Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~Комунального підприємства\~"Дніпровський\~електротранспорт"\~Дніпровської міської\~ради,\~третя особа:\~ [PERSON] ,\~про відшкодування\~майнової і\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо \~транспортної пригоди,\~який обґрунтовував\~тим,\~що третя\~особа [PERSON] ,\~який є\~водієм у\~КП "Дніпровський\~електротранспорт",\~08.10.2020\~року о\~13:40\~год.\~в м.\~Дніпро,\~Самарський район,\~вул.\~Молодогвардійська,\~буд.\~6Д,\~керуючи трамваєм\~Т-3,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~під час\~виникнення першкоди\~для руху\~не вжив\~заходів для\~зменшення швидкості\~та здійснив\~наїзд на\~автомобіль Renault\~Mastеr,\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~під керуванням\~водія \~ [PERSON] ,\~що стояв.\~При ДТП\~транспортні засоби\~отримали механічні\~пошкодження з\~матеріальними збитками.\~Своїми діями\~ [PERSON] \~порушив вимоги\~п.\~12.3\~Правил дорожнього\~руху,\~за що\~відповідальність передбачена\~ст.\~124\~КУпАП.\~Постановою Самарського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~04.11.2020\~року [PERSON] \~визнано винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП та\~накладено адміністративне\~стягнення. Постанова набрала законної сили 17.11.2020 року. Внаслідок даного ДТП транспортний засіб, що належить позивачу [PERSON] отримав механічні пошкодження, та відповідно до звіту № 271/20 дослідження автотоварознавця по визначенню матеріального збитку вартість відновлювального ремонту складає 78963,41 гривень. У зв`язку з чим просить стягнути з Комунального підприємства "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради матеріальні збитки 78963,41 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, а також всі судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10000 гривень. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 12.03.2021 року представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою суду від 31.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Зауважили, що постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що саме дії [PERSON] призвели до пошкодження транспортного засобу позивача. Крім того вказували на те, що досудового врегулювання спору не було, не наполягали на відшкодуванні витрат на правову допомогу. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказував, що вважає суму не обгрунтованою, так як матеріальна шкода повинна бути обрахована з урахуванням фактичного зносу деталей, а саме на суму 49574,75 грн, крім того враховуючи те, що транспортний засіб не відремонтовано, позивач повинен повернути відповідачу пошкоджені деталі. Крім того зазначив, що позивач не звертався до відповідача щодо досудового врегулювання спору. Моральну шкоду вважає завищеною та необгрунтованою. Третя особа в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши доводи сторін, врахувавши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] позивач [PERSON] являється власником транспортного засобу RENAUL MASTER, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9). Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Із вказаної постанови суду вбачається, що [PERSON] 08.10.2020 року о 13:40 год. в м. Дніпро, Самарський район, вул. Молодовардійська, буд. 6Д, керуючи трамваєм Т-3, д.н.з. [NUMBER] , під час виникнення перешкоди для руху не вжив заходів для зменшення швидкості та здійснив наїзд на автомобіль Renault Master, н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що стояв. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху (а.с. 8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту № 271/20 дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди спричиненого власнику колісного транспортного засобу від 16 листопада 2020 року, матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля Renault Master д.н. [NUMBER] , в результаті пошкодження його при ДТП, складає 49574,75 грн у тому числі 20% НДС на запасні частині 3695,07 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Master, д.н. [NUMBER] (Свр) складає 78963,41 грн. При цьому як вбачається з вказаного звіту вартість відновлювальногоо ремонту автомобіля Renault Master, д.н. [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу деталей, підлягаючих заміні (Сврз), складає 49574,75 грн. (а.с.10-20). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1888 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. В даному випадку позивач пред`явив вимогу до особи, працівник якої є винуватцем ДТП, про відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, без урахування коефіцієнта фізичного зносу деталей, підлягаючих заміні пошкодженого транспортного засобу. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням фізичного зносу деталей, що підлягають заміні у розмірі 49574,75 грн. При цьому суд враховує, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів понесення фактичних збитків у вигляді ремонту автомобіля та використання нових вузлів та деталей при ремонті автомобіля, тому вважає, що шкода в розмірі 78963,41 грн. є недоведеною. Стосовно посилання представника відповідача щодо повернення деталей автомоблія, після відшкодування збитків, суд зазначає наступне, так п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №04 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, проте зазначена заява не містить у собі вказівки про наявність будь-якої цінності деталей, не вказує які саме деталі слід повернути, однак це не перешкоджає в подальшому зверненню відповідача з окремим позовом про передачу майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність до відповідача у порядку цивільного судочинства. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. Позивач оцінює загальну суму, завданої моральної шкоди в 10000,00 грн., при цьому обґрунтовує її тим, що вимушений щоденно винаймати таксі, що порушує уклад його життя та вимагає від нього значних зусиль для його організації, що негативно впливає на його психічний стан. Суд вважає, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивачем не було доведено наявність завдання йому вищеперечислених складових частин моральної шкоди. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суду не було надано доказів, які підтверджують факт заподіяння позивачу моральної шкоди в її проявах. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційного розподілу судового збору, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 570,04 гривень (49574,75 грн.х(100%:78963,41 грн.) = 62,78% (процентне співвідношення розміру задоволених позовних вимог); 908 грн.х(62,78%:100%) = 570,04 грн.) За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки позивачем не надано жодного розрахунку та підтвердження оплати витрат на послуги адвоката, більш того не наполягає на їх стягненні, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial