Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Лікар-психіатр МОПЛ №1 [PERSON] звернувся до суду із заявою про призначення примусового психіатричного огляду гр. [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] , для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Заява мотивована тим, що [PERSON] представляє загрозу для здоров'я своєї дочки [PERSON], [INFO], яка страждає на затримку психічного розвитку. Крім того, є припущення, що у гр. [PERSON] наявний психічний розлад. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення заяви. Вислухавши думку сторін, вивчивши доводи заяви та матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначено, що психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження у примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. У рішенні ЛКК від 04 грудня 2015 року вказано, що гр. [PERSON], [INFO], на обліку в МОПЛ № 1 не перебуває, раніше за допомогою до лікаря-психіатра не зверталась. Комісією були розглянуті заяви матері [PERSON] від 25 вересня 2015 року та бабусі [PERSON] від 05 жовтня 2015 року, а також заяву матері [PERSON] в УМВС Миколаївської області полковнику [PERSON] Вивчені документи дають підстави припустити наявність у гр. [PERSON] психічного розладу (наносила самопорізи предпліччя, проявляла необумовлену агресію до своєї бабусі "душила її", декілька разів уходила без поважної причини, не ночувала вдома, висловлювала суїцидальні наміри). Крім цього, зі слів сусідів, які мешкають на одному сходовому майданчику з [PERSON], вона постійно б'є, сварить та знущається з дитиною, дитина постійно плаче, надовго залишає її на самоті. Інших доказів матеріали справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником не доведено достатніх та беззаперечних підстав, не надано інших доказів, крім висновку ЛКК, для проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, встановлені ст. 11 вищезазначеного Закону , а саме: наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Враховуючи вищевикладене,суд приходить до висновку, що вимоги заяви не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed