Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач, інтереси якого представляє Адвокатське об`єднання «Автопоміч», звернувся до суд із позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 16 692,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 грудня 2019 року близько 18:18 год. на автодорозі "Снятин-Тязів" в Городенківському районі відбулася ДТП у якій автомобіль "AUDI 100" д.н.з. [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм загинув. За вищевказаним фактом уповноваженими органами було внесено відомості до ЄРДР під № 12019090000000648. Внаслідок загибелі [PERSON] , [PERSON] , який є сином загиблого, завдано моральну шкоду. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля " AUDI 100" д.н.з. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно полісу № АО4493018, то ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 05.12.2019, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173 х 12 = 50 076,00 грн.). Оскільки у загиблого [PERSON] , крім сина [PERSON] , є дружини [PERSON] , а також ще один син [PERSON] то [PERSON] , як сину загиблого, належить 1/3 з загального розміру страхового відшкодування (50076,00), а саме 16 692,00 грн. Отже, відповідач у відповідності до ст.27 ЗУ " Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", забов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 16 692,00 грн. Крім того, у поданій заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу. Мотивуючи тим, що позивач не є фахівцем в галузі права, а справа має важливе значення для позивача, оскільки внаслідок ДТП він втратив батька. Загибель батька є непоправною втратою. Позивачу завдано моральної шкоди, тому для захисту своїх прав він звернувся до Адвокатського об`єднання «Автопоміч» за наданням правничої (правової) допомоги щодо відшкодування шкоди. До матеріалів справи приєднано копії договору про надання правової допомоги №2614, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» 19.05.2020 та детальний опис робіт виконаних для надання правничої допомоги на виконання договору про надання правової допомоги. Загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги замовнику становить 4 години 00 хвилин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормо години в розмірі 900,00 грн., становить 3 600,00 грн. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. До суду, через поштове відділення та на електронну пошту суду, від представника позивача-адвоката Коневалика А.В. поступила заява про проведення розгляду справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судові засіданні призначені по справі не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду, через поштове відділення, подано відзив на позовну заяву. В поданому відзиві представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відзиві вказує, що звернення з цивільним позовом до ПрАТ «УПСК» є передчасним, оскільки ПрАТ «УПСК» не вчинило жодних дій, що свідчили б про порушення установленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування або ж невизнання права позивача на отримання страхового відшкодування. Суд, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 05.12.2019 біля 18-18 год. по вул.Станіславська м.Городенка Івано-Франківської області на автодорозі Р-20 «Снятин-Тязів» трапилась ДТП, у якій водій автомобіля марки «Ауді 100» р.н. [NUMBER] [PERSON] рухаючись в напрямку м.Снятин допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння лежав на проїзній частині дороги. Унаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля " AUDI 100" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" згідно полісу № АО4493018. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12019090000000647 від 06.12.2019 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Гоцанюка І.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019090000000647 від 06.12.2019 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вікнянською сільською радою Городенківського району Івано-Франкіської області [PERSON] , народився [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження 02.10.1977 року зроблено запис №13, батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Батьки померлого [PERSON] померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть: серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , які є в матеріалах справи. Відповідно до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкоду потерпілому [PERSON] було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Такий висновок викладений у постанові Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 357/6237/19-ц, на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 50 076 грн. (4173х12) У загиблого [PERSON] , крім сина - [PERSON] , який є позивачем по даній справі, залишилась дружина [PERSON] , а також ще один син - [PERSON] . Таким чином з відповідача на користь позивача, може бути стягнуто 1/3 (одну третю) від гарантованого розміру. Відповідно позов [PERSON] підлягає задоволенню в межах заявлених ним позовних вимог. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, як на підставу для відмови в позові, на те, що відповідач не повинен виплачувати позивачу страхові виплати, оскільки саме водій ТЗ [PERSON] має довести, що шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки, представником відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу, який би надавав підстави вважати, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Також покликання представника відповідача на те, що позивач порушив порядок отримання страхового відшкодування не є підставою для відмови у позові. Оскільки факт настання страхового випадку ніким не спростовано і ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; на даний час працівниками поліції прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Сам факт не подання заяви позивачем до страховика про здійснення страхових виплат не може бути покладено в основу рішення про відмову в позові. Також судом враховується і той факт, що відповідач знаючи про наявність на розгляді в суді даної позовної заяви не вживав будь-яких заходів для здійснення страхових виплат позивачу, як і не надано ним до суду обґрунтованих підстав для відмови [PERSON] у виплаті страхового відшкодування. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3600 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1 ч. 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги №2614 від 19.05.2020, укладений між позивачем - [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ», додаток №2 до договору №2614, детальний опис виконаних робіт для наданої правничої допомоги, де зазначено, що АО «Автопоміч» було витрачено 4 години на надання правничої допомоги [PERSON] ; вартість однієї годи визначено 900 грн.; загальна вартість робіт становить 3600 грн., а також надіслано на адресу суду клопотання із дорученням до матеріалів справи копії квитанції №75421962 від 21.01.2021 про сплату 3600 грн. позивачем за виконані роботи та рахунок - фактуру №04-01/03 від 04.01.2021 року. Таким чином суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані з оплатою позивачем професійної правничої допомоги в розмірі 3600 грн., оскільки факт їх оплати підтверджені належними та допустимими доказами. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 2 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved