Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

29.12.2018 року Департамент Патрульної поліції звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Департаменту Патрульної поліції (р/р [NUMBER] , [NUMBER],[NUMBER] в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172 ЄДРПОУ 40108646) суму заподіяної ним шкоди в розмірі 142259,25 гривень та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідач перебуває у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції займаючи посаду інспектора патрульної поліції в Управлінні яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції. 11.01.2017 року для виконання посадових обов`язків, інспектором Молодецьким Д.М. та його напарником було прийнято службовий автомобіль «Toyota Prius» д/н [NUMBER] . 12.01.2017 року, на вулиці Фонтанська дорога,137 сталася ДТП за участю автомобіля «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] Постановою Київського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 року відповідача притягнуто до адмінвідповідальності за ст.124КоАП України. В результаті вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зокрема, автомобіль «Toyota Prius» відповідно до висновку експертного дослідження від 13.02.2018 року №43 Одеського науково дослідного експертно криміналістичного центра вартість матеріального збитку складає 142259 гривні 25 коп. Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку сплатити спричинені збитки, УПП у м.Одесі ДПП вимушено звернутись до суду з даним позовом. Заочним Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 19.03.2019 року позовні вимоги Департаменту Патрульної поліції про відшкодування матеріальної шкоди задоволено, а саме стягнуто з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції компенсацію заподіяного збитку у розмірі 142259,25 гривень та судовий збір у розмірі 2134,00 гривень. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.08.2019 року скасовано заочне рішення від 19.03.2019 року про стягнення з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції компенсацію заподіяного збитку у розмірі 142259,25 гривень та судових витрат у розмірі 2134,00 гривень та розгляд справи призначений у спрощеному провадженню з викликом сторін. Представник позивача Департаменту Патрульної поліції в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Надав до суду заперечення на відзив, в якому наполягають на задоволенні позову. Представник відповідача адвокат Стороженко О.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала наданий суду відзив на позов та просить застосувати при вирішенні справи строки позовної давності та відмовити у позові. Представник відповідача не погоджується з заявленою позивачем до стягнення грошової суми у розмірі 142259,25 грн. вважаючи її безпідставної та такою, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Відповідач у судовому засіданні повністю підтримав позицію свого представника та просить в позові відмовити. Суд дослідивши в судовому засіданні всі наявні в матеріалах справи докази у сукупності встановив наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Департаментом патрульної поліції займаючи посаду інспектора патрульної поліції в Управлінні яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції. Дані трудові відносини врегульовані Законом України « Про Національну поліцію». 11.01.2017 року інспектором [PERSON] було прийнято службовий автомобіль «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , що підтверджується його особистим підписом у графі «Справний автомобіль прийняв» Дорожнього листа № 1549 за січень 2017 року. Вказані вище обставини визнаються учасниками справи, а тому згідно вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. З матеріалів справи про вбачається, що 12 січня 2017року о 07 год. 40 хв. у м. Одеса по вул. Фонтанська дорога, 137, водій [PERSON] керуючи автомобілем Toyota Prius» д/н [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору. В результаті цього транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Винним у ДТП визнаний [PERSON] , який керуючи автомобілем «Toyota Prius» д/н [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору та постановою Київського районного суду м.Одеси від 13.02.2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу сумою 340,00 гривень. Згідно вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). З урахуванням наведеного судом встановлено, що автомобіль "Tayota Prius" державний номер [NUMBER] пошкоджено у зв`язку з порушенням [PERSON] п. 12.1 Правил дорожнього руху. Тобто вказаний автомобіль пошкоджено з винних дій [PERSON] Згідно висновку експертного дослідження від 13.02.2018 року №43 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Tayota Prius" державний номер [NUMBER] , внаслідок його ушкодження при ДТП від 12.01.2017 року становить 142259,25 гривень. Незважаючи на те, що у вказаному експертному висновку відсутні відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність та прийняття присяги експерта, судом враховується, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 225 ЦПК України експертам, які працюють у державних експертних установах, роз`яснення прав і обов`язків експерта та приведення його до присяги здійснюються керівником експертної установи під час призначення особи на посаду та присвоєння кваліфікації судового експерта. Підписаний текст присяги та розписка про ознайомлення з правами і обов`язками експерта та про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, за завідомо неправдивий висновок приєднуються до особової справи. Вищевказана процесуальна норма має призумційний характер. Згідно вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Правовідносини, яки виниклі між співробітником патрульної поліції та Департаментом патрульної поліції та стосуються відшкодування шкоди заподіяної під час виконання трудових обов`язків не врегульовані Законом України « Про Національну поліцію» , тому у відповідності до вимог ч.9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини ( аналогія закону). Враховуючи встановлені вище судом фактичні обставини суд дійшов висновку, що спірні правовідносини витікають з відносин щодо спричинення шкоди роботодавцю працівником при виконані трудових обов`язків, що врегульовані нормами Кодексу Законів про Працю (далі КзпП ) України. Судом вважається помилковим застосування до спірних правовідносин з боку представника позивача вимог ст. 1166,1187 Цивільного кодексу України, щодо відшкодування заподіяної шкоди, тому що данні норми не відносяться до трудових відносин. Згідно вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно вимог ч. 1 ст. 130 КзпП України законодавцем встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Частиною другою вищевказаної встановлено, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КзпП України визначено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до вимог пп. 2, 6 ст. 134 КзпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами або якщо відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. При цьому, статтею 138 КзпП України законодавцем в імперативному порядку встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Суд з урахуванням встановлених фактичних обставин справи оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень дійшов висновку, що відповідач 12.01.2017 року під час виконання трудових обов`язків пошкодив автомобіль "Tayota Prius" державний номер [NUMBER] , який був отриманий останнім за разовим документом. А тому відповідач в розумінні п. 2 ст. 134 КзпП України повинен нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за заподіяну Департаменту патрульної поліції шкоду. Що стосується розміру заподіяної шкоди, то суд при визначенні розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Tayota Prius" державний номер [NUMBER], внаслідок його ушкодження при ДТП від 12.01.2017 року бере до уваги висновок експертного дослідження від 13.02.2018 року №43 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центра. Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобілю "Tayota Prius" державний номер [NUMBER], внаслідок його ушкодження при ДТП від 12.01.2017 року становить 142259,25 грн. Згідно вимог ч. 3 ст. 233 КзпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Пропуск вказаного ч. 3 ст. 233 КзпП України строку для звернення до суду є підставою для відмови у позові. Дорожньо-транспортна пригода сталась 12.01.2017 року, що відображено у протоколі про адміністративне правопорушення від 12.01.2017 року серії БР №155046, а тому річний строк згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду для позивача почав свій відлік з 12.01.2017 року, тобто часу з якого виявлено порушення права позивача. Навіть беручи до уваги, що Постанова про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності постановлена судом 13.02.2017 року і саме з цього моменту стало відомо про винність дій відповідача, позивач звернувся за захистом порушеного права лише 29.12.2018 року, а тому з урахуванням вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позивач звернувся з позовом з порушенням строку встановленого ч. 3 ст. 233 КзпП України, що має наслідком відмови позивачу у судовому захисті. Позивач заяви про поновлення пропущеного строку передбаченого ч. 3 ст. 233 КзпП України до суду не надав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у випадку відмови у задоволенні позову, покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed