Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та після остаточного уточнення позовних вимог, остаточно просить перевести права та обовязки покупця, виплатити [PERSON] кошти в сумі 88000 гривень, визнати за нею право власності на 3/50 частин нежитлового приміщення, розташованого за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева), 217, що становить 42,8 кв.м. та складається з торгової зали 14 - пл.40,6 кв.м. та тамбуру 12- пл.2,2 кв.м., всього 42,8 кв.м. та витребувати з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] 3/50 частин нежитлового приміщення. В обгрунтування позовних вимог, позивачка зазначила, що вона є співвласником нежитлової будівлі за адресою вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева) №\~217, в смт Котельва Полтавської області. Інший співвласник [PERSON] продав [PERSON] належну йому на праві власності 3/50 частки в цій нежитловій будівлі з порушенням вимог ст. 362 ЦК України, а саме не повідомив про такий намір, що потягло за собою порушення її прав як співвласника на переважне право купівлі спірної частки, а тому у позовній заяві просила перевести на неї права та обовязки покупця за договором купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], укладеного 03.05. 2012 року, виплатити йому 88.000,00 грн. внесених нею на депозитний рахунок суду, та визнати за нею право власності на дане приміщення. Крім того просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] 3/50 частин нежитлового приміщення, які їй подарувала [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] просила суд задоволити її позовні вимоги з підстав викладених у позовних заявах та пояснила суду, що в 20.06. 2012 року вона по домовленості з [PERSON], яка була директором ПП "Побутовик-Котельва" придбала частку нежитлового приміщення за старою адресою вул. Жовтнева №217 в смт Котельва, Полтавської області. [PERSON] видала розписку, що отримала від [PERSON] кошти в сумі 88.000,00 грн. за проданий їй торговий зал -44 кв.м. Копія даної розписки знаходиться в матеріалах справи ( Т.1 а.с.76). 18.11.2013 року, на її адресу надійшов лист з пропозицією, від [PERSON]І від імені її сина [PERSON] про купівлю частки 3/50 нежитлового приміщення, за адресою: Жовтнева 217, смт Котельва Полтавської області. Після отримання листа- пропозиції, вона дала згоду на викуп даного приміщення, проте оформити це приміщення, так і не вдалося. 18.09. 2014 року згідно отриманої інформації їй стало відомо, що [PERSON] ще в травні 2012 року продав належну йому частку власності, а саме 3/50 частин вказаного вище нежитлового приміщення - [PERSON], яка в свою чергу в червні 2014 року подарувала дану частку власності - [PERSON], яка зареєстрована за нею по даний час. В звязку з наведеним, позивачка також в своїх вимогах прохала витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] 3/50 частин нежитлового приміщення за адресою: Полтавський шлях ( стара назва - вул. Жовтнева), 217 смт Котельва, Полтавської області, що становить 42,8 кв.м. В серпні 2015 року позивачка звернулася до суду з вищевикладеними позовними вимогами, які уточнювала на протязі розгляду справи по суті, і просить суд задоволити її позовні вимоги в остаточній редакції від 04.12. 2017 року. Позивачка також просила задоволити її заяву, щодо визнання поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду, обгрунтовуючи її тим, що про порушення своїх прав вона дізналась 18 вересня 2014 року коли ознайомилась з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що [PERSON] продав свою частку [PERSON] 03.05.2012 року. Представник позивачки [PERSON], адвокат [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги №11 від11.06. 2015 рок (Т.1, а.с. 43,44,45) позов позивачки, уточнений в остаточній редакції від 04.12. 2017 року підтримала повністю. Пояснила суду, що нотаріус порушив вимоги ст. 362 ЦК України, а саме вважає, що нотаріус не впевнилася, що продавець у письмовій формі повідомив усіх учасників спільної часткової власності про свій намір продати свою частку власності, а тому адвокат вважає, що необхідно перевести права та обовязки покупця, та визнати за позивачкою право власності на дане приміщення, а також витребувати дане приміщення з чужого незаконного володіння [PERSON] Також прохала визнати пропущений річний строк позовної давності, щодо даної категорії справ пропущеним по поважним причинам. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку. Інтереси відповідача в суді представляв [PERSON], який діє на підставі довіреності 31.03.2016 року (Т. 2, а.с. 129) та адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру Пг №074116 від 06.07. 2015 року та витягу з угоди від 06.07. 2015 року (т. 1 а.с. 52,53). [PERSON] та адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечували, пояснивши суду, що [PERSON] належало на праві власності 3/50 частки у нежитловому приміщенні за адресою: вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева) №217, смт Котельва Полтавської області. В кінці 2011 та в січні 2012 року, відповідач [PERSON] письмово направив співвласникам спільної часткової власності лист - пропозицію, щодо продажу належної йому частки власності, проте ніхто не бажав придбати вказану частку майна за суму, яку запропонував [PERSON]. Після цього, 03.05. 2012 року у нотаріальній конторі договір купівлі- продажу, був укладений між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] нотаріусу надавав квитанції про направлення листів пропозицій співвласникам. Дані квитанції були забрані нотаріусом. Після укладання угоди, [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поїхали до [PERSON] де вона передала 25.000,00 доларів США в рахунок купівлі- продажу. [PERSON] написав розписку про отримання даної суми коштів від [PERSON] в присутності свідків, які також зазначили дані обставин своїми підписами. [PERSON] не надсилав ніякого листа- пропозиції [PERSON] в листопаді 2013 року так як він вже свою частку продав [PERSON] [PERSON] позивачка визнала, що вона придбала частину приміщення 44,2 кв.м. у [PERSON] в червні 2012 році. Також вона визнала, що їй добре було відомо, що лист- пропозицію їй направляла [PERSON] [PERSON], що на неї не оформила власніть [PERSON] і стало підставою звернення до суду. Ці відносини, не мають будь якого відношення до договору купівлі- продажу між [PERSON] та [PERSON] , який укладений 03.05. 2012 року. Позивачка і її чоловік [PERSON] добре знали і не заперечували про укладений договір між [PERSON] та [PERSON], тільки після того, як [PERSON] не повернула їм кошти в сумі 88.000,00 грн., та проти неї було порушена кримінальна справа, позивачка звернулася до суду, і тому він вважає, що вона без будь яких поважних причин пропустила річний термін для звернення до суду. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася в установленому порядку, її інтереси в суді представляла адвокат [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 02.07. 2015 року. Адвокат [PERSON] зазначила суду, що згідно рішення про державну реєстрацію від 11.06. 2014 року про право власності на 3/50 частин, приватної спільної власності по вул. Полтавський шлях (стара адреса - вул. Жовтнева) №217 смт Котельва, Полтавської області за [PERSON], на підставі договору дарування, від 11.06. 2014 року, яким 3/50 частин [PERSON] подарувала [PERSON] [PERSON] як власник мала право розпоряджатися своєю часткою власності, тому договір дарування є законним та укладений правочин не суперечить нормам матеріального права. В п. 18 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України від 07.02. 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" вказано, вирiшуючи такi спори, суд не має права задовольняти позови про визнання правочину недійсним, якщо його метою є переведення на позивача (співвласника майна) прав та обовязків покупця, оскільки цивільним законодавством передбачено iншi наслідки порушення положення частини четвертої статті 362 ЦК України. Згідно посилання на вищевказану постанову, ст. 362 ЦК України не передбачає визнання правочину недійсним, а тільки переведення прав покупця. Переведення прав покупця можливо тільки, в тому разі, коли власник який придбав частку у спільній власності, являється на момент звернення до суду власником купленої частки власності. Тому законодавець визначив річний строк звернення. В разі продажу, дарування тобто проведення правочину між власником купленої частки і третьою особою переведення прав покупця неможливо, оскільки третя особа не є стороною договору купівлі- продажу, який надає право вимагати переведення прав покупця. Таким чином, оскільки [PERSON] являється власницею спірних 3/50 частин нежитлової будівлі площею 42,8 кв.м., на підставі договору - дарування, то даний договір дарування не може бути визнаний недійсним з підстав ст. 362 ЦК України, так як [PERSON] не є стороною договору купівлі- продажу від 03.05. 2012 року. Договор-купівлі продажу, втратив правову силу, після державної реєстрації приватної власності від 11.06. 2014 року спірних 3/50 частин нежитлової будівлі, за [PERSON] Неможливо перевести права та обовязки з [PERSON], так як вона вже не володіє цими правами та обовязками, щодо власності [PERSON] на день звернення з позовом до суду. Позовна вимога, до [PERSON]В про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме 3/50 частин нежитлового приміщення, яке зареєстроване, як власність [PERSON], не підлягає задоволенню, за безпідставністю. Крім того, адвокат [PERSON] заявила, що позивачка пропустила строк звернення до суду з позовними вимогами про переведення прав та обовязків покупця. Згідно ч. 2 п.3 ст. 258 ЦК України- передбачає спеціальну позовну давність, строком один рік. Тому прохала відмовити в задоволені позову в звязку зі спливом позовної давності. Співвідповідачка [PERSON] та її адвокат [PERSON], яка діє на підставі витягу з угоди про надання правової допомоги 317 від 01.07. 2015 року та ордеру ПТ № 073117 від 01.07. 2015 року ( а.с. 72,73) у відкритому судовому засіданні просили відмовити позивачці в задоволені її позовних вимог, щодо переведення прав та обовязків покупця та визнання права власності, в звязку зі спливом позовної давності, а щодо вимог до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовити за безпідставністю. Також [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала пояснення представників співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], при цьому суду заявила, що позивачці добре було відомо, що вона купила дане нежитлове приміщення під магазин. Неодноразово, чоловік позивачки [PERSON] надавав їй консультації, щодо ремонту який вона проводила в нежитловому приміщенні, після придбання. Дані консультації він надавав приходивши до неї в приміщення. Також позивачка після придбання, неодноразово цікавилася за скільки вона придбала це приміщення. Позивачка та її чоловік є співвласниками по даному приміщенню. Вхід до нежитлових приміщень позивачки та її - один загальний, а тому позивачка знала і бачила ремонт, який вона проводила. Ремонт проводився капітальний з вкладенням великих коштів. Це міг робити тільки власник. Вони деякий час оплачували рахунки, як співвласники за постачання електричної електроенергії. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватний нотаріус Котелевського районного округу [PERSON] в суд не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. [PERSON] направила до суду заяву, разом з довідкою про стан здоровя, в якій повідомила, що не може з'явитися у судове засідання в зв'язку з незадовільним станом здоровя та підтримує свої пояснення надані у судовому засіданні під час розгляду справи суддею Цвітайлом П.В. Одночасно заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з наступних підстав: щодо переведення на позивачку прав та обовязків за договором купівлі-продажу спірних 3/50 часток нежитлового приміщення, укладеного 3 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], виплати [PERSON] 88.000,00 гривень внесених позивачкою на депозитний рахунок Котелевського районного суду та визнаня за нею права власності на спірні 3/50 частки нежитлового приміщення загальною площею 42,8кв.м. - відмовити в задоволені вищевикладених позовних вимог в звязку зі спливом позовної давності; щодо позовної вимоги [PERSON], про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] спірних 3/50 частки нежитлового приміщення загальною площею 42,8кв.м. - відмовити за безпідставністю. Судом встановлені такі факти, та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON], відповідач [PERSON] були співвласниками нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева) № 217, смт Котельва, Полтавської області, що підтверджується світлокопією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Т1, а.с.26-31). [PERSON]. продав 3/50 своєї частки в нежитловому приміщенні, площею 42,8 кв.м., які розташовані за адресою смт. Котельва, вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева) 217, Полтавської області, [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу від 03.05. 2012 року посвідченого приватним нотаріусом Котелевського нотаріального округу [PERSON]В.( Т. 1 а.с. 172). Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи №236/237 від 14.04.2017 року проведеної Полтавським відділенням ХНДІСЕ ім. Засл. проф. [PERSON], дійсна ринкова вартість 3/50 часток нежитлового приміщення площею 42,8 кв.м. , розташованого за адресою смт. Котельва, вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева) 217, Полтавської області, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] з урахуванням ПДВ складає 359730 грн. 11 червня 2014 року, [PERSON] безоплатно передала у власність свої 3/50 частки в нежитловому приміщенні, площею 42,8 кв.м., які розташовані за адресою смт Котельва, вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева) 217, в Полтавській області, що підтверджується світлокопією договору дарування від 11.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т 1, а.с. 56,57). В серпні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася з вищевикладеними позовними вимогами, до Котелевського районного суду. Ст. 3 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку передбаченому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 16 ч.1 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Пункт 3 ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає спеціальну позовну давність в один рік - позовна давність в один рік застосовується до вимог про переведення на співвласника прав та обовязків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 ЦК України). Відповідно до п. 18 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України від 07.02. 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», у разi продажу частки у правi спiльної часткової власностi з порушенням переважного права купiвлi iнших спiввласникiв будь-який спiввласник має право предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязкiв покупця протягом одного року вiд дня, коли вiн довiдався або мiг довiдатися про вчинення правочину ( частина четверта статтi 362 ЦК ). Позов, предявлений iз пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (частини третя i четверта статті 267 ЦК). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування статті 32 Конвенції наголошує, що позовна давність має кілька важливих цілей, а саме: забезпечити юридичну визначність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігання несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені спиратися на докази,які вже можливо втратили достовірність і повноту із впливом часу. Порівняльний аналіз терміна "довідався" та "міг довідатися", що міститься в статті 261 ЦК України висновок про презумпцію можливості та обовязки особи знати про стан майнових прав, а тому доведення факту, "не знав", про порушення свого цивільного права і саме з цих причин не звернувся за його захистом до суду є недостатнім. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України, про обовязковість доведення обставин, на котрі позивач посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень (Постанова Верховного Суду України від 22.02. 2017 року № 6-17цс17. ) Суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, щодо визнання поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду. Свідченням сторін, а саме відповідачів, допитаних свідків - [PERSON], [PERSON] які є співвласниками нежитлової будівлі, в якій розташовані спірні 3/50 частки, які пояснили суду, що отримували від [PERSON] в січні 2012 року лист-пропозицію про придбання у нього його власності, але сума коштів, за яку він хотів продати свою частку їх не влаштовувала. Знають, що всі співвласники знали про продаж, який збирається вчинити [PERSON] Вони пояснили, що неодноразово спілкувалися з позивачкою, щодо цього продажу. Позвачці добре було відомо, що [PERSON] придбала це приміщення для магазину. У неї з позивачкою один вхід до приміщення. Крім того підтвердили, що під час ремонту придбаного приміщення [PERSON] - чоловік позивачки, неодноразово приходив до [PERSON], та допомагав порадами відносно ремонту. [PERSON] робила дуже великий ремонт і вклала великі кошти в нього і вони розуміли, що такий ремонт може робити тільки власник приміщення. Свідок [PERSON], суду пояснив, що він на протязі 2011-2013 років приходив до нежитлового приміщення по вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева) 217 в смт Котельва для зняття показників з обліку електроенергії. Позивачка його неодноразово запитувала під час ремонту який проводила [PERSON], що у неї буде за магазин і за скільки [PERSON] придбала його у [PERSON] Позивачка та її чоловік, який допомагав порадами [PERSON] проводити ремонт добре знали, що вона його придбала у власність. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що позивачка з травня 2012 року знала про укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу 3/50 частин нежитлового приміщення. Посилання позивачки, щодо передачі коштів [PERSON] в сумі 88 тисяч гривень, за придбання торгового залу площею 44,2 кв.м. та отримання листа-пропозиції від [PERSON] про купівлю 3/50 частин нежитлового приміщення в листопаді 2013 року, по вищевказаній адресі, немає ніякого відношення до договору купівлі продажу укладеному між [PERSON] та [PERSON] в травні 2012 року. В суді встановлено, що [PERSON] не писав листа- пропозиції, в листопаді 2013 року [PERSON] [PERSON] позивачка і відповідачі підтвердили, що лист від імені [PERSON] написала його мати [PERSON]. Ці обставини явилися підставами для порушення проти [PERSON]. кримінальної справи,за шахрайство, по заяві позивачки в 2014 році. Дані обставини ніякого правового значення по даній цивільній справі, щодо поважних причин для звернення до суду в річний термін про переведення прав та обовязків покупця не мають. Згідно ч. 3 та ч.4 ст. 267 ЦК України- позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, то сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідачка [PERSON] звернулася з заявою до суду в якій просила суд відмовити в заявлених [PERSON] вимог в звязку зі спливом річного строку позовної давності. Суд приходить до висновку, що дана заява підлягає задоволенню щодо вимог про переведення прав та обовязків покупця. Стосовно решти позовних вимог про виплату коштів [PERSON] та визнання права власності то вони є похідними від вимоги про переведення прав та обовязків покупця. Оскільки дана позовна вимога не може бути предметом розгляду в звязку зі спливом позовної давності, то і вище зазначені позовні вимоги підлягають відмові в звязку зі спливом строків позовної давності. Щодо позовної вимоги [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд вважає, її безпідставною з наступних підстав. [PERSON], яка придбала у\~ [PERSON], вище зазначену частку 3/50\~ подарувала її [PERSON], яка і є на теперішній час законним власником 3/50 своєї частки в нежитловій будівлі, площею 42.8 кв.м., які розташовані за адресою смт Котельва, вул. Полтавський шлях (стара назва - вул. Жовтнева), 217, Полтавської області,\~\~ відповідно до договору дарування та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т.1, а.с. 56,57). За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що договір дарування від 11 червня 2014 року, згідно якого [PERSON] безоплатно передала у власність свої 3/50 частки в нежитловій будівлі, площею 42.8 квадратних метра, які розташовані за адресою сел. Котельва, вул. Жовтнева, 217, Полтавської області [PERSON], на даний час не визнаний судом недійсним, тобто є правомірним і позивачка ставлячи вимогу до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, не зазначила підстави незаконності володіння відповідачкою спірним майном, тому її вимога є безпідставною. Позивачка [PERSON] одночасно з предявленням позову \~ внесла на депозитний рахунок суду грошову суму в розмірі 88\~000 гривень відповідно до квитанції\~ (а.с. 1), які необхідно повернути позивачці.\~ Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2015 року, було забезпечено позов шляхом заборони\~ [PERSON], особисто\~ та через уповноважених\~\~ нею на це осіб проводити будь-які дії по відчуженню 3/50 частки нежитлового приміщення.\~ Оскільки відпали причини, у звязку з якими було забезпечено позов, дані заходи застосовані судом по забезпеченню позову, слід скасувати. Відповідно до змісту вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, а саме сплачений при подачі до суду позовної заяви судовий збір та витрати на правову допомогу позивачці за позовом не присуджуються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з позивачки на користь відповідачів необхідно стягти сплачені ними судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу та вартості проведеної експертизи. В судовому засіданні адвокат [PERSON] надав квитанцію №34 від 14.12.2017 року про отримання від [PERSON] 6 000 грн. за надання правової допомоги та розрахунок вартості наданих правових послуг, які необхідно стягти з позивачки на користь відповідача [PERSON] Крім того, суд вважає за необхідне стягти з позивачки також 4000 грн. за правову допомогу надану цим же адвокатом відповідачу [PERSON], під час розгляду справи під головуванням судді Цвітайла П.В., а всього на користь відповідача [PERSON] з позивачки слід стягти 10000 грн. Також, адвокат [PERSON] надала суду квитанцію №23 від 14.12.2017 року та розрахунку вартості наданих правових послуг відповідачці [PERSON] в сумі 4000 грн., та з урахуванням вартості правової допомоги в сумі 4000 грн. наданої цим же адвокатом відповідачці [PERSON], під час розгляду справи під головуванням судді Цвітайла П.В. також в сумі 4000 грн, всього з позивачки на користь відповідачки [PERSON] слід стягти 8000 грн. судових витрат. Відповідно до квитанції №24 від 14.12.2017 року та розрахунку вартості наданих правових послуг адвокат [PERSON] надала відповідачці [PERSON] правову допомогу в сумі 4000 грн., які необхідно стягти з позивачки на користь [PERSON] Крім того, з позивачки на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягти витрати понесені ними за проведення судової оціночно-будівельної експертизи загальною вартістю 2970 грн, тобто по 1485 грн. на користь кожної з відповідачки. Також позивачкою у липні 2015 року при подачі додаткової позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні 3/50 частками нежитлового примішення, був сплачений судовий збір по квитанції №15 від 18.07.2015 року в сумі 243, 60 грн. В ході розгляду справи 16 січня 2017 року нею було змінено вказану вище вимогу на вимогу про витребування у [PERSON] майна із чужого незаконного володіння. (Т.1 а.с. 66). Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за звернення до суду з позовом немайнового характеру встановлюється у розмірі 0,4 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", яким встановлено прожитковий мінімум з 01.01.2017 року на рівні 1600 грн. Тому позивачці слід було сплатити судовий збір в розмірі 640, 00 грн. Таким чином, враховуючи обставини справи та кінцеве рішення суду, суд приходить до висновку, що необхідно достягнути з позивачки [PERSON] на користь держави недоплачений нею судовий збір в розмірі 396, 40 грн.

Outcome: dismissed