Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до виконкому Довгинцівської у місті ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю , який в подальшому уточнили , зазначивши, що у житловому будинку [ADDRESS] проживала їх далека родичка [PERSON], яка на початку 2000 року запропонувала їм проживати разом з нею. Вони погодилися і у лютому 2001 року зі згоди власника будинку [PERSON] вселилися до неї. [PERSON] останні роки життя хворіла, вони допомагали їй, доглядали за нею. [INFO] року вона померла і вони за власні кошти поховали її . Після смарті [PERSON] вони постійно мешкають у будинку, виконують всі ремонтні роботи, сплачують комунальні платежі, уклали договори з " КП " Криворіжводоканал" , ВАТ " Криворіжгаз" ВАТ " Дніпрообленерго ". Вони були у добрих стосунках з померлою, вона бажала подарувати їм будинок, однак не встигла через смерть. Спадкоємців у неї не було , ніхто з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Вони мешкають у будинку понад 12 років, відкрито володіють вищезазначеним будинком. Посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, позивачі просять визнати за ними за набувальною давністю право власності на будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] кожний окремо, позов підтримали посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідача виконкому Довгинцівської районної у місті ради Таборовець Н.В. в судовому засіданні позов не визнала пояснивши, що позивачі не надали доказів проживання в будинку саме з 2001 року . Вважає, що позивачи проживають у будинку не законно шляхом самозахвату. Додала, що у померлої [PERSON] є спадкоємці, однак вони не прийняли спадщини, а тому спадщина у вигляді спірного домоволодіння є відумерлою і територіальна громада є спадкоємцем. Однак інформації від голови вуличного комітеру, в супереч закону , щодо взяття на облік не було. Про наявність такого майна відповідач дізнався з позовної заяви. Просить у задоволенні позову відмовити . Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] була власником домоволодіння з побудовами за адресою [ADDRESS] ( а.с. 43- 58 - схематичний план , свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт від 2013 року). [PERSON], яка проживала за адресою [ADDRESS] , померла [INFO] року ( запис акту про смерть № 296 від 11 03 2003 року ). Відповідно до інформації наданої Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою від 17 05 2013 року після померлої [PERSON] з заявою про прийняття спадщини або відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників . Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до наданих позивачами документів до позову суд зазначає наступне. Відповідно до акту від 04 03 2013 року, акту від 15 10 2013 року позивачі мешкають у житловому будинку [ADDRESS] з лютого 2001 року, сплачують комунальні послуги. Мешкали разом з власником цього будинку [PERSON] до її смерті - [INFO] року. Позивачі займалися похованням [PERSON] ( а.с 4 ). Однак до даних актів суд відноситься критично з огляду на наступне . Паспорти громадянина України позивачам [PERSON] та [PERSON] видані 26 12 2005 року Белградським РВ УМВС України в Одеській області ( а.с 6-7 ) . До 30 07 2010 року вони були зареєстровані в с. Галиця Болградського району Одеської області . Зареєстровані у [ADDRESS], - 10 08 2010 року. Картки фізичної особи - платника податків позивачі отримали також в Одеській області [PERSON] - 18 04 2000 року, [PERSON] - 30 11 2004 року. Договори про надання комунальних послуг позивачами укладені з КП " Криворіжводоканал" 30 10 2009 року, Договір про надання послуг з газопостачання - 06 02 2007 року ( а.с. 11 - 16 ) . Пенсійні посвідчення позивачі отримували в Одеській області , зокрема [PERSON] - 06 08 2002 року ( а.с.17). Відповідно до запису акту про смерть № 296 , виданої на запит суду Довгинцівським відділом РАГС Криворізького міського управління юстиції ( а.с. 67-68 , справи № 411/4755/12 ) свідоцтво про смерть та довідка на отримання допомоги на поховання отримано [PERSON]. За повідомленням Управління пенсійного фонду України в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу від 23 08 2012 року отримувачем допомоги на поховання була [PERSON] Позивачами як доказ поховання за свої кошти [PERSON] надано товарний чек № 38 від 10 03 2003 року на суму 1280 грв. , однак суд критично відноситься до даного чеку з огляду на те, що бланк даного чеку надрукований КП " Крив. друк" у 2012 році. В судовому засіданні позивачі та їх представник зазначили, що даний товарний чек виданий позивачам у 2003 році, однак пояснити той факт, що сам бланк даного чеку надрукований у 2012 році не можуть. Позивачами надано квитанції про сплату комунальних послуг ( а.с.9-10 ) за період 2006- 2010 років. Доказів проживання та добросовісного, відкритого володіння домоволодінням саме з 2003 року позивачами не надано. Квитанції про сплату комунальних платежів датовані 2006 роком, договори про надання комунальних послуг датовані 2007 роком . Як пояснили в судовому засіданні позивачі, їх представник інших доказів за період з 2003 року до 2006 року надати вони не можуть за їх відсутності ( не збереглися ). Всі ці докази дають підстави вважати, що позивачі не мешкали у будинку саме з 2003 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає по [ADDRESS] , що є паралельною до вул. Разенкова. Вона з позивачами межує огородами .Знає позивачів понад 12 років. За проханням голови вуличного комітету сусіди допомагали [PERSON] А потім побачили, що з лютого 2001 року у неї з"явилися мешканці - позивачі по справі. Поховали [PERSON] позивачі , а допомагали сусіди. [PERSON] живуть в будинку після смерті [PERSON] , доглядають за будинком, зробили ремонт, газ провели, платять комунальні платежі. Зазначила, що вона є квартальним уповноваженим. Знає, що [PERSON] була одинокою . Знає, що як квартальна уповноважена повинна була повідомити громаду в особі виконкому Довгинцівської районної у місті ради про смерть [PERSON] та спадщину у вигляді домоволодіння, однак там проживали позивачі, тому цього не зробила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає за адресою [ADDRESS]. Сусіди допомагали [PERSON] , так як вона мешкала сама та була не спроможна доглядати за собою. У 2001 році до неї поселилися позивачі і з того часу там проживають. Померла [PERSON] у 2003 році. Поховали [PERSON] позивачі , а допомагали сусіди. [PERSON] живуть в будинку після смерті [PERSON] , доглядають за будинком, зробили ремонт. Однак , суд критично оцінює показання вищезазначених свідків, оскільки факт проживання позивачів з 2001 чи з 2003 року крім їх показів нічим об"єктивно не підтверджується та спростовується дослідженими в суді доказами. Крім того, свідок [PERSON] зазначає, що вона є сусідкою по земельним ділянкам ( огороди межують ) , однак відповідно до карти розположення об"єкту оцінки до висновку про оцінку ( л.с. 37 , справа № 411/4755/12 ) [ADDRESS] дійсно є паралельними, однак їх земельні ділянки не межуть і знаходяться на значній відстані одна від одної . Що також дає підстави для сумніву в об"єктивності свідка. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Позивачі, посилаючись на отриманий в КП " Криворізьке БТІ " новий технічний паспорт від 16 05 2013 року просять визнати право власності на житловий будинок " А-1", сарай " Б " , літню кухню " В " , вбиральню " Е " , сарай " Ж ", огорожу " № 1", ворота- фіртку " №2", замощення "1". Однак , відповідно до схематичного плану ( а.с. 43) домоволодіння складається з житлового будинку " А", сараю " Б " , сараю " В " , забору " №1" . Як зазначено в схематичному плані до даного технічного паспорту не оформлені правовстановлюючі документи на тамбур " В " , сарай " Ж " , які позивачі також просять визнати за ними . Однак дані побудови не узаконені належним чином і не можуть бути об"єктом права визнання права власності, що є самостійною підставою для відмови позивачам в заявленому ними позові в цій частині. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачі не надали суду будь-яких беззаперечних доказів на підтвердження того, що вони добросовісно та відкрито, безперервно володіли нерухомим майном саме з березня 2003 року, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed