Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 60 457,22 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору (а.с. 26 т. 3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11078252001 (далі - Договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 98 460,00 доларів США на строк до 16 листопада 2027 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором повінстю виконав, надавши позичальнику кредит, в розмірі та строки, передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 16 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 60157 - П, згідно з умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором № 11078252001 від 16.11.2006 року. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого «УкрСиббанк» відступає «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях. В обумовлені строки позичальник своїх зобов`язань по поверненню кредиту і сплаті відсотків не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитом в розмірі 60 457,22 доларів США. По теперішній час відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитну заборгованість не погасив, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. 12.07.2017 р. відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу розподілено судді Крутовій О.М., у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] (а.с. 207 т. 1). Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості, - залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача у судове засідання та не повідомлення про поважність причин неявки позивачса до суду (а.с. 106 - 107 т. 2). Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 09.08.2018 року (а.с. 111 - 115 т. 2). Постановою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено, ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 163 - 166 т. 2). Згідно Протоколу автоматичного розподілу справу було розподілено судді Череватій В.І. (а.с. 2 т. 3). Ухвалою суду від 29 травня 2019 року справа прийнята у провадження судді Череватої В.І. (а.с. 3 т. 3). Ухвалою суду від 20 червня 2019 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с. 10 т. 3). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав повністю та просив суд позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 45 т. 3). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Майборода Д.О. в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов не визнав та просив суд у задоволенні позову відмовити, з підстав, зазначених в запереченнях на позовну заяву. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать довідки про доставку SMS - повідомлень, про причину своєї неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Крім того, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов АТ «Дельта Банк» обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11078252001 (далі - Договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 98 460,00 доларів США з розрахунку 11,3 % річних на строк до 16 листопада 2027 року (а.с. 7 - 20 т. 1). З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 16 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладений договір поруки № 60157, згідно з умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором № 11078252001 від 16.11.2006 року (а.с. 24 - 26 т. 1). 08.12.2011 року між АТ "Укрсиббанк" та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором. АТ «Укрсиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ "Укрсиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ "Укрсиббанк" до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ "Укрсиббанк") від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 34 - 38 т. 1). Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору, Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі, в термін не пізніше 16 лиистопада 2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5 10, 7.4, 9.2., 9.14 Договору. При цьому, якщо термін повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або не робочий день, в такому випадку терміном повернення кредиту вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплачувати проценти згідно умов Договору на рахунок Банку. Відповідно до п. 1.3.3 кредитного договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно - правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2015 року за Позичальником наявна заборгованість у сумі: 60 457,22 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 31 109,98 доларів США, заборгованість за відсотками - 29 347,24 доларів США. (а.с. 23 т. 1). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Таким чином, Банк виконав свої зобов`язання перед Позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених цим договором. Банк надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, забезпеченості, повернення та плати за користування. Відповідно до п.11.1 Кредитного договору відповідно до ст. ст. 525, 611 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з датии одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого «УкрСиббанк» відступає «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях (а.с. 50 - 87 т. 2). Як вбачається з копії виписки з договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 11078252001, що також підтверджується копією акту прийому - передачі від 13.04.2012 року Документації за Договором купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року (а.с. 34 - 36, 79 - 81 т. 1, а.с. 40 - 41 т. 2). Згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії [NUMBER] від 01.10.2009 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 34047020 (а.с. 37 - 38 т. 1). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором кредиту № 11078252001 від 20.02.2009 року, розрахунок заборгованості складений позивачем з дня прийняття на баланс - 19.12.2011 року (а.с. 28 - 29 т. 3). Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК Українии). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Правовідносини щодо виконання зобов`язань за кредитними договорами та договорами поруки врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 509 ЦК Українии зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору Позиичальник взяв на себе забов`язання щомісячно здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами у строки та в розмірах встановлених графіком погашення кредиту. Таким чином, сплата Позичальником відсотків за користування кредитними коштами, передбачена умовами укладеного між Сторонами кредитного договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, з аналізу ч. 1 ст. 554, ч. 1 ст. 543 ЦК України випливає, що солідарна відповідальність боржника і поручителя у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачає право кредитора пред`явити позов за своїм вибором лише до боржника або лише до поручителя або одночасно до них обох. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, (чинною на момент укладення договору поруки) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. За положеннями статті 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов`язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Крім того, суду необхідно визначити, у якій валюті має виконуватися зобов`язання у разі, якщо у позику передавалась іноземна валюта. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Таким чином, вищевказаним кредитним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні вищезазначеного боргу в розмірі 60 457,22 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спірних правовідносин серпні 2015 року позивач звертався до Позиичальників з вимогами про дострокове повернення кредиту в добровільному порядку, але останні свої зобов`язання не виконують (а.с. 27 - 33 т. 1). Встановлено, що умовами п. 1.4. договору поруки від 16 листопада 2006 року, укладеного з [PERSON] , передбачено, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (а.с. 24 т. 1). Тому позивач має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так і від поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» доведений та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості. З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідач, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору. Суд звертає увагу на те, що позивачем ПАТ «Дельта Банк» було вжито усіх можливих та доступних заходів для досудового врегулювання проблеми, однак, це не призвело до повного погашення боргу. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання Позичальником за кредитним договором № 11078252001 від 16 листопада 2006 року, укладеним між ним та банком, в повному обсязі не виконано, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та стягнення із [PERSON] заборгованості у розмірі 60 457 доларів США 22 центи, з підстав, зазначених в рішенні. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнена від сплати судового збору у справах, із тимчасової адміністрації та ліквідації банку (а.с. 39 - 44 т. 1). Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 921,00 грн. на корить державного бюджету. На підставі викладеного, та

Outcome: approved