Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

01.09.2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За життя вона уклала заповіт на належну їй квартиру на ім`я її сина - [PERSON] та онука - [PERSON] в рівних частках. Крім того, позивач є спадкоємцем п`ятої черги та родичем спадкодавця другого ступеня споріднення. Він своєчасно 08.07.2008 р. звернувся до нотаріуса з відповідною заявою і прийняв спадщину після смерті бабусі.25.01.2008 р. відповідач зареєстрував своє місце проживання за адресою спірної квартири, проте, жодного дня в ній не мешкав ні до реєстрації, ні після, тобто, фактично прийняття спадщини відповідачем шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не відбулося. Відповідач до теперішнього часу не оформив своє право власності на Ѕ частку квартири. Позивач просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , яка складається із двох житлових кімнат загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 26.1 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] , [INFO] . Заяви та клопотання сторін. Позивач підтримав заявлені вимоги, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судовому засіданні 09.12.2020 р. заперечував проти задоволення позову, заявив клопотання про відкладення судового розгляду для залучення захисника, пояснив, що не проживав у спірній квартирі до теперішнього часу, своє право щодо нерухомого майна не реалізував. У судове засідання 13.01.2021 р. та 21.01.2021 р. не з`явився, заяв не надав. Процесуальні дії у справі. 02.09.2020 р. судом зроблено запит до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Селидівської міської ради щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою від 09.09.2020 р. справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою від 22.09.2020 р. закрито підготовче засідання, витребувані докази по справі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. [PERSON] померла [INFO] . За життя склала заповіт, відповідно до якого квартиру [ADDRESS] заповіла в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . Відповідач по справі [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей Відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради від 17.08.2020 р., за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.01.2008 р. були зареєстровані [PERSON] по 04.03.2008 р., знята з реєстраційного обліку по смерті, [PERSON] з 25.01.2008 р. по теперішній час. Як вбачається з Акту від 06.08.2020 р. за адресою: [ADDRESS] , з 25.01.2008 р. зареєстрований [PERSON] , проте в квартирі жодного дня не мешкав та не мешкає на теперішній час. 18.08.2020 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ успадковану частину квартири. Постановою від 18.08.2020 р. у вчиненні нотаріальної дії - про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна відмовлено з тих причин, що [PERSON] прийняв спадщину фактично, шляхом проживання разом зі спадкодавцем. Як вбачається з наданої довідки, за адресою: [ADDRESS] , існує заборгованість зі сплати комунальних послуг. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. ст.1216,1217,1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємцями, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством; у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що згідно заповіту позивач та відповідач мали право на спадкування по Ѕ частки спірної квартири за заповітом, також, є спадкоємцями першої та п`ятої черги за законом. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із відповідною заявою для оформлення спадщини. Відповідач до нотаріальної контори з 01.02.2008 р. по теперішній час із заявою для оформлення своєї частки спадщини не звертався. У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна відмовлено з тих причин, що [PERSON] прийняв спадщину фактично, шляхом проживання разом зі спадкодавцем. Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, відповідач зареєстрував своє місце проживання за адресою мешкання спадкодавця за п`ять днів до її смерті, проте, жодного дня за зазначеною адресою не мешкав, тому, посилання на те, що відповідач прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті не знайшло підтвердження в судовому засіданні, до нотаріальної контори за оформленням своєї частки спадщини до теперішнього часу не звертався, майном, як власник, не опікується. Натомість, позивач прийняв свою частку спадщини, має намір оформити право власності на цілу частку майна, оскільки відповідач протягом тривалого часу не цікавиться належною йому часткою квартири, право власності не оформлює, про що також зазначав у судовому засіданні. Тягар утримання майна не несе, та перешкоджає позивачу своєю бездіяльністю, що може призвести до порушення прав третіх осіб, як-то обов`язку утримання будинку та прибудинкової території, сплати комунальних платежів за надання теплової енергії тощо. Оформити своє право власності іншим шляхом, окрім судового, позивач не має можливості. Проте, і в суді відповідач перешкоджає позивачу в реалізації права щодо вирішення питання частки нерухомого майна, зловживаючи своїми правами заявляючи клопотання про відкладення розгляду, та не з`являючись потім у судові засідання. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved