Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

04 серпня 2016 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 квітня 2016 року в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, по вул. Центральна, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Renault Kangoo", державний номерний знак [NUMBER], належного [PERSON], жителю [INFO], під керуванням водія [PERSON] (далі відповідач) та автомобіля "Renault Duster", державний номерний знак [NUMBER], належного СТОВ "Прогрес" (далі позивач ), яким керував [PERSON]. Враховуючи наявність у обох сторін полісів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сторонами за наслідками ДТП складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22.04.2016 року, в якому [PERSON] власноручно написав про визнання своєї вини у вчиненні ДТП, що засвідчив особистим підписом. У звязку із пошкодженням автомобіля позивач звернувся до ТОВ "Фаворит-Авто Вінниця" з клопотанням здійснити розрахунок витрат на відновлення автомобіля, які, згідно рахунку №СФВ-К-50848 від 18.05.2016 року становлять 88525,76 грн. Страховиком відповідача [PERSON] ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" здійснено часткове відшкодування завданої СТОВ "Прогрес" шкоди на здійснення відновлювального ремонту в межах ліміту відшкодування шкоди в сумі 49000 грн. Таким чином, залишилися невідшкодованими витрати на відновлення автомобіля в сумі 39525,76 грн. та витрати на евакуацію автомобіля, відповідно до акту виконаних робіт № 44 від 22.04.2016 року та рахунку №33 від 22.04.2016 року в сумі 2060 грн., а всього 41585,86 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. 16.01.2017 року представник позивача СТОВ "Прогрес" [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій, враховуючи розбіжності у розмірі відновлювального ремонту між актом виконаних робіт від 18.05.2016 року №СФВ-К-50848 та висновком експерта за результатами автотоварознавчої експертизи від 08.12.2016 року №2720/16-21, просив стягнути з [PERSON] на користь СТОВ "Прогрес" 49463,84 грн., з яких: 34810,02 грн. вартість проведеного відновлювального ремонту, 12593,82 грн. втрата товарної вартості автомобіля, 2060 грн. витрати на евакуацію (а.с.110-112). У судовому засіданні представник позивача СТОВ "Прогрес" [PERSON], який діє на підставі довіреності №4 від 01.08.2016 року (а.с.29), зменшив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь СТОВ "Прогрес" вартість проведеного відновлювального ремонту в сумі 34810,02 грн., 10443,80 грн. за втрату товарної вартості автомобіля, витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДПТ в сумі 2060 грн. та судові витрати по справі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02.09.2016 року та згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3777/10 від 23.10.2008 року, в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнали. Вирішуючи спір, суд встановив, що 22 квітня 2016 року в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, по вул. Центральна, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "Renault Kangoo", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля "Renault Duster", державний номерний знак [NUMBER], належного СТОВ "Прогрес" під керуванням водія [PERSON] За наслідками ДТП складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22.04.2016 року, в якому зокрема зазначені учасники пригоди, транспортні засоби, схема пригоди, коли сталося зіткнення, а також видимі пошкодження транспортних засобів (а.с.10). У письмових поясненнях цього повідомлення відповідач [PERSON] вказав, що зауважень не має, вину визнає, що засвідчив особистим підписом. Відповідно до акту виконаних робіт №44 від 22.04.2016 року та рахунку №33 від 22.04.2016 року, ФОП [PERSON] за маршрутом м. Вінниця с. Хоменки Шаргородський р-н м. Вінниця проведено евакуацію автомобіля "Рено Дастер", реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є СТОВ "Прогрес". Загальна вартість робіт становить 2060,00 грн. (а.с.8,9). За зверненням СТОВ "Прогрес" до страховика [PERSON] Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" із заявою про ДТП, останнім було проведено огляд автомобіля "Рено Дастер" та складено [PERSON] огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 11.05.2016 року, в якому зазначено перелік виявлених пошкоджень із зазначенням про можливі приховані пошкодження, у звязку з чим необхідний додатковий огляд (а.с.7). Крім того, СТОВ "Прогрес" звернулось до ТОВ "[PERSON] Вінниця" з клопотанням здійснити розрахунок витрат на відновлення пошкодженого автомобіля. Згідно з рахунком №СФВ-К-50848 від 18.05.2016 року, наданим ТОВ "[PERSON] Вінниця", вартість відновлюваного ремонту автомобіля "Renault Duster", реєстраційний номер [NUMBER], становить 88525,76 грн. (а.с.5-6). Згідно з актом виконаних робіт ФВ-К-50848 Товариства з обмеженою відповідальністю "[PERSON] Вінниця" від 06.07.2016 року, останнім були проведені ремонтні роботи з обслуговування автомобіля "Renault Duster", державний номер [NUMBER] на загальну суму 90034,63 грн. (а.с.57). Страховиком відповідача [PERSON] ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна [PERSON]" здійснено часткове відшкодування завданої СТОВ "Прогрес" шкоди на здійснення відновлювального ремонту в межах ліміту відшкодування шкоди в сумі 49000 грн. (а.с.12). За клопотанням представника позивача СТОВ "Прогрес" [PERSON] ухвалою Шаргородського районного суду від 7 жовтня 2016 року у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу (а.с.60, 63-34). Відповідно до висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи по визначенню матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, складеного експертом [PERSON] 8 грудня 2016 року за №2720/16-21, матеріальний збиток, завданий легковому автомобілю "Renault Duster", державний номерний знак [NUMBER], який належить СТОВ "Прогрес" внаслідок ДТП, що сталася 22 квітня 2016 року за участі [PERSON] становить 96403,84 грн., з яких: 83810,02 грн. вартість проведеного відновлювального ремонту автомобіля, 12893,82 грн. розрахункова втрата товарної вартості автомобіля (а.с. 83-88), що також підтверджується ремонтною калькуляцією №2720/16-21 від 04.12.2016 року (а.с. 89-91). За клопотанням сторони відповідача в судовому засіданні був допитаний судовий експерт [PERSON], який пояснив суду правила та методику проведення автотоварознавчої експертизи, і провів в судовому засіданні повторний розрахунок втрати товарної вартості автомобіля "Renault Duster". В перерахунку встановлено, що величина втрати товарної вартості вказаного автомобіля складає 10443,80 грн. З визначеною експертом в судовому засіданні сумою величини втрати товарної вартості автомобіля у 10443,80 грн. сторони погодились, у зв'язку з чим представником позивача було зменшено позовні вимоги в цій частині з 12593,82 грн. до 10443,80 грн. Даному факту відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки і регулюються ст. ст. 22,1166,1187 ЦК України та пунктами 1.6, 2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. За загальними правилами майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). За вказаною статтею несуть цивільно правову відповідальність особи, винними діями яких заподіяна шкода джерелу підвищеної небезпеки і які самі не є потерпілими внаслідок шкоди, заподіяної цим джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до частин 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з наступними змінами та доповненнями), шкода заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, законом не ставиться можливість покладання відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежності від наявності вини заподіювача. В цих правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини. Згідно з ст. 29 ЗУ "Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Статтею 7 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обовязковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Для визначення вартості відновлюваних робіт та величини втрати товарної вартості застосовується Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092( далі - Методика) Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, зєднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Відтак, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. У висновку про оцінку КТЗ може міститись інформація про причину фізичного зносу, який виникає в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту, а також про те, чи внаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду нараховано величину втрати товарної вартості (пункт 8.6 Методики), чи збігається величина втрати товарного вигляду з величиною втрати товарної вартості, що має значення для вирішення справи про відшкодування шкоди, повязаної із втратою товарного вигляду (товарної вартості), і підлягає встановленню судом. У цьому випадку підлягають зясуванню також питання про необхідність фарбування окремих складників КТЗ у разі їх заміни та про те, чи погіршує зовнішній вигляд КТЗ така заміна (підпункт "е" пункту 8.6.2 Методики). Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, суд з огляду на підстави і зміст позовних вимог, застосовуючи до спірних правовідносин положення Методики приходить до висновку про необхідність повного відшкодування шкоди у розмірі фактично заподіяних позивачу збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, яка прийнята за результатами перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6 760 цс15. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. За змістом ст.360 7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. При ухваленні рішення у даній справі суд виходить також з положень ст. 13 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст. 3 ЦПК України, ст.ст.3,15,16 ЦК України. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа (юридична чи фізична) має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про відшкодування збитків. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною 3 ст. 10, ст.ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "[PERSON] проти Туреччини")". Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК\~ України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного цивільно правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та з урахуванням зазначених вище норм Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 та правової позиції Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що право позивача на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відповідачем порушено, відповідно у суду наявні правові підстави для поновлення порушеного права позивача в обраний останнім спосіб, а саме для стягнення з відповідача на користь СТОВ "Прогрес" у рахунок відшкодування шкоди 47313,80 грн., із яких 34810, 02 грн. вартість проведеного відновлюваного ремонту; 10443,80 грн. втрата товарної вартості автомобіля; 2060 грн. витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн, який підлягає стягненню з [PERSON] на корить позивача СТОВ "Прогрес" (а.с.1). Підлягають також стягненню з відповідача на користь позивача документально підтвердженні витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 1691,52 грн.

Outcome: approved