Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори про зняття заборони відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що при зверненні до нотаріуса з метою оформлення договору дарування земельної ділянки та житлового будинку з`ясувалось, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості про існування обтяження у вигляді заборони відчуження. Реєстратором є Перша київська державна нотаріальна контора. Об`єктом обтяження є жилий будинок за адресою: [ADDRESS] . Дата виникнення обтяження 16.01.1968 року. Позивач просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду були визнані не поважними. При цьому, відповідачем були подані до суду пояснення згідно з якими, відповідач зазначив, що був лише реєстратором заборони на об`єкт нерухомого майна, а не обтяжувачем, матеріали справи були знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав. [PERSON] , 1958 р.н., є власником жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно з Свідоцтвом про право власності від 17.05.2003 року серії [NUMBER] , копія якого міститься в матеріалах справи. Земельна ділянка за вказаною адресою також є власністю позивача згідно з Державним актом на право приватної власності від 14.04.1999 року серії ІV-КВ № 145957, копія якого міститься в матеріалах справи. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення договору дарування земельної ділянки та житлового будинку з`ясувалось, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є відомості про існування обтяження у вигляді заборони відчуження. Реєстратором є Перша київська державна нотаріальна контора. Об`єктом обтяження є жилий будинок за адресою: [ADDRESS] . Дата виникнення обтяження 16.01.1968 року. Перша київська нотаріальна контора на звернення позивача повідомила, що не має можливості надати інформацію через відсутність документів. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28.05.2021 року, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора 04.11.2004 року зареєстроване обтяження заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1438119; підстава обтяження: повідомлення, 12-07, 10.01.1968; об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; додаткові дані: Архівний номер: 7585KІEV1, архівна дата: 11.10.1996, дата виникнення: 16.01.1968, № реєстру: 3-1, внутр. № 9С01172С2ВЕD572F6D4A. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Зі змісту ст.ст.15,16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.16 ЦК України, загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом встановлено, що обтяження майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження своїм майном, відсутні відомості про конкретні підстави накладення заборони та обтяження стосовно майна позивача, суд вважає позовні вимоги позивача в частині скасування заборони такими, що підлягають задоволенню. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася, зокрема Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус. Згідно з ч. 3, 4 ст. 31-1 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно з ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Накладання та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації регулюється главою 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 4.1. глави 15 Порядку накладання заборони щодо відчуження майна реєструється нотаріусами в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, арештів, накладених на майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Про накладені заборони щодо відчуження робиться запис в Алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів. Згідно з п. 5.1. глави 15 Порядку нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Відповідно до п. 6.1. глави 15 Порядку про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Обтяження (заборону) було зареєстровано Першою київською державною нотаріальною конторою. Підстави вчинення та реєстрації відповідних заборон та обтяжень Перша київська державна нотаріальна контора пояснити не змогла. Тому, усунути перешкоди для позивача щодо розпорядження своїм майном, на думку суду, має саме відповідач. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved