Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

17 лютого 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цим позовом, та просять суд ухвалити рішення, яким визнати нікчемним заповіт [PERSON] , посвідчений секретарем виконкому Тернівської селищної ради 23.12.2019. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивачів, [PERSON] , який на час своєї смерті проживав із співмешканкою [PERSON] . Через три тижні після похорон позивачам стало відомо, що 23 грудня 2019 року [PERSON] склав заповіт, записаний власноручно та посвідчений секретарем виконкому Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області Бобошко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 349, яким заповів усе належне йому на праві власності майно відповідачу [PERSON] . Посилаючись на те, що спадкодавець страждав на ряд хвороб та вживав лікарські препарати, які позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачі просили суд визнати недійсним вищевказаний заповіт [PERSON] від 23 грудня 2019 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] та їхній представник [PERSON] у судовому засіданні позов пітримали у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечували, позовні вимоги вважають безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Пояснила, що коли захворів батько позивачів, то вона сама здійснювала догляд за ним, бо він був лежачим, на день смерті останній був при свідомості і ніяких препаратів, пов`язаних з неадекватністю поведінки, не приймав. Надала, крім іншого довідку з медичного закладу щодо діагнозу [PERSON] . Вона також за свій кошт здійснила і його поховання. Зазначила, що діти, позивачі по справі, вкрай рідко провідували батька, і були лише присутні на похоронній церемонії, а тому не можуть достеменно стверджувати, що при складенні заповіту, він був неадекватним і не міг розуміти своїх дій, у зв`язку з чим у позові просила відмовити. Представник Недригайлівської селищної ради Роменського району Сумської області, третьої особи по справі, у судове засідання не прибув, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти позову заперечень не має. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в селі Чемоданівка, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області 05.06.1996 (а.с. 4-5) і відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Позивач [PERSON] народилась [INFO] в селі Чемоданівка, Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області 06.07.1999 (а.с. 7) і відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). 15 жовтня 1994 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище " [PERSON] " на " [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8зв). Батьки позивачів [PERSON] та [PERSON] одружились 24 січня 1971 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 10), вказаний шлюб розірвано. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Після його смерті відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 3,043 га та 3,042 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчено за померлим державними актами на право власності на земельні ділянки, (а.с. 14-15), та земельну ділянку площею 0,69 га для для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, яку останній успадкував, що посвідчено за померлою матір`ю спадкодавця [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ), державним актом на право власності на землю (а.с. 13), виданим Іваницькою сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Іваницької сільської ради від 19 лютого 1998 року № 5. З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Сумської області 31.03.2021 за вих. № 79 слідує, що [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] постійно проживала в [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: син [PERSON] , невістка [PERSON] . Заповіт від її імені виконавчим комітетом Іваницької сільської ради не посвідчувався (а.с. 61). З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Сумської області 08.02.2021 за вих. № 38 слідує, що забудовником житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта погосподарського обліку: 0331-1, є [PERSON] (а.с. 17). З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Сумської області 15.01.2021 за вих. № 12 слідує, що [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] постійно проживав у [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав із співмешканкою [PERSON] (відповідач), (а.с. 11). За життя, 23 грудня 2019 року, [PERSON] склав заповіт, записаний власноручно та посвідчений секретарем виконкому Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області Бобошко Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 349, яким заповів усе належне йому на праві власності майно відповідачу [PERSON] , відповідачу по справі. У заповіті зазначено, що його текст уголос прочитаний свідками [PERSON] та [PERSON] , особи яких встановлено, справжність їх підписів перевірено. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що сім`ю знає, його мати доводиться рідною сестрою [PERSON] . Дядько був лежачий, хворів. Місяців за два до його смерті зателефонувала тітка і сказала, що дядько просить, щоб ми приїхала. На другий день вони приїхали, дядько упізнав їх обох, і матір, і його. На матір сказав: " [PERSON] ". Він ( [PERSON] ) був присутній при розмові, дядько жалівся на біль. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знав [PERSON] , разом працювали в колгоспі. Розповів, що у [PERSON] був інсульт, він приїздив його провідувати разів зо три. Він його завжди упізнавав. Останній раз провідував десь за півроку до смерті. Ні на що не жалівся. Нічого незвичного у поведінці [PERSON] він не помітив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що коли [PERSON] була у лікарні, то вона бачила, що по двору у [PERSON] ходини син і невістка, поралися по господарству. Постійно його доглядала [PERSON] ([PERSON]), але приїжджали син і невістка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою [PERSON] . Коли батько захворів і лежав, а співмешканка лежала у лікарні, у 2019 році, то вони його доглядали, вона особисто годувала його з ложки, бо він сам не міг їсти. Не завжди упізнавав. Він за стілець міг ухопитися, а ложку не тримав. Бувало запитував то одне, тоді те саме повторював. Доглядала вона його десь 25-28 жовтня, поки не потрапила у лікарню 29 жовтня. Він переніс два інсульти. Після першого інсульту три роки назад відновився повністю. Після другого інсульту не зміг відновитися, ліва сторона взагалі не працювала, потім додався цукровий діабет, потім він упав і зламав шейку бедра і став лежачим. У нього також були судоми. Вона знає, бо працює медичним працівником. Із співмешканкою вони прожили десь 21 рік разом. Про заповіт дізналися десь через місяць після похорону. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] був його тестем. При житті спілкувалися, жили дружно. Потім сім`я розпалася, тесть став жити з іншою особою. Приїжджали провідувати частіше матір, і його провідували. Потім він захворів. Їздили провідувать до останнього. Став забуваться, путатися, ну не такий став як раніше. Упізнавав, називав по імені. Ні на що не жалівся. Починав розмову за одне, тоді за інше. Упав. Зламав ногу, але до останнього мав надію, що встане, а був лежачим. Про заповіт дізналися після похорону зі слів родичів. Особисто його [PERSON] про допомогу у догляді не просила. Останній раз провідували тестя десь за 2-3 тижні до смерті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона до будинку зайшла, коли нотаріус (секеретар селищної ради) запитала у [PERSON] його прізвище, ім`я, по батькові, рік народження та місце проживання. На всі запитання він відповів правильно. Вона сказала "Для чого я сюди приїхала?" Він говорить "Я запрошував, щоб ви склали заповіт заповіт на майно на [PERSON] ". Вона (нотаріус) цей заповіт прочитала уголос і на трафареті дала йому прочитати. Він попросив окуляри, потім прочитав уголос і поставив свій підпис. Ще секретар каже "Підпис у вас відпрацьований", на що він відповів, що багато підписуав, як був завгаром. Вона ( [PERSON] ) перечитала заповіт уголос, і власноручно написала дані свого паспорта і поставила підпис. Вона не була присутня як складався заповіт, була присутня як читав нотаріус по місцю проживання [PERSON] . Заповіт був віддрукований. [PERSON] теж читав уголос. У якості свідка її запросила [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] позвонила і запросила її, як приїде нотаріус заповіт складати, побути свідком. Це було у грудні 2019 року. Зайшли в хату. [PERSON] лежав на дивані. Нотаріус поздоровалась. Вона його запитала, чи він її знає, він упізнав її. Вона запитала також, як його звати, дату народження, де живе і чого вона тут. Сказав, що хоче заповіт скласти. Вона уголос заповіт прочитала, він уголос согласився, попросив окуляри, прочитав уголос і підписався. Ще йому під голову підклали подушку, він красиво підписався, сказав, що багато підписувався на роботі. Вона ( [PERSON] ) прочитала заповіт уголос, надала і записала свої дані. Присутні були: [PERSON] , [PERSON] , нотаріус (секретар селищної ради), [PERSON] і вона. [PERSON] всіх упізнав, з усіма поздоровався. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (частини друга та третя статті 1254 ЦК України). Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. У розглядуваній справі на підставі ухвали Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2021 року за клопотанням позивачів було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи перебував [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на (Д) обліку у медичних установах, якщо так, то у яких і з яким діагнозом; чи хворів [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , психічним захворюванням у вигляді деменції; чи міг [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , під час складання заповіту станом на 23.12.2019 за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними. Зазначену експертизу проведено не було, матеріали цивільної справи повернуті суду у зв`язку з ненадходженням оплати вартості експертизи. З довідки, виданої КНП "Недригайлівський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 09.04.2921 слідує, що [PERSON] , [INFO] , на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога, не перебував (а.с. 58). Зважаючи на викладене, з урахуванням презумпції психічного здоров`я фізичної особи та недоведеності абсолютної неспроможності [PERSON] в момент вчинення оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Сам по собі факт наявності у заповідача інших захворювань, що слідує з медичних карток стаціонарного хворого, не є достатнім доказом його неспроможності розуміти значення своїх дій та/або керувати ними при складанні заповіту і не спростовує презумпцію психічного здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачами. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed