Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою, вказавши, що 17.10.2017 року о 23.30 год., відповідач водій [PERSON] керуючи автомобілем марки "Mazda 626", державний номерний знак [NUMBER] по вул. Заводській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не врахував межі безпечної швидкості руху та допустив наїзд на перешкоду у вигляді електричної опори. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, пасажир та водій автомобіля отримали травми. 15 листопада 2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено постанову по справі №211/5096/17, якою встановлено вину [PERSON] в скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальностізаст. 124 КУпАП із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок. Зазначена постанова суду набрала законної сили 28.11.2017 року. Діями відповідача позивачеві було завдано майнову шкоду у розмірі 43 227 (сорок три тисячі двісті двадцять сім) гривень 60 копійок, що підтверджується висновком № 90/02-18 від 19 лютого 2018 року експертного авто товарознавчого дослідження автомобіля позивача. Крім того діями відповідача позивачеві також була завдана моральна шкода яку оцінює у 40000 (сорок тисяч ) гривень 00 грн., так йому довелось після ДТП перенести душевні страждання, зокрема: порушення звичайного способу життя, а також моральні страждання, пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідач написав розписку позивачеві, що зобов'язується сплатити моральну шкоду завдану ДТП в розмірі 40000,00 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вважав, що [PERSON] не належний позивач, так як автомобіль йому не належить на праві власності, крім того позивачем не надано жодного підтвердження та доказів заподіяної моральної шкоди, представник стверджував, що відсутні підстави для задоволення позову, просив відмовити. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, про слухання справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У судовому засіданні встановлено, що 17.10.2017 року о 23.30 год., відповідач водій [PERSON] керуючи автомобілем марки "Mazda 626", державний номерний знак [NUMBER] по вул. Заводській в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не врахував межі безпечної швидкості руху та допустив наїзд на перешкоду у вигляді електричної опори. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження, пасажир та водій автомобіля отримали травми. 15 листопада 2017 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено постанову по справі №211/5096/17, якою встановлено вину [PERSON] в скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальностізаст. 124 КУпАП із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому вираженні становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок. Зазначена постанова суду набрала законної сили 28.11.2017 року. (а. с. 11 - постанова суду). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішеннямсуду угосподарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 17 жовтня 2017 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. У судовому засіданні також встановлено, що власником автомобіля марки "Mazda 626", державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON]. (а.с. 9). Страхувальником автомобіля марки "Mazda 626", державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] згідно полісу страхування № 0162302 від 02.08.2017 року та водієм на момент ДТП . (а.с. 10). Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача, що позивач [PERSON]О, є не належним позивачем, так як він не власник автомобіля якому завдано шкоду, а лише керував ним. Стаття 395 ЦК України, визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно ст. 396 ЦК України, правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право , то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підмтаві ст. 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно ст. 1187 ЦК України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління, або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху , затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказаному автомобілю було завдано механічні пошкодження. Згідно пп. 8, 9 ч. 2ст. 16 ЦК Україниспособами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно дост. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Згідност. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її задала. В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи. З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього до заподіювача шкоди. Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, щоправо вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Приписами частини 1статті 1187 ЦК України визначено поняття джерела підвищеної небезпеки. У частини 2статті 1187 ЦК України зазначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до висновку за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження № 90/02-18 від 19 лютого 2018 року, сума матеріальної шкоди, спричиненого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля марки "Mazda 626", державний номерний знак [NUMBER], складає 43227, 60 гривень (а.с. 12-22 ). За проведення експертизи позивач сплатив збір в розмірі 1800,00 грн. який враховує в матеріальну шкоду, а тому просить стягнути майнову шкоду в розмірі 45027 (сорок п'ять тисяч двадцять сім) гривень 60 копійок. (а.с. 23). Вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження є документом, що містить відомості про обставини, що мають значення для справи, тобто письмовим доказом. Будь-яких доказів на спростування вказаної вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідач суду не надав. Щодо моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною 1ст. 1167 ЦК Українивідповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У ч. 2ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК Українипередбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4(Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язкуміж шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіянуйому шкодута з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відповідно дост. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В матеріалах справи є оригінал розписки з якої вбачається, що сам відповідач [PERSON] зобов'язався виплатити позивачеві [PERSON] моральну шкоду за розбитий автомобіль в розмірі 40000,00 грн. на протязі трьох місяців. (а.с. 83 - розписка). Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити дані вимоги позивача в повному обсязі, в розмірі 40000,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1-3ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Враховуючи те, що обставини, на які посилалась сторона позивача у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження підстав своїх заперечень, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог. Судові витрати згідно статті 141 ЦПК України в разі задоволення позову стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved