Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» за участі третьої особи Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання припиненими трудових відносин, визнання дійсним запису до трудової книжки, внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Свої вимоги мотивувала тим, що 15 березня 2010 року позивача призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН». 08 червня 2017 року позивачем написано загальним зборам учасників товариства заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 09 вересня 2017 року та направлено електронною поштою на адреси засновників, що передбачено Статутом, яка була отримана учасниками товариства [PERSON] та [PERSON] . Однак станом на день звернення до суду загальними зборами учасників товариства не вчинено будь-яких дій щодо звільнення позивача. У зв`язку з чим просить припинити трудові відносини між [PERSON] до Товариством з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» з 09 червня 2017 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади директора за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу Законів про працю України, визнати дійсним запис Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» до трудової книжки за № 9 від 09 червня 2017 року [PERSON] та внести відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 23 липня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 15 березня 2010 року позивача призначено на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» (а.с. 8-12, 13-18, 19-40). 08 червня 2017 року позивачем написано загальним зборам учасників товариства заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 09 вересня 2017 року та направлено електронною поштою на адреси засновників, що передбачено Статутом, яка була отримана учасниками товариства [PERSON] та [PERSON] (а.с. 51, 53, 54, 55). Позивачем в обґрунтування позовних вимог вказано, що загальними зборами учасників товариства не вчинено будь-яких дій щодо звільнення позивача. Між сторонами виникли трудові правовідносини, тому предметом доказування є встановлення причин звільнення - порушення законодавства про працю. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Частиною 1 ст. 145 ЦК України передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Положеннями статті 58 та статті 41 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що до компетенції загальних зборів учасників належить вирішення питання про утворення та відкликання виконавчого органу товариства. Відповідно до статті 4 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі статуту. Установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства. У відповідності до ч.1 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Частинами 3, 5 статті 61 даного Закону визначено, що Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Згідно ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов`язків. Частиною 4 ст. 145 ЦК України передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення і відкликання виконавчого органу товариства. Згідно зі ст. 21 КЗпП України сторонами трудового договору є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, якому й надано право звільнення працівника у певних випадках. Статтею 36 КЗпП України передбачені підстави припинення трудового договору, до яких, зокрема, належать угода сторін; закінчення строку (п.п. 2, 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст.ст. 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст. 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (ст. 45). Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Судом встановлено, що відповідно до п. 4.7 Статуту загальні збори учасників у товаристві з обмеженою відповідальністю уповноважені приймати на роботу та звільняти з роботи керівника. 08 червня 2017 року позивачем написано загальним зборам учасників товариства заяву про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 09 вересня 2017 року та направлено на адреси засновників, докази про направлення повідомлення про призначення зборів підтверджені матеріалами. Однак до теперішнього часу засновниками не розглянуто питання про припинення трудових відносин. За встановлених обставин, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» за участі третьої особи Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання припиненими трудових відносин: припинити трудові відносини між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» з 09 червня 2017 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади директора за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. ст. 38 Кодексу Законів про працю України. Позивач також просила визнати дійсним запис, внесений Товариством з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» до трудової книжки за № 9 від 09 червня 2017 року [PERSON] . На підтвердження позовних вимог надано копію трудової книжки, в якій міститься запис № 9 від 09 червня 2017 року, внесений Товариством з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» про звільнення [PERSON] з посади директора за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 114 к від 25 травня 2017 року (а.с. 8-12). Оскільки зазначені вимоги є взаємовиключними з вимогами про визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» з 09 червня 2017 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади директора за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. ст. 38 Кодексу Законів про працю України, які судом задоволено повністю, тому відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач просить про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV державна реєстрація - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу. У разі подання документів для проведення реєстрації змін до відомостей щодо юридичної особи заявником відповідно до норм пункту 8 частини 1 статті 1 Закону № 755-IV є уповноважений представник юридичної особи. Згідно з положеннями пункту 5 розділу II Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2016 № 359/5, у разі подання заяви уповноваженою на те особою державний реєстратор перевіряє обсяг повноважень такої особи за документом, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи. Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб ? підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо юридичних осіб містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у т. ч. підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків (або серія та номер паспорта для фізичних осіб, які відмовилися від його прийняття), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Якщо юридична особа має відокремлені підрозділи, то в ЄДР вносяться відомості й про керівників таких підрозділів. В силу приписів ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до ЄДР, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Згідно з абзацом 2 пункту 6 частини 1 статті 15 Закону № 755-IV для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, подається рішення уповноваженого органу управління юридичної особи, яке викладається у письмовій формі, прошивається, пронумеровується та підписується засновниками (учасниками), уповноваженими ними особами або головою та секретарем загальних зборів (у разі прийняття такого рішення загальними зборами). Справжність підписів на такому рішенні нотаріально засвідчується, крім випадків, передбачених законом. Водночас відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, поміж іншого, подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до ЄДРЮОФОП. Відповідно до п. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду щодо: зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі). Виписка з Єдиного державного реєстру у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора. Відповідно до підпункту 3 п. 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» cуб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення: проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Позивачем заявлено вимоги про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН», тобто юридичної особи, яка не наділена повноваженнями у сфері державної реєстрації прав. Вимоги до державного реєстратора позивачем не заявлялися. Тому за встановлених обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» за участі третьої особи Броварської районної державної адміністрації Київської області про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» за участі третьої особи Броварської районної державної адміністрації Київської області про визнання припиненими трудових відносин, визнання дійсним запису до трудової книжки, внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань частково: припинити трудові відносини між [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «О2КСИДЖЕН» з 09 червня 2017 року, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади директора за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. ст. 38 Кодексу Законів про працю України. В решті позовних вимог відмовити. Оскільки, позивач під час звернення до суд не сплатила судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі по 704,80 грн. за кожну, тому суд приходить висновку про стягнення з позивача в дохід держави судового збору у розмірі за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 704,80 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру, яка підлягає задоволенню, у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial