Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] 06.09.2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав стосовно сина - [PERSON], [INFO]. Вимогу мотивує тією обставиною, що під час шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON], 2004 року народження. Усі труднощі утримання та виховання дитини несе позивачка, натомість відповідач, ще до розірвання шлюбу в 2008 році, залишив позивача і їх спільну дитину, про сина не турбувався взагалі, не брав і не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться станом його здоров'я. Син сторін справи є інвалідом, проте відповідач не надає і не надавав кошти на лікування сина, не відвідував і по батьківськи не підтримував дитину у лікувальних закладах. А тому позивачка вважає, що існують усі підстави до задоволення її позовних вимог. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просять вимоги задовольнити, виходячи з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання з'явився. Мотивованого відзиву на позов не направив. Щодо позбавлення його батьківських прав заперечив, оскільки бажає здійснювати батьківські права стосовно дитини та брати участь в її утриманні та вихованні. Виправдовує власну поведінку небажанням психічно травмувати сина. Третя особа не забезпечила явку в судове засідання повноважного представника, хоча своєчасно повідомлялася судом про час і місце судового розгляду. Розглянувши матеріали справи Суд встановив наступні обставини. 17 травня 2003 року між сторонами справи було укладено шлюб, і від цього шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Позивачка проживає разом з сином та з 05.11.2011 року має місце реєстрації проживання в [ADDRESS], що вбачається з довідки ПП ТернопільКосмСервіс від 16.08.2017 року №4444. 20.11.2011 року стовно сина сторін справи, лікарем Тернопільської міської дитячої поліклініки складено Медичний висновок №261 про дитину інваліда віком до 18 років, змістом якого стверджується, що [PERSON], [INFO], страждає на вроджений синдором мальабсорбації: гіполактація з хронічним розладом травлення. ДЖВШ за гіпотонічним типом. Затримка соматичного розвитку. Астено- невротичний синдром соматичного ґенезу. Вроджена дисплазія сполучної тканини. 09.02.2016 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради на імя [PERSON], [INFO], видане посвідчення серії [NUMBER] про призначення державної соціальної допомоги дитині інваліду до 18 років, з 20.12.2011 року до 30.04.2022 року, в розмірі 1479, 30 гривень щомісячно. Тернопільським МРЦЗ Державного центру зайнятості 27.07.2017 року видана довідка про суми виплаченої позивачці допомоги по безробіттю за період з 11.05.2017р до 30.06.2017 року в розмірі 1858, 07 гривень. Як пояснила в судовому засіданні сама позивач, усі труднощі утримання та виховання дитини несе вона, натомість відповідач, ще до розірвання шлюбу в 2008 році, залишив позивача і їх спільну дитину, про сина не турбувався взагалі, не брав і не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться станом його здоров'я. Син сторін справи є інвалідом, проте відповідач не надає і не надавав кошти на лікування сина, не відвідував і по батьківськи не підтримував дитину у лікувальних закладах. Відповідач визнав зазначені обставини, проте виправдовує власну поведінку небажанням психічно травмувати сина. Заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Сторони заперечили щодо виклику в судове засідання їх спільної дитини, щоб психічного його не травмувати і не погіршити стану його здоров'я, виправдовуючи стражданням дитини психічними розладами. ([PERSON], [INFO] навчається у спеціалізованій школі) Згідно змісту листа Тернопільського дошкільного навчального закладу №17 від 27.07.2017 року за №265, відзначається, що [PERSON], [INFO], навчався у закладі з 01.09.2010 року по 26.05.2014 року. За час навчання вихованням сина займалася лише мати. Батька дитини у школі не було жодного разу. Він не спілкувався ні з класним керівником, ні з вчителями, не відвідував шкільні свята чи батьківські збори, щоб поцікавитися дитиною. Тернопільським дошкільним навчальним закладом №17 на [PERSON] надано позитивну характеристику, котрою відзначено старанність, дисциплінованість, працелюбність та уважність дитини. Водночас звернено увагу на його емоційність, вразливість, важкість перенесення образ зі сторони його однолітків. Змістом листа Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №26 від 17.08.2017 року за №185, стверджується, що [PERSON], [INFO], навчався у закладі з 27.08.2014 року по 13 червня 2017 року. За цей період батько жодного разу до школи не зявлявся, не відвідував батьківські збори, не цікавився станом здоров'я, навчання та виховання дитини. Цим же навчальним закладом 17.08.2017 року видано характеристику на сина сторін справи, з якої вбачається, що [PERSON] зарекомендував себе старанним, дисциплінованим, працелюбним та уважним учнем. Є емоційним, вразливим, важко переносить образи зі сторони однолітків. Охайний, доглянутий, виявляє зацікавленість до вивчення інформатики та біології. Відвідує гуртки при КЗ ТМР «Станція юних техніків». Проживає [PERSON] разом з мамою, котар займається його вихованням, приділяє сину належну увагу, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і класу. Батько хлопця, його вихованням не займається. У школі за усі роки навчання [PERSON], жодного разу не був. Також судом встановлено, що протягом 2014 - 2016 років, дитина відвідувала гурток «Комп'ютерна графіка» в КЗ ТМР «Станція юних техніків». Окрім занять відвідував масові заходи - концерти, тематичні вечори, конкурси, презентації, екскурсії. Мама дитини займалася його вихованням, цікавилася його досягненнями, роботами, відвідувала збори батьків. Батько хлопця навчанням сина не цікавився. Ще до цього, 02.10.2009 року Службою у справах дітей Тернопільської міської ради видано довідку №1666/04-4, якою підтверджено, що відповідач [PERSON] не звертався в опікунську раду про встановлення днів та побачень з дитиною [PERSON], 2004 р.н. Аналогічну за змістом довідку Службою у справах дітей Тернопільської міської ради, проте щодо періоду 2013 - 2017 років, надано на запит представника позивача 16.08.2017 року. 29.11.2016 року позивачка направила лист відповідачу з нагадуванням про існування сина, про необхідність прояву батьківської турботи про дитину та потребу дитини в батькові. Лист подібного змісту, уже написаний сином, позивачка відправила відповідачу 21.06.2017 року. Відповідей, як пояснила [PERSON], як і будь якої реакції від [PERSON], вони не дочекалися. 12.12.2016 року мати дитини зверталася до голови первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Тернопільська дистанція колії» (установи, де працює відповідач), з проханням включити дитину сторін справи в поїзду до м. Львова на свято до дня Св. Миколая, та включити сина до переліку дітей, котрим виділяються подарунки. Усно отримала відповідь, що для цього необхідне звернення до профкому батька дитини, чого [PERSON] не вчинив. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також показали, що вони є родичами і сусідами позивачки, добре обізнані про стосунки сторін і дитини, свідчать, що уже близько 10 років відповідач залишив позивачку і дитину, до сина не з'являється, про нього не турбується, не спілкується з ним і не цікавиться життям і здоров'ям дитини. Питання доцільності позбавлення позивача батьківських прав було предметом розгляду органу опіки та піклування, котрий склав відповідний висновок, затверджений рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської рад №121 від 21.02.2018 року. Висновком рекомендовано вважати за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав стосовно дитини [PERSON], [INFO]. При цьому за змістом висновку малолітній [PERSON] засіданні комісії повідомляв, що батька він не бачив більше 8 років, останній не приймає участі в житті сина, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом здоров'я сина. Відповідач на засіданні комісії не з'являвся, не повідомляв про причини неявки, не надсилав жодних письмових пояснень та не звертався у комісію за встановленням графіку побачень з сином. При цьому відповідно акту приймання телефонної розмови від 10.02.2018 року, батька [PERSON] повідомлено про дату і час розгляду питання доцільності позбавлення його батьківських прав. (акт приєднано до матеріалів справи) Судом також встановлено, що складанню висновку передувала бесіда дитини з практичним психологом Тернопільського обласного центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю, за результатами якої 11.09.2018 року складено характеристику поведінкового стану дитини. Відтак, [PERSON], 15 років, виховується та живе разом з мамою. Рівень загальної та дрібної моторики - високий. Увага є стійкою та довільною. Під час занять може тривалий час зосереджуватися та конкретному завданні. Інструкцію до завдань розуміє та самостійно її виконує, інколи необхідна мотивація для виконання певної діяльності…. Інколи може проявлятися емоційно вольова незрілість, але при цьому вона не супроводжується деструктивними проявами; крім того наявна нестійкість поведінкових реакцій (часто залежні від оточення та настрою). Аутоагресія та агресія на оточуючих - відсутня. Інколи можливі нестійкі зміни настрою, апетиту, бажання працювати. Вирішуючи спір видається необхідним зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Як наголошує ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06): «47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). 48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). 49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).» Оцінюючи надані учасниками справи докази у їх сукупності, Суд приймає аргументи позивача, оскільки останнім належними, допустимими та достатніми за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» доведено, що відповідач протягом тривалого проміжку часу (від 8 до 10 років) не вживав жодних заходів, щоб побачитися з дитиною, що має особливі потреби, поцікавитися її життям, станом здоров'я та навчання, матеріального становища, а тому позов є обґрунтованим і до задоволення підлягає, шляхом позбавлення батьківських прав відповідача, що є для відповідача саме тим крайнім заходом, на застосування якого він справедливо заслуговує, оскільки фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина, суду не надав доказів існування об'єктивних причин з яких не має можливості встановити постійне спілкування, брати участі в його вихованні та утриманні, тобто піклуватися про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування, спілкуватися в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитини. Більш того, незважаючи на тривалий судовий розгляд, з вересня 2017 року, [PERSON], котрий заперечував позовні вимоги, не спромігся протягом півтора року знайти в собі бажання, сили та дух, бодай хоча б спробувати налагодити стосунки з сином. Така незрозуміла з точки зору здорового глузду поведінка [PERSON], як батька дитини, не дозволяє Суду відступити від звичної практики для початку висловити відповідачу застереження, що він може бути позбавлений батьківських прав в разі продовження нехтування виконанням батьківських обов'язків. Суд не вбачає будь яких передумов покращення стосунків відповідача з сином і сенсу збереження батьківства [PERSON]

Outcome: approved