Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «ДЖОІН АП» про визнання недійсним пункту договору, стягнення матеріальної компенсації та моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що 6 липня 2018 року між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] та за дорученням туроператора товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» і громадянками [PERSON] та [PERSON] , надалі туристи, укладено договір про надання туристичних послуг №1202186, за яким Туроператор зобов`язується надати туристичні послуги, а саме тур тривалістю з 24 по 31 липня 2018 року. Згідно п. 2 даного договору, виліт призначено було на 24 липня 2018 року о 3 год. 00 хв., прибуття в Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року о 6 год. 00 хв. Рейс KUP 5301 Sky Up (A-330-200). Проте, їдучи в автобусі в напрямку Києва близько 17 год. 30 хв. 23 липня 2018 року працівником туроператора було повідомлено в телефонному режимі, що виліт перенесено на 17 год. 00 хв. 24 липня 2018 року, тобто на 14 год., пізніше запланованого часу, в зв`язку з чим, позивачі прилетіли в Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року о 20 год. 00 хв. враховуючи, що прилетіли вночі, замість ранку, позивачі фактично відпочивали на 1 день менше запланованого. У зв`язку з тим, що виліт перенесли, туристи змушені були шукати заклади харчування, орендувати номер в готелі щоб переночувати. При цьому слід врахувати, що виліт мав відбутися о 3 год. ночі, у зв`язку з чим вони змушені були все це шукати надвечір. До заселення в готель, попередні 2 готелі, в які позивачі звернулися, відмовили в поселенні. Враховуючи наявність кількох валіз та сумок, позивачі по місту пересувалися на таксі, на яке витратили близько 500 грн. (на двох), вартість готелю склала 750 грн. з особи, на харчування потрачено близько 300 грн. з особи. Зважаючи на те, що незаплановані витрати позивачі понесли саме з вини відповідача, саме з останнього підлягає до стягнення 1300 грн. за одну особу. За інформацією аеропорту Бориспіль від 7 серпня 2018 року даний рейс взагалі не був запланований, проте з невідомих причин туроператор реалізовував свідомо туристичний продукт на незапланований рейс. Листом-відповіддю відповідач відмовив в задоволенні претензії пославшись, що позивачам були надані альтернативи в якості перевезення, без додаткових витрат позивачів, на які туристи погодились. Проте дана позиція не відповідає реальності, оскільки будь яких альтернатив запропоновано не було, про перенесення рейсу поставлено перед фактом, інших пропозицій в якості альтернативи вія відповідача не надходило. Також хибною є позиція відповідача, що позивачі не понесли додаткових витрат в зв`язку з перенесенням туру, оскільки перенесення туру для позивачів мало наслідком непередбачуваних витрат спрямованих на пошук та винаймання готелю для ночівлі, витрати на харчування, транспортні затрати. Доказів пропозицій альтернатив, від яких відмовились туристи, відповідачем не надано. Вартість найму готелю з особи склала 750 грн., харчування 300 грн., додаткові кошти на транспорт, в тому числі таксі по м. Київ, оскільки туристи були з валізами, 500 грн. Ціна туру склала 10435 грн. з особи, за 182 години і 30 хвилин відпочинку (з 6.00. год. 24 липня 2018 року по 20 год. 30 хв. 31 липня 2018 року). Це складає 10950 хвилин, 182 х 60 = 10 920 хв.+30 хв. = 10 950 хв. Отже, вартість 1 години відпочинку становить 57 грн. 17 коп. Вартість 1 хвилини відпочинку (57,17 грн. / 60 хв.) становить 0,95 грн. Фактична відсутність відпочинку склала 14 годин 00 хвилин, тобто 635 хвилин (14х 57 грн. 17 коп.), що дорівнює вартості ненаданих туристичних послуг на 800 грн. 38 коп. на особу, а в загальній сумі 1600 грн. 76 коп. Відповідно до п. 4.18. договору про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року, якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування турагент не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягай згоди, турагент повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. Порушивши умови договору, відповідачем не було повернуто різницю коштів в розмірі 1600 грн. 76 коп. (по 800 грн. 38 коп.) за ненадані послуги. Крім того, згідно ч.5 ст. 105 Повітряного кодексу України якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Під час визначення відстані за основу береться останній пункт, у якому відмова від перевезення або невиконання рейсу, який було раніше заплановано та на який заброньовано принаймні одне місце, створить затримку прибуття пасажирів у запланований час. Враховуючи, що відстань від Борисполя до Шарм ель Шейх становить за різними джерелами від 2500 до 3400 кілометрів, сума компенсації одній особі становитиме 400 євро. За даними сайту НБУ курс 100 євро на день вильоту - 24 липня 2018 року, складав 3098 грн. 84 коп. тому 400 євро на день вильоту еквівалентне було 12392 грн. Таким чином, сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача для однієї особи складає 12392 грн. Отже відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань згідно договору, туристичних послуг в повному обсязі не надав, не повідомив позивача належно та завчасно про вказані обставини, різницю між замовленими і фактично наданими туристичними послугами не повернув. Внаслідок зазначених дій їй було нанесено значну моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з перебуванням без місця проживання в іншому місті, перенесенням вильоту та як наслідок транспортними незручностями, вона змушена була шукати заклади харчування, винаймати готель щоб заночувати, при цьому слід врахувати, що виліт мав бути о 3 год., змушена була все це шукати надвечір, до заселення в готель, попередні 2 готелі, в які вона зверталася відмовили в поселенні, оскільки вільних місць не було. Змушена була пересуватися з валізами по нічному Києву без винайманого житла, що завдало душевних переживань. Моральну шкоду оцінює в розмірі 5000 грн. Крім того вважає недійсним п. 6.7. договору від 6 липня 2018 року, у відповідності до якого відповідальність за скасування чи зміну часу відправлення та прибуття транспортних засобів та пов`язані із цим обсягу і строків Туру несе перевізник, відповідно до Правил міжнародних пасажирських перевезень. Туроператор/Турагент не несе відповідальності за збитки, спричинені туристу у випадку відміни рейсу перевізником, зміни часу відправлення транспортних засобів перевізника, а також пов`язані із цим зміни програми туру. Всі претензії, позови, пов`язані з неналежним наданням транспортних послуг, ненаданням транспортних послуг або їх затримка, що призвело до збитків пред`являються безпосередньо перевізникам у відповідності з Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника). Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до п. 2 розділу XXV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України 30 листопада 2012 року №735 квитки на чартерні рейси є дійсними тільки на перевезення у дати і на рейси, які зазначені у квитках. Залежно від наявності вільних місць замовник чартерного рейсу може змінити дати вильоту та повернення рейсу за умови, що такі зміни погоджені замовником рейсу (туроператором - перевізником за договором) з пасажирами та фактичним перевізником (виконавцем рейсу). Отже, згідно зазначеної норми туроператор є перевізником за договором і він повинен виплачувати компенсацію за скасування рейсу. Ураховуючи ці положення в сукупності із правилами ст. 20 Закону України «Про туризм», належним відповідачем і виконавцем договору перевезення зі споживачем є туроператор. Відповідно, такі спори мають розглядатися за правилами підсудності, які встановлені для позовів про захист прав споживачів. Отже, положення п.6.7 Договору обмежує права споживача стосовно туроператора і є недійсним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. На підставі наведеного просить суду визнати недійсним п. 6.7 Договору про надання туристичних послуг №1202186, укладеного 06 липня 2018 року між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] , що діє на підставі Агентського договору на реалізацію турпродукту від імені та за дорученням Туроператора товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» і громадянками [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з ТОВ «ДЖОІН АП!» на її користь компенсацію у сумі 12392 грн. за скасування рейсу KUP 5301 Sky Up (А-330-200) Бориспіль 24 липня 2018 року 3 год. 00 хв. - Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року 6 год.00 хв.; стягнути з ТОВ «ДЖОІН АП!» на її користь 800 грн. 38 коп. вартості ненаданих туристичних послуг та 5000 грн. моральної шкоди. Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2019 року. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 травня 2019 року закрите підготовче провадження у справі. 1 квітня 2019 року на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов відзив ТОВ «Джоін Ап!» в якому відповідача просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з метою збереження туристичного продукту позивача, відповідачем було змін авіаперевізника з ТОВ «Авіакомпанія Скайап» на ТОВ «Браво» Відповідно до п.4.18 Агентського договору, якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягти згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі його потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. Згідно ст. 20 Закону України «Про туризм», якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування, вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. Позивачем було запропоновано альтернативний варіант туристичного обслуговування, в якості авіаперевезення. Позивач погодився здійснивши авіапереліт. На даний альтернативний варіант туристи погодилися, всіма послугами туристи скористалися в повному обсязі. Позивачем не було надано ніяких доказів, стосовно понесених ним витрат, про які він заявляє в своїх позовних вимогах. Тому заявлена вимога щодо їх компенсації є недоведеною та безпідставною. Прибуття позивача до країни туристичної подорожі пізніше запланованого, не вплинуло на дати перебування позивача там. У ваучері № 1202186 зазначено дату прибуття 24 липня 2018 року. В своїх позовних вимогах позивач посилається на норми Повітряного кодексу України та інші нормативно-правові акти, які регулюють правовідносини авіаперевізників. Наведені правові норми позивачем не визначають туроператора, як відповідальну особу за вчинені дії. Зазначені норми не регулюють діяльність туроператорів, яким є відповідач. Вважає, що п. 6.7. Договору ніяким чином не обмежує права позивача стосовно туроператора. Він викладений в межах діючих норм законодавства. Вимога позивача його скасувати недоведена. Звертає увагу суду на те, що згідно свідоцтва про страхування № 1202186/2, до страхових ризиків включено затримку рейсу з країни постійного проживання застрахованої особи для здійснення оплаченої подорожі з будь-якої причини більш ніж 2 години 00 хвилин від часу, вказаному в авіаквитку, за умови придбання туру не менше ніж 24 години до часу запланованого рейсу. Страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування позивачу в сумі 2644 грн. А тому, просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Направила до суду заяву, в якій справу просила розглянути у її відсутності. В судовому засіданні в режимі відео конференції представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Третя особа в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36). Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 6 липня 2018 року між Турагентом - ФОП [PERSON] , що діє на підставі Агентського договору на реалізацію тур продукту від імені та за дорученням Туроператора - ТОВ «Джоін Ап!» та громадянкою [PERSON] , яка діє за усним дорученням від імені інших туристів: [PERSON] , як туристами укладено договір про надання туристичних послуг №1202186. Відповідно до п.2.1. договору, Туроператор через Турагента зобов`язується відповідно до заявки Туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а Турист зобов`язується на умовах даного договору, а Турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти їх і оплатити. Згідно п. 2 даного договору, виліт призначено було на 24 липня 2018 року о 3 год. 00 хв., прибуття в Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року о 6 год. 00 хв. Рейс KUP 5301 Sky Up (A-330-200). Позивач стверджує, що літак що літак чартерним рейсом ВАY 2029 за маршрутом Київ- Шарм-ель-Шейх вилетів з аеропорту Бориспіль близько 17.00 год. 24 липня 2017 року хоча виліт повинен був відбутися о 03.00. 24 липня 2017 року року, тобто з затримкою біля 14 годин. Загальні правові, організаційні та соціально-економічні засади реалізації державної політики України в галузі туризму, спрямованої на забезпечення закріплених Конституцією України прав громадян на відпочинок, свободу пересування, охорону здоров`я, на безпечне для життя і здоров`я довкілля, задоволення духовних потреб та інших прав при здійсненні туристичних подорожей, визначені в Законі України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року. Згідно із частинами першою, другою статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання. Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із частиною третьою статті 20 Закону України "Про туризм" договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій (електронній) формі відповідно до закону. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Згідно із частиною 15 статті 20 Закону України "Про туризм" якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" , споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не при ступив до виконання зобов`язань за договором. Також частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із частинами першою та другою статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого замовнику завдано збитків. Відповідно до статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. У разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор. Разом з тим, відповідно до п. 4.18. договору про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року, якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування Туроператор не в змозі надати частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, Туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. Пунктом 4.19. договору передбачено, що у випадку вжиття альтернативних заходів до дати початку туру Туроператор через Турагента надає Туристу відповідне повідомлення, вказавши, що саме змінено. Відповідно до п. 4.20. договору, у випадку, якщо Турист скористався запропонованою йому альтернативною послугою, претензії щодо ненадання послуг, що обумовленні в листі бронювання та договорі на туристичне обслуговування вважаються необґрунтованими, а послуги за договором наданими належним чином і в повному обсязі. Туроператор вважається таким, що виконав в повному обсязі свій обов`язок перед туристом. Відповідно до п.6.7. договору відповідальність за скасування чи зміну часу відправлення та прибуття транспортних засобів та пов`язані і з цим зміни обсягу і строків туру несе перевізник, відповідно до Правил міжнародних пасажирських перевезень. Туроператор/Турагент не несе відповідальності за збитки, спричинені туристу у випадку відміни рейсу перевізником, зміни часу відправлення/прибуття транспортних засобів перевізника, а також пов`язані із цим зміни програми туру. Всі претензії, позови, пов`язані з неналежним наданням транспортних послуг, ненаданням транспортних послуг або їх затримка, що призвело до збитків пред`являються безпосередньо перевізникам у відповідності з Правилами повітряних перевезень пасажира та багажу. Згідно з п. 2 чартерного пасажирського квитка та багажної квитанції, виданого на ім`я позивача, перевізник зобов`язується вжити всіх залежних від нього заходів, щоб перевезти пасажира і багаж у розумні строки. Час, вказаний в перевізних та інших документах, не гарантується і не є складовою частиною цього договору. Перевізник може без попередження змінити повітряне судно, змінити чи відмінити посадку в пунктах, зазначених у квитку. Розклад може бути змінено без попередження пасажира. Відповідальність що інформування пасажира про зміну розкладу (часу перевезення) покладається на фрахтувальника рейсу. Крім того, пунктом 6.8. договору про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року передбачено, що сторони цього договору усвідомлюють та погоджуються що Туроператор діє, як агент від компаній перевізник та надавачів готельних послуг і виступає, як посередник між Туристом та вказаними надавачами послуг без набуття для себе зобов`язань виступати як надавач готельних та/або послуг з авіаперевезення. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вказує на те, що у зв`язку з затримкою рейсу на 14 годин туроператор ТОВ «Джоін АП!» повинен відшкодувати вартість ненаданих туристичних послуг в сумі 800 грн. 38 коп. , оскільки вона дісталася до місця відпочинку не об 06.00 год. 24 липня 2018 року а об 20.00. год. 24 липня 2018 року. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач скористалася альтернативною послугою, не відмовилася від надання туристичних послуг, потрапила до місця відпочинку 24 липня 2018 рок, в дату, яка передбачена п.п.1) п.2.1. договору про надання туристичних послуг №1202186, а оскільки затримка рейсу не призвела до істотних змін тривалості відпочинку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ненаданих туристичних послуг в сумі 800 грн. 38 коп. При цьому, суд звертає увагу на те, що 8 листопада 2018 року ТОВ «Страхова компанія «Укрфінстрах» складено страховий акт №11/18-605 ВПЗК/Н. У вказаному аткі страхувальником зазначене ТОВ «Джоін Ап!» а застрахованими особами - [PERSON] та [PERSON] . Страхова подія настала 24 липня 2018 року . Страховий випадок - п.3.1.2.4. затримка рейсу. Сума страхового відшкодування 5288 грн. Згідно платіжного доручення від 31 січня 2019 року вказана сума перерахована [PERSON] та [PERSON] Також не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення на її користь компенсації у сумі 12392 грн. за скасування рейсу KUP 5301 Sky Up (А-330-200) Бориспіль 24 липня 2018 року 3 год. 00 хв. - Шарм Ель Шейх 24 липня 2018 року 6 год.00 хв. Обгрунтовуючи вказану вимогу, позивач посилається на те, що згідно ч.5 ст. 105 Повітряного кодексу України якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Під час визначення відстані за основу береться останній пункт, у якому відмова від перевезення або невиконання рейсу, який було раніше заплановано та на який заброньовано принаймні одне місце, створить затримку прибуття пасажирів у запланований час. Враховуючи, що відстань від Борисполя до Шарм ель Шейх становить за різними джерелами від 2500 до 3400 кілометрів, сума компенсації одній особі становитиме 400 євро. За даними сайту НБУ курс 100 євро на день вильоту - 24 липня 2018 року, складав 3098 грн. 84 коп. тому 400 євро на день вильоту еквівалентне було 12392 грн. Так, відповідно до ч.1 ст. 105 ПК України у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин п`ятої і шостої статті 104 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст. 104 ПК України якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Під час визначення відстані за основу береться останній пункт, у якому відмова від перевезення або невиконання рейсу, який було раніше заплановано та на який заброньовано принаймні одне місце, створить затримку прибуття пасажирів у запланований час. Отже, сплата суми компенсації, яка передбачена ч.5 ст. 104 ПК України покладається виключно на перевізника, яким не є відповідач у справі - ТОВ «Джоін АП!». Також не підлягає до задоволення й вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 5000 грн., з огляду на наступне. На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується лише у разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров`я людей. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до ст. 4 ч. 1 п.5 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Стаття 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначає, що таке продукція, яка має дефект. Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов`язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг. Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону, потерпілий повинен довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між дефектом в продукції та шкодою. У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект . Відповідно до ст. 711 ЦК шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у зв`язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Аналогічних висновків прийшов Верховний Суд України в Аналізі судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.). Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про визнання недійсним п. 6.7 Договору про надання туристичних послуг №1202186, укладеного 06 липня 2018 року між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] , що діє на підставі Агентського договору на реалізацію турпродукту від імені та за дорученням Туроператора товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» і громадянками [PERSON] та [PERSON] , з огляду на наступне. Пунктом 6.7. договору про надання туристичних послуг №1202186 від 6 липня 2018 року передбачено, що відповідальність за скасування чи зміну часу відправлення та прибуття транспортних засобів та пов`язані і з цим зміни обсягу і строків туру несе перевізник, відповідно до Правил міжнародних пасажирських перевезень. Туроператор/Турагент не несе відповідальності за збитки, спричинені туристу у випадку відміни рейсу перевізником, зміни часу відправлення/прибуття транспортних засобів перевізника, а також пов`язані із цим зміни програми туру. Всі претензії, позови, пов`язані з неналежним наданням транспортних послуг, ненаданням транспортних послуг або їх затримка, що призвело до збитків пред`являються безпосередньо перевізникам у відповідності з Правилами повітряних перевезень пасажира та багажу. Так, частиною 1 ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, згідно положенням частини 1,3 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства, декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про туризм» у договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору, зокрема: правила в`їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Статтею 20 ЗУ «Про туризм» також передбачено, що кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до договору або його розірвання у зв`язку зі зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувались під час укладання договору. Встановлено, що позивачка була ознайомлений з умовами вищевказаного договору. При цьому жодних заперечень з її боку під час підписання договору зазначено не було. Своїм підписом позивачка підтвердила, що погоджується з умовами, викладеними в договорі. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з нормами глави 16 ЦК України правочин може бути визнано судом недійсним з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачка посилалася на недійсність умов пункту 6.7. договору про надання туристичних послуг, а саме: що положення пункту 6.7.договру обмежують її права саме з підстав їх несправедливості. Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. При цьому з аналізу умов укладеного між сторонами договору про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року не вбачається порушення принципу добросовісності чи істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, його умови є чіткими та однозначними. Договір про надання туристичних послуг від 6 липня 2018 року підписаний сторонами в момент укладення та жодних пропозицій щодо внесення змін до умов договору від позивача до відповідачів не надходило. Наведене свідчить про згоду позивача з усіма умовами договору. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, його у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави. На підставі наведеного, Законів України «Про туризм», «Про захист прав споживачів», «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції», ст.ст.610,611, 626,627,638,711,901 ЦК України,

Outcome: dismissed