Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те що, 29 квітня 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0101-15-00181, предметом страхування за яким є страхування транспортного засобу " Лянчія", державний номерний знак [NUMBER]. 15 серпня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Лянчія", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "Рено", державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. До позивача звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивачем було складено страховий акт та розрахунок до нього на підставі рахунку № УКК3004531/0000009644 від 28.08.2015 р. та виплачена сума в розмірі 15325,32 грн. Позивач просить в в судовому порядку стягнути 7 693,69 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в наданих письмових поясненнях зазначили, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі, з тих підстав що прелік пошкоджень, які виявлені в ході огляду транспортного засобу представником страхової компанії без його участі, не могли виникнути у результаті ДТП за участі його автомобіля. Оскільки, контакт його автомобіля з автомобілем потерпілого відбувся переднім бампером, та заднім бампером автомобіля потерпілого. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За правилами ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом встановлено, що 29 квітня 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 28-0101-15-00181, предметом страхування за яким є страхування транспортного засобу " Лянчія" , державний номерний знак [NUMBER]. ( а.с. 5-6). Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП., а саме за недотримання безпечної дистанції 19.08.2015 року по вул. Жилянській в м. Києві, що призвело до пошкодження транспортних засобів "Лянчія", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "Рено", державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON]. ( а.с. 7). Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушень відповідачем 13,1 Правил дорожнього руху України, відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності набрала чинності та є обов'язковою для суду з питань чи мали місце дії, наслідком яких було настання страхового випадку та сплата страхового відшкодування, та чи вчинені вони саме відповідачем. Факти, встановлені постановою судді з вказаних питань, не можуть бути оспорені при розгляді даної справи. Згідно правил ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника (п.п. 2.2. договору страхування). Розмір страхового відшкодування визначається страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми (п.п. 2.4 договору страхування). 19.08.2015 року власник пошкодженого з вини відповідача транспортного засобу автомобіля марки "Лянчія" звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування ( а.с. 13-14). Дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що позивачем було складено страховий акт під номером ДККА-46249 та проведено розрахунок страхового відшкодування. Згідно розрахунку розмір збитку та розмір страхового відшкодування склав 15325,32 грн. ( а.с. 16-20). Під час огляду транспортного засобу були встановлені такі пошкодження: розрив центрального кронштейна заднього бампера та розрив задньої поперечної балки, що підтверджується актом пошкодженого транспортного засобу від 07.09.2015 року. (а.с.16-17). Відповідач, надаючи заперечення проти позову, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт, того що автомобіль потерпілого мав інші пошкодження ніж ті що зазначені в акті. Крім цього не підтвердив, того що він не погоджувався з висновками зазначеними в Акті, складеному представником ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». З огляду на викладене суд не бере до уваги доводи відповідача, викладені у запереченні, як такі що не підтверджені доказами. Відповідно до платіжного доручення № 17300 від 16.09.2015 р. [PERSON] отримала стахове відшкодування в розмірі 15325,32 грн. ( а.с. 21). Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони " РЕНО", д/н [NUMBER], застраховано у СК "УКраїнська пожежно-страхова компанія", за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5005452 згідно якого 7631,63 грн. було сплачено на рахунок позивача. На підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування" до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Після виплати страхового відшкодування у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виникло право вимоги до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди як особи, відповідальної за завданий збиток. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивача у виді сплаченого судового збору в розмірі 1378 гривень підтверджені документально та відповідно до вказаних правил підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 22, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 9, 25, 27 Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved