Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про витребування трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, під час розгляду справи позивач позовні вимоги уточнила, шляхом збільшення обсягу про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання недійсним запису у трудовій книжці, зобов`язання зробити запис у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди, в обґрунтування яких зазначила, що 16.11.1999 р. позивач була призначена на посаду бухгалтера фінансово-господарського відділу Дніпровської (Дніпропетровської) районної державної адміністрації Дніпропетровської області. 26.05.2006 р. була призначена на посаду начальника відділу фінансово-господарського забезпечення головного бухгалтера Дніпровської (Дніпропетровської) районної державної адміністрації Дніпропетровської області. 06.04.2018 року відповідно до ст. 38 п. 1 КЗпП України, нею було складено та подано до Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, заяву про звільнення за власним бажанням з посади начальника відділу фінансово-господарського забезпечення - головного бухгалтера райдержадміністрації. Вказана заява була зареєстрована в райдержадміністрації за вхідним номером 1 193/0/289-18 від 06.04.2018 року. Після отримання її заяви про звільнення, 23.04.2018 р. за підписом голови Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області їй надано лист № 1-51-631/0/290-18 про призупинення дії її заяви до проведення інвентаризації. Після написання заяви 06 квітня 2018 року - останній робочий день позивача 20 квітня 2018 р. Позивач перебувала на роботі до 20 квітня 2018 р. включно після чого перестала виконувати посадові обов`язки. 20.04.2018 р. Позивач подала заяву про видачу трудової книги у зв`язку з закінченням терміну для звільнення, встановленому законодавством та проведенням остаточного розрахунку. Листом № 1-51-637/0/290-18 від 23.04.2018 р. Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області надано відповідь, що Позивачем процедура звільнення за власним бажанням згідно діючого законодавства не пройдена. 23.04.2018 р. Позивач подала заяву про надіслання трудової книги у зв`язку зі звільнення з посади 20.04.2018 р. Листом № 1-51-638/0/290-18 від 23.04.2018 р. Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області надано відповідь, що станом на 23 квітня 2018 р. у Позивача не має дозволу на звільнення із займаної посади, а отже трудова не може бути надіслана. В супереч норм ст. 38 КЗпП України та ст. 86 Закону України «Про державну службу» Відповідач вважав за необхідним видання дозволу на звільнення із займаної посади. 04.05.2018 р. Дніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області направлено лист № 1-51-688/0/290-18, в якому Відповідач, з необґрунтованих підстав розцінив її візит до Відповідача з метою зареєструвати повторну заяву від 23.04.2018 р. про надіслання трудової книги у зв`язку зі звільнення з посади 20.04.2018 р., власне як вихід на роботу. Позивачем одночасно з переданням від 23.04.2018 р. про надіслання трудової книги у зв`язку зі звільнення з посади 20.04.2018 р., було складено акт передачі майна від 23.04.2018 р., як держаним службовцем, а в останній робочий день позивача 20.04.2018 р. було подана декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за період з 01 січня 2018 р. по 20 квітня 2018 р.). Всі ці дії Позивача підтверджують її стійке бажання припинити виконання її трудових обов`язків. Такі твердження Відповідача викладені в листі від 04.05.2018 р. є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в заяві від 23.04.2018 р. про видачу трудової книги, вона підтвердила наміри припинити трудові відносини, що і підтверджується самим змістом заяви. А отже, Позивач не відкликав заяву про звільнення до закінчення строку попередження, та після спливу чотирнадцятиденного терміну попередження не продовжив роботу, а навпаки заявою від 23.04.2018 р. підтвердив бажання припинити трудові відносини та мав намір особисто отримати трудову книгу. Саме це і свідчить, про безпідставність тверджень Відповідача, про автоматичне продовження трудових відносин між Позивачем та Відповідачем. Після цього Відповідач видавав внутрішній документ (доповідну записку від 24.04.2018 р. № 1391/0/289-18) про начебто виконання Позивачем 23.04.2018 р. посадових обов`язків та перебування на робочому місці, та про відсутність на роботі 24.04.2018 р.). Що свідчить про беззаперечні наміри Відповідача спотворити факти, використовуючи виключне право працедавця - державного органу. 16.05.2005 р. Позивач направила на адресу Відповідача лист вх. № 1625/0/289-18 від 16.05.2018 р. з вимогою видати трудову книгу та з вимогою проведення остаточного розрахунку та з метою подальшого працевлаштування. А вже листами від 22.05.2018 р. за вих. номерами № 1/21-1386 та 1-51-7798/0/290-18 Відповідач направив позицію, що з дати звільнення Позивача його відсутність розцінена, як прогул, а відсутність зафіксована актами дисциплінарної комісії. Акти дисциплінарної комісії не були доведені до відома позивача, наказ про дисциплінарне стягнення не надано Позивачеві, а сам Позивач навіть не міг здогадуватися, про проведення відносно нього службового розслідування, оскільки вже не перебував в трудових відносинах з Відповідачем. Окрім того, Відповідач в листі від 22.05.2018 р. наголосив, що заява про звільнення із займаної посади Позивачем подано з порушенням. Оскільки, згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби» призначає на посади і звільняє з посад державної служби категорії «Б» і «В» керівник державної служби - керівник апарату райдержадмінстрації. А її заява про звільнення від 06.04.2018 р. була подана на ім`я виконуючого обов`язки голови райадміністрації. І на підставі цього, Відповідач 22.05.2018 р. вважає заяву Позивача про звільнення від 06.04.2018 р. такою яка подана до відома. Згідно ч. 1 ст.86 ЗУ «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну службу» суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади. А отже, Позивач повинен був та попередив у письмовій формі заявою від 06.04.2018 р. про намір звільнитися зі служби за власним бажанням саме суб`єкта призначення, як того і вимагають вимоги ч. 1 ст.86 ЗУ «Про державну службу». Окрім того, п.п.1.8 ч.І Положення про апарат Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 21.12.2016 р. № Р-474/0/291-16 затвердженого Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 21.12.2016 р. № Р-474/0/291-16 встановлено, що керівників та інших працівників відділів апарату райдержадміністрації призначає на посаду та звільняє з посади голова райдержадміністрації в установленому законодавством порядку. Враховуючи вицевикладене, Відповідач використовуючи свою виключне становище - як працедавця, нехтує вимогами чинного законодавства, оскільки Позивач згідно ч. 1 ст.86 ЗУ «Про державну службу» попередив про звільнення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення, саме суб`єкта призначення, а не виключно керівника державної служби. Окрім того, як стало відомо після отримання наказу від 04.06.2018 р. № 63/0/460-1 райдержадміністрації її було звільнено з посади за Порушення присяги державного службовця п.4 ч. 1 ст.87 ЗУ «Про державну службу» на підставі висновку та подання комісії з розгляду дисциплінарних справ у Дніпровській районній державній адміністрації Дніпропетровської області від 04.05.2018 р. Згідно п.4 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення. Відповідно п.8 ст.71 ЗУ «Про державну службу» державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи; бути присутнім під час виконання відповідних заходів; подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування. Згідно ч. 1 ст.75 ЗУ «Про державну службу» перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Позивач був позбавлений можливості довідатися про проведення відносно неї службового розслідування, було повністю знехтувані її права надавати пояснення та інше. Про притягнення її до дисциплінарної відповідальності їй не було відомо взагалі, а оскільки, на момент прийняття висновку та подання комісії з розгляду дисциплінарних справ у Дніпровській районній державній адміністрації Дніпропетровської області від 04.05.2018 р., вона вже не була працівником райдержадміністрації, то будь - які висновки та подання комісії з розгляду дисциплінарних справ райдержадміністрації, на нього як на працівника не могли бути застосовані. Враховуючи вищевикладене, наказ Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області НК № 63/0/460-1 від 04.06.2018 р. про звільнення [PERSON] з посади за порушення Присяги державного службовця необхідно визнати незаконним та скасувати. А запис № 24 від 05.06.2018 р. у трудовій книжці [PERSON] щодо звільнення з займаної посади за порушення присяги державного службовця відповідно до п.4 ч.1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» визнати недійсним. В свою чергу, Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області має змінити запис у трудовій книжці [PERSON] про звільнення з Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області відповідно до ч.1 ст.86 ЗУ «Про державну службу», поставивши датою звільнення 20.04.2018 р. 20.04.2018 року вона звернулась з письмовою заявою до голови Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з проханням остаточно розрахуватися з нею та видати трудову книжку. Того ж дня, нею була подана декларація про доходи, як того вимагає Закон «Про державну службу», що також свідчить про намір мого звільнення. Але моє письмове звернення від 20.04.2018 року, вхідний № 1 193/1/289-18, Відповідачем було проігноровано. 23.04.2018 року, вхідний № 1384/0/289-18, вона повторно з вернулася з письмовою заявою до Відповідача про видачу трудової книжки. Поштовим відправленням який датовано відтиском на конверті 07.05.2018 р. отримала письмову відповідь від Відповідача, котрим її було повідомлено, що її заява про звільнення від 06.04.2018 року за вхідним номером 1193/0/289-18, призупинена до закінчення перевірок та проведення інвентаризації. І що станом на 23.04.2018 року у неї немає дозволу на звільнення з займаної посади, а трудова книжка не може бути надіслана їй. 16.05.2018 року, вхідний 1625/0/289-18, вона вкотре звернулась із вимогою видати їй трудову книжку та надала лист вхідний №1624/0/289-18 від 16.05.2018 року із повідомленням про те, що її визнано переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади. Оскільки Позивачу, яка мала були звільнена з 20.04.2018 р., трудову книжку видали лише 05.06.2018, що свідчить про вину відповідача у затримці видачі трудової книжки, то це є порушення вимог ст.235 КЗпП. Оскільки вона мала бути звільнена з посади 20 квітня 2018 р., а Відповідач надав її трудову книгу в особисте розпорядження тільки 05.06.2018 р., а тому вона перебувала у вимушеному прогулі 51 день, з 20 квітня 2018 року по 05 червня 2018 року. За цей час відповідач зобов`язаний виплатити на мою користь середню заробітну плату в сумі 65 154 грн.03 коп. (33215,71 /фактична заробітна плата за останні два місяці роботи І : 51 дні / період вимушеного прогулу / = 1277 гр. 53 коп. / розмір середньоденної заробітної плати /х 51 днів / кількість днів вимушеного прогулу І). 51*1277,53 = 65 154 грн. 03 коп. Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. 16.11.1999 р. і з цього часу 19 років безперервно пропрацювала в Дніпровській (Дніпропетровській) районній державній адміністрації Дніпропетровської області. За час праці (19 років) Позивач була 11 разів нагороджена почесними грамотами та подяками, не мала жодного дисциплінарного стягнення, завжди мала найкращі показники в роботі, користувалася повагою та пошаною у колег. Але попри наявні досягнення та бездоганне відношення до роботи, Відповідача своїми діями довів Позивача до нервового потрясіння, коли Позивач в черговий раз прийшов до райдержадміністрації для отримання особистих документів (наказу про звільнення та трудової книги). Про те, що на адресу Відповідача 25.04.2018 р. була викликана карета швидкої допомоги для надання медичної допомоги Позивачу, не заперечується самим Відповідачем і підтверджується листом Відповідача від 22.05.2018 р. Позивач змушена була перебувати з 25.04.2018 р. по 04.05.2018 р. в терапевтичному відділенні КЗ ДОР «Дніпропетровська центральна районна лікарня» з діагнозом гіпертонічна хвороба І ступеня, що підтверджується довідкою лікувального закладу від 04.05.2018 р. Позивачем відповідно лікарським рецептам було придбано ліків на суму 1592,90 грн. Рецепти та квитанції на придбання ліків додаються до матеріалів справи. До лікарняного закладу Позивач був госпіталізований внаслідок незаконних дій Відповідача та спричинення йому моральних страждань. Таке ганебне ставлення Відповідача завдали не тільки фізичних страждань та інших негативних явищ для Позивача, але й виражаються у приниженні честі, гідності, ділової репутації Позивача, та завдало значних моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я Позивача. А саме Відповідачем, направлялися листи до інших державних органів з метою скомпрометувати Позивача та зашкодити його діловій репутації, оскільки Відповідачу було достовірно відомо, що Позивач має стійкий намір працевлаштуватися на іншу роботу. Такі дії позивача завдали фізичних страждань Позивачу. Позивач була госпіталізована з приміщення Відповідача до лікарняного закладу. Ці факти підтверджуються самим Відповідачем в його листі від 22.05.2018 р. Враховуються стан здоров`я Позивача, з вини Відповідача відбулися вимушені зміни у її життєвих і виробничих стосунках, із-за неправомірних дій Відповідача, Позивача було компроментовано та знизився ступінь престижу та ділової репутації, оскільки Позивач мав тільки Подяки та нагороди, а була звільнена Відповідачем за порушення присяги державного службовця. Відповідач завдав шкоди престижу та ділової репутації Позивача. Позивач вважає, що в якості компенсації за моральну шкоду Відповідач має сплатити 30000 (тридцять) тисяч гривен. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області НК № 63/0/460-18 від 04.06.2018 р. про звільнення [PERSON] з посади за порушення Присяги державного службовця відповідно до п.4 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу». Визнати недійсним запис № 24 від 05.06.2018 р. у трудовій книжці [PERSON] щодо звільнення з займаної посади за порушення присяги державного службовця відповідно до п.4 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» на підставі наказу НК № 63/0/460-18 від 04.06.2018 р. Зобов`язати Дніпровську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області зробити запис у трудовій книжці [PERSON] про звільнення її з Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області по ч.1 ст.86 ЗУ «Про державну службу» «за ініціативою державного службовця», поставивши датою звільнення 20.04.2018 р. Стягнути з Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 65 154,03 грн. (шістдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири гривні) грн. 03 коп. Стягнути з Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень). Стягнути з Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев`ять гривень шістдесят копійок). Не погодившись з позовними вимогами представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав, заява про звільнення із займаної посади [PERSON] подана з порушенням. Згідно із Законом України від 09.11.2017 «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби» призначає на посади і звільняє з посад державної служби категорій «Б» і «В» керівник державної служби - керівник апарату райдержадміністрації. Подана голові райдержадміністрації заява була розглянута як погодження на звільнення і в наслідок чого, [PERSON] було надано відповідь про відмову у погодженні звільнення до завершення внутрішньої перевірки стану бухгалтерського обліку та звітності. Займана посада [PERSON] - начальник відділу фінансово-господарського забезпечення - головний бухгалтер. Призначення на посаду та звільнення з даної посади регламентується положеннями Кодексу законів про працю України, Законом України «Про державну службу», Постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 2011 р. N 59 Про затвердження Типового положення про бухгалтерську службу бюджетної установи. З приводу доводів, що до вимушеного прогулу [PERSON] за період з 20.04.2018 року по 05.06.2018 року повідомляємо, що за систематичне порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, невиконання доручень керівництва було відкрито дисциплінарне провадження. [PERSON] було запрошено на загальні збори профспілкової організації, але по невідомим причинам вона не з`явилась. Отримати пояснення від позивача не видавалось за можливе, тому строк розгляду службового розслідування було продовжено, що підтверджується протоколом від 22.05.2018 №2. Повторну заяву [PERSON] до голови Дніпровської райдержадміністрації було розглянуто та надано відповідь від 23.04.2018 №1-51-637/0/290-18 щодо недотримання процедури подання заяви про звільнення державного службовця за власним бажанням. З приводу вимог щодо визнання незаконним та скасування наказу Дніпровської райдержадміністрації НК №63/0/460-18 від 04.06.2018 про звільнення [PERSON] з посади за Порушення присяги державного службовця відповідно до п. 4 ч.І ст.87 ЗУ «Про державну службу» та визнання недійсним запису у трудовій книжці №24 від 05.06.2018 року вважаємо їх такими, що не підлягають задоволенню оскільки з моменту як Позивач дізналась про звільнення її з посади через дисциплінарний проступок 05.06.2018 про що свідчить запис у книзі обліку трудових книжок нею було пропущено строк оскарження рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями категорії "А" до суду, а категорій "Б" і "В" - до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, або до суду. Скарга подається протягом 10 календарних днів після одержання державним службовцем копії наказу (розпорядження) про накладення дисциплінарного стягнення, у відповідності до ст. 78 ЗУ «Про державну службу». Копія наказу про звільнення була надіслана Позивачу 05.06.2018 року, а позовна заява подана до суду 05.07.2018 року. Також зазначив, що дії Дніпровської райдержадміністрації не пов`язані з приниженням честі, гідності, ділової репутації Позивача, вони були направлені на виконання вимог чинного законодавства. 17 січня 2019 року позивач надала до суду відповідь на відзив, в якому не погодилася з твердженнями представника відповідача викладеному відзиві на позовну заяву. 19.02.2019 року представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив яв якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Чивіт Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованими. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та визнавалося сторонами, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з Дніпровською районною державною адміністрацією. З трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що 16 листопада 1999 року вона була призначена на посаду бухгалтера фінансово-господарського відділу Дніпропетровської райдержадміністрації, прийняла присягу державного службовця, на підставі розпорядження від 16.11.1999 року №446-к. 01.09.2000 року переведена на посаду провідного спеціаліста фінансово-господарського відділу Дніпропетровської райдержадміністрації на підставі розпорядження від 01.09.2000 року №309/3-к; 01.01.2004 року переведена на посаду головного спеціаліста фінансово-господарського відділу райдержадміністрації з кадрового резерву на підставі розпорядження від 28.01.2004 року №55-р, 01.07.2005 року переведена посаду головного спеціаліста відділу фінансово-господарського забезпечення райдержадміністрації на підставі розпорядження від 01.07.2005 року 3467-р, 26.05.2006 року призначено на посаду начальника відділу фінансово-господарського забезпечення райдержадміністрації з кадрового резерву на підставі розпорядження від 26.05.2006 року №524-к, 16.07.2013 року переведена на посаду начальника відділу фінансово-господарського забезпечення - головного бухгалтера на підстав розпорядження від 16.07.2013 року №198-к. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 06.04.2018 року нею на ім`я голови Дніпровської районної державної адміністрації Суслову С.В. було подано заяву про звільнення з займаної посади начальника відділу фінансово-господарського забезпечення головного бухгалтера райдержадміністрації за власним бажанням, яка зареєстрована за вх..№1193/0/289-18 від 06.04.2018 року. Згідно наказу Нк №63/0/460-18 від 04.06.2018 року [PERSON] було звільнено з посади начальника відділу фінансово-господарського забезпечення - головного бухгалтера райдержадміністрації за порушення Присяги державного службовця (а.с.44), на підставі якого у трудовій книжці було зроблено запис 05.06.2018 року «звільнена з займаної посади за порушення Присяги державного службовця відповідно до п.4 ч.1 ст. 87 закону України «Про державну службу». (а.с.66). Підставою для звільнення позивача стало порушення Присяги державного службовця, встановленого на підставі проведення розслідування дисциплінарною комісією, яка встановила, що з 05 травня по 06 червня 2018 року [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин. Дисциплінарною комісією райдержадміністрації здійснено відвідування [PERSON] за місцем проживання, з метою з`ясування причин неявки на роботу 05,07,08 травня 208 року, про що складено акти, одночасно складено акти про неявку на роботу [PERSON] від 10,11,14,15,16,17,18,21,22 травня 2018 року з невідомих причин, у зв`язку з чим прийнято рішення: « [PERSON] начальника відділу фінансово-господарського забезпечення - головного бухгалтера апарату всупереч статті «Про державну службу», згідно якої державна служба ґрунтується на принципах: верховенства права, законності, професіоналізму, патріотизму, верховенства права, законності, професіоналізму, патріотизму, доброчесності., ефективності, статті 8 Закону «Про державну службу», відповідно до якої одним з основних обов`язків державних службовців є дотримання принципів державної служби, забезпечення в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів» ….. , порушила вимоги Закону , тим самим вчинила дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 1 частини другої статті 65 ЗУ «Про державну службу», а саме порушила присягу державного службовця. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідачем неправомірно звільнено за п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» 04.06.2018 року, а не на підставі поданої нею заяви про звільнення, тобто відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про державну службу». Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. 01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», преамбула якого визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях. Указаний вище Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» однією із підстав припинення державної служби, за ініціативою державного службовця або за угодою сторін. Відповідно до ч.1 ст. 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Отже, позивач надала заяву про звільнення з займаної посади 06.04.2018 року, кінець чотирнадцятиденного строку припадає на 20 квітня 2018 року, як не заперечувалося представником відповідача позивач перебувала на роботі до 20 квітня 2018 року включно та 20.04.2018 року надала заяву про видачу трудової книжки (а.с.46). Згідно довідки №8/18 від 27 червня 2018 року наданою за результатами позапланової виїзної перевірки дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби у Дніпропетровській районній державній адміністрації Дніпропетровської області за зверненням громадянки [PERSON] проведеної Міжрегіональним управлінням НАДС у Дніпропетровській та Запорізькій областях, встановлено порушення вимог підпункту 5 пункту 1 розділу ІІ Типового положення про службу управління персоналом затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03 березня 2016 року №47, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 березня 2016 року за №438/28598; вимог частини першої статті 68 Закону України «Про державну службу» в частині ініціювання дисциплінарного провадження суб`єктом призначення. Твердження відповідача, що позивач надала заяву про звільнення до голови Дніпровської райдержадміністрації, а не до керівника апарату, а тому заява має ознайомчий характер, суд не приймає до уваги, оскільки згідно типової інструкції з діловодства при розгляді документів керівник установи визначає в резолюції виконавця (структурний підрозділ або посадову особу) та строки виконання, а також забезпечують: - оперативний розгляд документів; - доведення їх до виконавців у день надходження; - контроль за якісним виконанням документів по суті питання, крім того, згідно посадової інструкції начальника відділу фінансово-господарського забезпечення - головного бухгалтера апарату райдержадміністрації, яка затверджена головою райдержадміністрації у 2013 році призначення та звільнення з посади здійснюється головою райдержадміністрації, посадову інструкцію оновлено не було на час звільнення, що підтверджується довідкою №8/18 від 27 червня 2018 року наданою за результатами позапланової виїзної перевірки дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби у Дніпропетровській районній державній адміністрації Дніпропетровської області за зверненням громадянки [PERSON] проведеної Міжрегіональним управлінням НАДС у Дніпропетровській та Запорізькій областях. Свідчення відповідача про те, що [PERSON] 23.04.2018 року продовжила виконання трудових обов`язків не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, навпаки матеріали справи містять заяву позивача від 20.04.2020 року про надання їй трудової книжки та проведення з нею відповідного розрахунку у зв`язку зі звільненням та заяву позивача від 23.04.2018 року про надіслання на її адресу її трудову книжку у зв`язку з її звільненням з посади 20.04.2018 року, що свідчить про підтвердження факту припинення трудових відносин з відповідачем. Таким чином, суд встановив, що звільнення [PERSON] з ініціативи суб`єкта призначення на підставі п.4 ч.1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» за вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення, а саме, що [PERSON] була відсутня на робочому місці з 05 травня 2018 року по 04 червня 2018 року з невідомих причин, проведено незаконно, так як на час притягнення дисциплінарної відповідальності позивача трудові відносини вже були припинені. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання наказу від 04 червня 2018 року НК №63/0/460-18 незаконним. Враховуючи те, що [PERSON] , у відношенні якої допущено порушення законодавства про працю, не бажала продовжувати трудові відносини з відповідачем і суд визнав її звільнення незаконним, суд не поновлюючи її на роботі, повинен змінити дату звільнення на 20.04.2020 року. Вимоги позивача про скасування наказу про звільнення не підлягають задоволенню так як суперечить вимогам закону. Згідно ч. 3, 5 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, враховуючи обставини справи, копії її заяви про звільнення, те що про звільнення за п. 4 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» позивач дізналася лише після подачі позову до суду та те, що накладення дисциплінарного стягнення було накладено після припинення трудових відносин, то суд вважає, що відповідач мав звільнити [PERSON] за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 86 Закону України «Про державну службу» 20.04.2018 року, а тому формулювання причини звільнення підлягає зміні. За ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Позивач була присутня на роботі 20.04.2018 року, але належним чином оформлена трудова книжка видана не було, а видана лише 05.06.2018 року. Згідно п.п. 4.1, 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки за період з 20.04.2018 року по 05 червня 2018 року, тобто 51 день. При обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100, який виходячи з нарахованої заробітної плати за останні два місяці та кількість відпрацьованих днів за цей період складає 1277,53 грн. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 65154,03 грн. (51 х 1277,53 грн.). Щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить із положень ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, яка регламентує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Постановою Пленуму Верховного Суду N 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На думку суду моральна шкода це шкода заподіяна працівникові поведінкою особи, яку можна характеризувати, як неетичну, таку, що суперечить системі поглядів і уявлень, як регулюють поведінку людей у суспільстві. Під моральною шкодою розуміються страждання завдані працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд виходить від характеру та обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, з урахуванням ступені вини відповідача, крім того враховується характер та тривалість страждань, стан здоров`я, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, а також часу і зусиль необхідних для відновлення попереднього стану. Зважаючи на те, що позивачку щодо неправильного звільнення, не видачі трудової книжки завдано моральні страждання, вона після звільнення тривалий час не могла отримати трудову книжку для реалізації свого конституційного права на працевлаштування, крім того у зв`язку з утвореними суперечностями з відповідачем з приводу звільнення, позивача з Дніпровської районної державної адміністрації було госпіталізовано до лікарні, перебувала у важкому моральному і психологічному стані, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову позивача в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яка виходячи із принципу розумності та справедливості визначається судом у розмірі 5000,00 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн., то з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 1409,60 грн. На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 233, 235, 237-1 КЗпП України, ЗУ «Про державну службу»,

Outcome: partial