Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 10719,94 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 18.05.2012 року з вини відповідача, який керував автомобілем "АЗЛК-21412", державний номер [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вищезазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль "ВАЗ-2104", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2012 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта, складає 15108,00 грн. Вказана шкода відповідачем не була відшкодована. 16.01.2013 року [PERSON] звернулася до позивача з заявою про відшкодування шкоди. Позивачем було здійснено виплату потерпілому відшкодування в розмірі 9769,06 грн. (15108,00 грн. - 5338,94 грн.). Крім того, позивачем понесені витрати на аварійного комісара в розмірі 950,88 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 10719,94 грн. (9769,06 грн. + 950,88 грн.). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з постанови Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2012 року, [PERSON] 18.05.2012 року о 17-15 год., керуючи транспортним засобом "АЗЛК 21412", державний номер [NUMBER], рухався по вул. Командарма Корка, буд. 3 в м. Харкові, не витримав безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху, і сталося зіткнення з автомобілем "ВАЗ", державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який у подальшому зіткнувся з автомобілем "HUMMER", державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіль "АЗЛК 21412", державний номер [NUMBER], в подальшому зіткнувся з автомобілем "CHEVROLET", державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який стояв. Вказаною вище постановою, яка набрала законної сили, встановлено вину водія [PERSON] у виникненні зазначеної ДТП. Автомобіль марки «ВАЗ 2104», державний номерний знак [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. 16.01.2013 року [PERSON] звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про настання страхового випадку. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 480 від 11.10.2012 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля "ВАЗ 2104", державний номер [NUMBER], 1987 року випуску, номер кузову [NUMBER], який належить [PERSON], пошкодженого в результаті ДТП 18.05.2012 року, складає 16221,22 грн. Ринкова вартість автомобіля "ВАЗ 2104", державний номер [NUMBER], 1987 року випуску, номер кузову [NUMBER], який належить [PERSON], пошкодженого в результаті ДТП 18.05.2012 року, до спричинення пошкоджень складала 15108,00 грн. Вартість автомобіля "ВАЗ 2104", державний номер [NUMBER], 1987 року випуску, номер кузову [NUMBER], який належить [PERSON], пошкодженого в результаті ДТП 18.05.2012 року, після настання пошкоджень дорівнює утилізаційній вартості та складає 5338,94 грн. 11.02.2013 року Моторним (транспортним) страховим бюро України був виданий наказ № 410, на підставі якого вирішено виплатити [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 9769,06 грн. Відповідно до платіжного доручення № 1/1-18562 від 12.02.2013 року, страхове відшкодування в розмірі 9769,06 грн. було виплачено позивачем [PERSON] Крім того, позивачем сплачено 950,88 грн. Ф-ОП [PERSON] за послуги аварійних комісарів. Як вбачається з листів позивача від 14.09.2012 року та 13.02.2013 року, ним було повідомлено відповідача щодо необхідності відшкодування грошових коштів в загальному розмірі 10719,94 грн. (9769,06 + 950,88). У відповіді відповідач [PERSON] просив оформити йому розстрочку щодо відшкодування вказаних грошових коштів. Проте, як вбачається з доводів позовної заяви, вказані грошові кошти позивачу відшкодовано не було. Також, як вбачається з доводів позовної заяви, цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на дату ДТП. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п.п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1. пункту 38.2 ст. 38 вказаного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 26 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім страхового відшкодування в розмірі 9769,06 грн. та задовольняє позов в цій частині. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на аварійного комісара в розмірі 950,88 грн., то суд відмовляє у вказаних вимогах з огляду на наступне. Положення п. 34.2., 34.4. ст. 34, п. 40.3. ст. 40 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють повноваження МТСБУ щодо залучення аварійних комісарів, а також інші норми вказаного Закону не передбачають право МТСБУ на відшкодування з боку винної особи витрат, пов'язаних із залученням аварійного комісара. Крім того, як вбачається з вказаних вище положень законодавства, залучення аварійних комісарів замість власних працівників для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, є правом, а не обов'язком МТСБУ. Нормами вказаного Закону, а саме п. 34.3., передбачено лише обов'язок страховика (МТСБУ) відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) в разі, якщо потерпілий самостійно обирає аварійного комісара. Будь-яких інших випадків, коли витрати на аварійного комісара підлягають відшкодуванню, вказаним Законом не передбачено. Як вбачається з положень ст. 28, 29 вказаного вище Закону, до складу витрат, що відшкодовуються страховиком (МТСБУ) та які можуть бути стягнуті в порядку регресу, витрати на аварійного комісара також не входять. За таких обставин відсутні підстави для відшкодування відповідачем витрат в розмірі 950,88 грн., що пов'язані із залученням позивачем на власний розсуд аварійного комісара. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, в розмірі 9769,06 грн., з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 221,99 грн.

Outcome: partial