Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

29.10.2014р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування вказує, що з 31.01.1981 року по 12.12.2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними було набуто житловий будинок [ADDRESS], з земельною ділянкою площею 0,1899га., та автомобіль "Камаз 5511 Самоскид-С", державний номерний знак [NUMBER]. У будинку зареєстровані вона, відповідач, двоє їхніх дітей та троє онуків. Спільне мешкання з відповідачем не можливе, оскільки відповідач постійно чинить сварки, не пускає на поріг доньку з її трьома малолітніми дітьми. Позивач просить виділити у власність [PERSON]: житловий будинок [ADDRESS] з земельною ділянкою, площею 0,1899 га. Визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS], та на земельну ділянку, площею 0,1899га., призначену для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, ведення підсобного господарства . Припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину у спільній власності на житловий будинок [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль " Камаз - 5511 Самоскид-С", державний номерний знак [NUMBER]. Припинити право власності [PERSON] на 1/2 частину автомобілю " Камаз - 5511 Самоскид-С", державний номерний знак [NUMBER]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 58 378 грн. грошової компенсації вартості 1/2 частини спільно нажитого майна. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1800 грн. за виконання звітів про оцінку майна, 7064,40 грн. витрат на правову допомогу, 3654 грн. сплаченого судового збору, 121,80 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставині викладенні у позові , просять позов задовольнити. Вказують, що відповідач постійно вчиняє сварки, не пускає до будинку дітей та онуків, вигонить їх з двору, тому спільне мешкання з відповідачем не можливо. Зазначають, що за період спільного проживання, також було придбано автомобіль "VOLVO", який знаходиться в користуванні відповідача, але оскільки на вказаний автомобіль у неї документи відсутні, вона не бажає його ділити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 23.01.2015 року проти задоволення позову заперечує. Зазначає, що між ним та дружиною дійсно виникають конфлікти, оскільки дружина не готовить їсти, син прийшов до них додому та постав на пральну машину замок, тому він не має можливості прати речі, син бере автомобіль без погодження з ним. Проти проживання дітей та онуків у будинку він не заперечує. Зазначає, що він не має іншого житла, вартість спільно нажитого майна вважає заниженою, згоден сплатити позивачу 70 000 грн. компенсації вартості спільно нажитого майна та віддати автомобіль "Камаз", бажає залишитися мешкати у спірному будинку. Вислухавши сторони, представників сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.01.1981 року по 12.12.2013 року. За час перебування у шлюбі, сторонами було набуто житловий будинок [ADDRESS], з земельною ділянкою площею 0,1899га., та автомобіль "Камаз 5511 Самоскид-С", державний номерний знак [NUMBER], вказані обставини визнаються сторонами та не потребують доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. До пояснень свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснював, що спільне мешкання батьків в одному будинку не можливе, відповідач є тираном, суд відноситься критично, оскільки між відповідачем та свідком неприязнені відносини. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.60, 61, 71 ч.1-5 Сімейного Кодексу України, ст.22 КпШС УРСР згідно норм яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вони мають рівні права на вказане майно. Згідно ст.ст.368, 370, 372 ЦК України - у разі виділу частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. В разі поділу вказаного майна між співвласниками вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.2,4,5 ст.71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно п. 25 Пленуму від 21.12.2007р., вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на часту у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не можу бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майна за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 10 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем в судовому засіданні не доведено належними доказами, що будинок та земельна ділянка є неподільними речами, що спільне користування майном є неможливим, а також не доведено, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Таким чином, хоча позивачем і було внесено на депозитний рахунок вартість 1/2 частини спільно нажитого з відповідачем майна, але відповідач іншого житла не має, проти позбавлення його частини належного йому на праві власності майна заперечує, частки сторін у спільній сумісній власності є рівними, позбавлення права на частину домоволодіння, завдасть інтересам відповідача істотної шкоди, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково та визнати за [PERSON] та за [PERSON], за кожним з них, право власності по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS], з господарчими спорудами: гараж "Е", розміром 4,75 х 7,29м., сарай "К", розміром 4,47 х 6,09м., погріб "Ж", погріб "Г", вбиральня "И", душ "З", що розташовані по [ADDRESS] загальною вартістю 155 008 грн. , по 1/2 частині земельної ділянки, площею 0,1899 га., що розташована на території Криворізької міської ради у Тернівському районі та призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства по [ADDRESS], загальною вартістю 82 698 грн., та по 1/2 частині автомобілю "Камаз Самоскид-С", реєстраційний номер [NUMBER], 1988 року випуску, червоного кольору, вартістю 120 950 грн. Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності зі ст.79, 88 ЦПК України при частковому задоволенні позову, слід стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати в сумі 1793,28 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні". Таким чином, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи - 1218 грн., а також з урахуванням того, що не надано розрахунку стосовно часу та вартості послуг представника за складання позовної заяви, за складання заяв про забезпечення позову, не надано розрахунку за годину участі в процесі, представник позивача була присутня у 4 судових засіданнях в проміжок часу з 12.42год. до 14.54год., з 12.26год. до 12.36год., з 12.21год. до 12.49 год., з 11.46 год. до 12.41 год., складала позов, клопотання та заяву про забезпечення позову, тому суд вважає, що оплата послуг представника позивача [PERSON], яка надавала правову допомогу позивачу, має складати 1 000 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 84,88 ЦПК України. У стягненні витрат за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн. та у стягненні 1800 грн. сплачених позивачем за виконання звітів про оцінку майна, суд вважає необхідним відмовити, оскільки ст.79 ЦК України передбачений вичерпний перелік судових витрат, до яких сплата судового збору до заяви про забезпечення позову, а також оплата витрат за виконання звітів, не відноситься. На підставі ст.22 КпШС УРСР, ст.ст.60, 61, 71 СК України, ст.ст. 365, 368, 370, 372 ЦК України,

Outcome: partial