Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

21.06.2018 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та в обґрунтування заявлених вимог зазначила про те, що [INFO] в с. Веселе Путивльського р-ну померла її мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на земельні ділянки, площею 2,983 га та 0,188 га, що розташовані на території Веселівської сільської ради Путивльського району Сумської області, належні їй на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку [NUMBER] та [NUMBER]. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна по [ADDRESS], а заповіт від її імені не посвідчувався Веселівською сільською радою Путивльського району Сумської області, що підтверджується довідкою від 11.09.2017 року № 410. 06.11.2010 року Путивльською районною державною нотаріальною конторою за її заявою була заведена спадкова справа № 264/2010, після смерті [INFO] [PERSON]. Таким чином, заявниця є єдиним спадкоємцем за законом першої черги на спадкування майна померлої матері. Однак, листом від 10.05.2018 року нотаріусом їй було роз'яснено про те, що для оформлення спадкових прав на земельні ділянки необхідно встановити факт належності правовстановлюючих документів померлій, оскільки Державні акти на право власності на земельну ділянку ([NUMBER], [NUMBER]) були видані Путивльською райдержадміністрацією та Путивльським райземвідділом на ім'я "[PERSON]" , а спадкодавець відповідно до свідоцтва про смерть "[PERSON]" , та рекомендував звернутися до суду для встановлення вищезазначеного факту, що підтверджується листом нотаріуса за № 521/02-14. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус. Згідно п. п. 3. 8 ч. 1 от. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на' нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: - свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; - державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 01.01.2013 року. П. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Оскільки встановити набуття речових прав на земельну ділянку померлою [PERSON] нотаріус позбавлений можливості, внаслідок розбіжностей прізвища померлої у правовстановлюючих документах та свідоцтві про її смерть, тому це унеможливлює подальшу видачу свідоцтва про право на спадщину та його державну реєстрацію у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , що свідчить про неможливість оформлення спадкових прав, оскільки виправити помилку неможливо, так як виправлення у правовстановлюючих документах не дозволяються, видача нового Державного акту відділом Держгеокадастру у Путивльському районі є також неможливою у зв'язку зі змінами в чинному законодавстві, через що заявниця не може успадкувати майно на яке має право, тому вона змушена звернутися до суду, так як іншого шляху поновлення своїх прав немає. Заявниця вважає, що різне написання прізвища власника Державного акту є помилкою, допущеною, при перекладі прізвища з російської на українську мови і заповненні бланку державного акту на землю, оскільки як російською так і українською мовами прізвище матері пишеться як "[PERSON]" (через "е" ) . Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 року по справі "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04) підкреслив важливість принципу "належного урядування" , який передбачає, що коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовний спосіб. Як правило, цей принцип не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Враховуючи наведене, оскільки причиною її звернення до суду є помилка у написанні прізвища у правовстановлюючих документах, яка була допущена з вини службових осіб відповідних державних органів, тому встановлення факту належності Державного акту є юридично значимим для реалізації нею своїх спадкових прав на згадану земельну ділянку. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦП К України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Для достовірного встановлення всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, є необхідність у витребуванні копії спадкової справи заведеної після смерті [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved