомогою САБ документами встановленої форми, один примірник якої видається установою банку особі, яка внесла грошові кошти в касу банку з метою зарахування на відповідний поточний рахунок отримувача, інший примірник разом з заявою залишається в установі банку та слугує підставою для зарахування грошових коштів на вказаний в заяві та квитанції рахунок. Таким чином для зарахування грошових коштів на депозитний рахунок [PERSON] мало відбутись дві взаємопов'язані події: прийняття касою банку певної суми готівкових грошових коштів та зарахування вказаної суми на депозитний безготівковий рахунок [PERSON] із здійсненням відповідної бухгалтерської проводки. Надані первісним позивачем квитанції на внесення грошових коштів в сумі 1 267 794, 00 грн., які є документами бухгалтерського обліку, мають підпис посадової особи, достовірність та повноваження якої засвідчені печаткою банку, а також договір банківського вкладу є належними та допустимими доказами внесення на депозитний рахунок зазначених грошових коштів у відповідності до положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України. Крім цього, в рамках цивільної справи № 127/616/13-ц проводилась почеркознавча експертиза. У висновку Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 907/908/13-21 від 25 липня 2013 року зазначено, що оригіналу печатки каси банку, яка існувала в період укладення оспорюваних договорів, а саме: з 17.12.2012 року по 04.02.2013 року в розпорядження експерта надано не було у зв'язку з її заміною також вільних зразків підпису та почерку [PERSON] та [PERSON] також в розпорядження експерта не надано. Як вбачається з висновку судової почеркознавчої та технічної експертизи документів № 907/908/13-21 від 25 липня 2013 року при проведенні експертизи використовувались зразки підпису [PERSON] та [PERSON], які надійшли в експертну установу з матеріалами інших цивільних справ, а саме № 127/6116/13-ц; № 127/5589/13-ц; № 127/5814/13-ц; 127/4946/13-ц та № 127/7150/13-ц. Крім цього експертом досліджувався відтиск печатки ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» «Прибутково-видаткова каса № 1», який надійшов з матеріалами цивільної справи № 127/6116/13-ц, який існував в спірний період з 17.12.2012 року по 04.02.2013 року. Так, експертом зазначено, що на квитанціях № 3144 від 13 грудня 2012 року на суму 1 000, 00 грн.; № 3339 від 13 грудня 2012 року на суму 100 000, 00 грн.; № 2952 від 14 грудня 2012 року на суму 56 900, 00 грн.; № 3360 від 18 грудня 2012 року на суму 159 894, 00 грн.; № 4754 від 18 грудня 2012 року на суму 150 000, 00 грн.; №2079 від 21 грудня 2012 року на суму 300 000, 00 грн.; № 477 від 27 грудня 2012 року на суму 300 000, 00 грн.; № 4394 від 11 січня 2013 року на суму 100 000, 00 грн.; № 6834 від 28 січня 2013 року на суму 100 000, 00 грн. наявні відтиски печатки «Прибутково-видаткова каса № 1 Вінницького відділення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива. З огляду на зазначене, суд критично ставиться до заперечень відповідача - позивача про те, що дійсна лише квитанція до заяви на внесення готівки за № 3144 від 13.12.2012 року на суму 1 000, 00 грн. а інші квитанції підроблені, оскільки за висновком експерта відтиск печатки на інших наданих первісним позивачем квитанціях аутентичний, тобто інші надані оригінали квитанцій містять той самий відбиток печатки. Тобто належних та допустимих доказів на підтвердження обставини, що [PERSON] не вносив на депозитний рахунок [NUMBER] в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», МФО 380054, відкритий на його ім'я кошти представником відповідача - позивача не надано. Також не надано відповідних доказів, зокрема, реєстрів бухгалтерських проводок за відповідні дні, а також доказів тому, що не зарахування грошових коштів сталось внаслідок неправильного оформлення первинних касових документів або їх відсутності в установі банку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 7 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Фінансова ініціатива" в особі Вінницького відділення № 3 ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" про стягнення коштів за депозитним вкладом задоволено повністю. Стягнути з ПАТ Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» на користь [PERSON] 857 794 грн. депозитного вкладу, а також судовий збір. В задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Фінансова ініціатива" до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним відмовлено в повному обсязі. Ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно висновку експерта № 23/7/2014 від 23 лютого 2015 року, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи документів, вчиненого судовим експертом-економістом Луценко Г.Є. згідно умов договору банківського вкладу № 156547 від 13 грудня 2012 року та з врахуванням наявних в матеріалах цивільної справи та додатково наданих на дослідження документів документально підтверджується визначений [PERSON] розмір відсотків нарахованих за договором банківського вкладу № 156547 від 13.12.2012 року за період з моменту внесення готівкових коштів і до їх списання у сумі 182595,35 грн. Також є обґрунтованими і підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з ПАТ КБ "Фінансова ініціатива" 3% річних від суми боргу та індексу інфляції, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому представником банку не спростовано та не надано іншого обрахунку в цій частині, а тому слід стягнути дані кошти виходячи з наданого позивачем обрахунку, тобто 3 % річних в сумі 8389 гривень 93 копійки, індекс інфляції в сумі 12886 гривень 91 копійка. Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника та умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною 2 ст. 1066 ЦК України встановлено, що банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Позовні вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання нікчемним Договору банківського вкладу № 156547 (вклад «Ощадний») від 13 грудня 2012 року, застосування наслідків недійсності та повернення безпідставно набутого майна, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Як зазначалось вище, згідно ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою правління НБУ від 03.12.2003 року № 516 визначено, що залучення банком вкладів фізичних осіб підтверджується, зокрема, договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту. Пункт 2.9. глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою правління НБУ від 01.06.2011 року № 174 передбачає, що банк зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. З положень ч. 1 ст. 1058 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу є реальним та сплатним. Реальність договору визначена тим, що зобов'язальні правовідносини за ним виникають тільки після внесення вкладником грошових коштів на депозитний рахунок, відкритий на його ім'я у банку. Оплатним даний договір є з огляду на те, що незалежно від обставин банк зобов'язаний виплатити вкладнику проценти (винагороду за договором). Також п. 1.4. Договору банківського вкладу передбачена можливість поповнення депозитного рахунку без укладання будь-яких додаткових угод. Посилання Відповідача на п. 7.1. та відсутність додаткових угод про зміну розміру вкладу слід приймати критично, так як даний пункт стосується внесення змін щодо порядку, умов, строку дії договору тощо. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами пунктів 3.3, 3.4 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, передбачено, що банки повертають вклади (депозити) та .планують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу (депозиту) у розмірі, який установлюється в договорі банківського вкладу (депозиту). Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Суд вважає, що кошти, отримані позивачем [PERSON] в ході виконавчого провадження за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили, та не скасоване на даний час, не можуть бути безпідставно набутим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Вказаний договір банківського вкладу від 13.12.2012 року та квитанції в оригіналі безпосередньо досліджено в судовому засіданні та встановлено, що він містить всі обов'язкові реквізити, підписані від імені банку уповноваженою особою відповідача [PERSON], чий підпис завірено печаткою банку. З урахуванням викладеного, на підставі поданих доказів та пояснень представників сторін в судовому засіданні встановлено факт укладання договору банківського вкладу від 13.12.2012 року, внесення та зняття готівкових коштів з депозитного рахунку позивача [NUMBER] в ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», м. Київ, МФО 380054, а також примусового стягнення коштів за судовим рішенням. Таким чином розмір заборгованості відповідача за договором банківського вкладу за відсотками за період з момент внесення готівкових коштів і до їх списання в сумі 182595 гривень 35 копійок, 3 % річних в сумі 8389 гривень 93 копійки, індекс інфляції в сумі 12886 гривень 91 копійка. В зв'язку цим первісний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов слід залишити без задоволення. В зв'язку із задоволенням первісного позову з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати: судовий збір в сумі 2038 гривень 72 копійки та витрати на проведення екпсертизи в сумі 2000 гривень. В частині стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача Огородник В.В. не надав належних та допустимих доказів щодо їх сплати та порядку обрахунку в передбаченому законом порядку. Враховуючи викладене, у відповідності до ст.ст. 16, 215, 216, 625, 633, 1058, 1060, 1066, 1071, 1073, 1212 ЦК України,

Outcome: approved