Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 07.03.2019 року вона уклала шлюб з відповідачем. До укладення шлюбу з відповідачем [INFO] у них народився син - [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач не захотів продовжувати сімейні стосунки і покинув сім`ю, залишивши її одну з малолітнім сином. При цьому відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням сина, не купує дитині ніяких речей, та не надає коштів на утримання сина. Позивач зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені з липня 2020 року, спільного господарства вони не ведуть, збереження сім`ї є неможливим, з огляду на те, що вони з відповідачем не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги. Відповідач на контакт не їде, спроби налагодити відносини та зберегти сім`ю результату не дали. Також позивач вказує, що на даний час вона з малолітнім сином проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . З вересня 2020 року син відвідує дитячий садок № 18 м. Ужгорода. Добровільної згоди щодо утримання їхнього сина, вони з відповідачем не досягнули. Вона не має самостійного доходу, та не може працевлаштуватися, оскільки має на утриманні малолітнього сина. Її дохід не дозволяє їй самостійно утримувати і забезпечувати належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідач працює охоронцем приватного будинку, а також кожні три місяці через офіційне запрошення виїжджає на роботу на завод у м. Прага. А тому на підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити позов, з підстав, викладених у ньому. Додала, що за час спільного проживання відповідач постійно принижував її. Їй і дитині увагу не приділяв, нічим не допомагав. Вісім місяців вони проживають окремо з відповідачем, відповідач повністю самоусунувся від утримання дитини, навіть коли позивач хворіла на коронавірусну інфекцію відповідач не допомагав з дитиною. Зазначила, що відповідач працює охоронцем у готелі "Прага" у м. Ужгород та приватного будинку власника готеля "Прага" та отримує щомісячно заробітну плату від 12000,00 грн., а також кожні три місяці виїжджає на роботу в Чехію у м. Прага де працює на заводі власника готеля "Прага" , де отримує зарплату більше 1000 дол. США щомісячно. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити позов. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав. Заперечив, що працює в Чехії, оскільки у зв"язку із пандемією знаходиться в Ужгороді, зазначивши, що працює лише охоронцем приватного будинку. Не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 07.03.2019 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Як встановлено в судовому засіданні сторони проживають окремо з липня 2020 року, спільного господарства не ведуть, між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідач позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Як встановлено в ході розгляду справи малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір"ю, що не заперечується відповідачем. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Відповідач перебуває в працездатному віці, інших утриманців не має, являючись батьком неповнолітнього сина зобов`язаний утримувати його до повноліття. З пояснень позивачки в суді убачається , що відповідач працює охоронцем у готелі "Прага" у м. Ужгород та приватного будинку власника готеля "Прага" та отримує щомісячно заробітну плату від 12000,00 грн., а також кожні три місяці виїжджає на роботу в Чехію у м. Прага де працює на заводі власника готеля "Прага" , де отримує зарплату більше 1000 дол. США щомісячно. Позивач заперечив ці обставини зазначивши , що за кордоном не працює у зв"язку із карантином, а працює охоронцем приватного будинку, а тому згідний платити аліменти у розмірі 2000, 00 грн. Враховуючи наведене, суд уважає, що з [PERSON] , слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 184 СК України, у твердій грошовій сумі, в розмірі по 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved