Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 03.12.2013 року за реєстровим № 1376, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлого 06.12.2014 року є [PERSON] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за вказаним заповітом видане на ім'я [PERSON], посвідчене приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] В обґрунтування позову зазначено, що відповідач по справі [PERSON] є власницею 63/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Відродження, 17, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Вказане Свідоцтво про спадщину було видано [PERSON] на підставі заповіту її батька [PERSON], посвідченого 03.12.2013 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий № 1376. Позивач вважає, що вказаний заповіт [PERSON], який був складений на спадкоємця [PERSON], є недійним, оскільки як вбачається із заповіту від 03.12.2013 року він підписаний особисто спадкодавцем [PERSON] та ним власноруч виконано напис свого прізвища, ім'я та по-батькові, проте позивач вказує, що на час підписання заповіту [PERSON] був після другого інсульту та рука, якою він підписував заповіт, була паралізована, а тому він не міг особисто підписати вказаний заповіт, що вказує на те, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі та свідчить про недійсність заповіту від 03.12.2013 року. Позивач зазначає, що відповідно до чинного законодавства, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноруч або за допомогою загальноприйнятих технічних заобів, та в цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Також, позивач просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24.06.2015 року, оскільки воно видане на підставі заповіту від 03.12.2013 року який є недійсним та не підписаний заповідачем [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.01.2017 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.02.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27.04.2017 року, заяву представника позивачки [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, заборонено вчиняти дії щодо відчуження 63/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Відродження, 17, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 878, виданого 24.06.2015 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]\~ 27.02.2017 року від відповідача до матеріалів справи надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач вказує, що основні доводи позову, що заповіт підписаний не батьком сторін, оскільки він знаходився в стані паралічу правої руки через інсульт в 2013 році, а тому його воля не відповідає його дійсному волевиявленню суперечать один одному. Оскільки в разі, якщо заповідач не підписав заповіт, мало місце підробка документів та доказом будуть висновки судової почеркознавчої експертизи. В разі якщо мова іде про невідповідність волевиявлення заповідача вказаним в заповіті даним, мова йде про те, що заповіт підписаний заповідачем, але складений при умові не усвідомлення ним наслідків своїх юридично значимих дій, та доказом цьому має слугувати висновок посмертної судово-медичної психіатричної експертизи. Проте, вказані в позові обставини не відповідають дійсності, що підтверджується відповідними медичними довідками та виписками з історії хвороби заповідача. Також, відповідач вказує, що їх з позивачем батько залишив заповіт на її користь через гострі конфліктні відносини з позивачкою. На даний час відповідач є власником будинку, який заповів їй батько, лише номінально, оскільки фактично в спірному будинку проживає позивачка зі своєю родиною. Рішенням суду позивачку виселено зі спірного будинку, вказане рішення виконане державним виконавцем, але після виконання позивачка знову вселилась до спірного будинку та за цим фактом порушене кримінальне провадження. На протязі тривалого судового спору про виселення позивачка знала про наявність заповіту та свідоцтва про спадщину, проте, не зверталась з позовом про їх оскарження попередні два з половиною роки, а лише просила встановити за нею право користування будинком. Також, позивачка не зверталась до нотаріуса з питання видачі їй свідоцтва про спадщину, оскільки добре розуміє, що воля батька усунути її від спадкування відповідає дійсності. Заповіт, який позивач просить визнати недійсним, є нотаріально посвідченим, а отже, позивач фактично стверджує про службове підроблення, що не відповідає дійсності, оскільки в разі сумніву в стані здоров'я заповідача, нотаріус мав право вимагати довідку лікаря, запросити свідків або запропонувати сторонній особі підписати заповіт замість хворої людини. Враховуючи перелічене, відповідач просила суд відмовити в позові в повному обсязі. 28.02.2017 року від третьої особи - приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] до матеріалів справи надійшли заперечення на позовну заяву, в яких третя особа вказує, що сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON], [INFO], в неї не було, оскільки він чітко сформулював свої наміри, розумів значення своїх дій та правові наслідки. [PERSON] висловив своє бажання скласти заповіт, відповів на всі запитання нотаріуса та виявив свою волю залишити заповіт на все своє майно на користь [PERSON], [INFO]. На прохання заповідача, з його слів, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповіт був записаний третьою особою, вголос прочитаний заповідачем, підписаний ним власноручно, про що зазначено ним особисто перед підписом. Заповіт був посвідчений третьою особою, після його прочитання та підписання [PERSON] Третя особа зазначає, що [PERSON] особисто з'явився до неї, фізичних вад у нього не було, про наявність будь-яких хвороб не розповідав, виявив бажання власноручно підписати заповіт, тому третя особа вважає позовну заяву про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсним необґрунтованою та просить суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.04.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, необхідних для проведення в подальшому експертизи по справі. 15.06.2017 року від Індустріального об'єднаного УПФУ м. Харкова до матеріалів справи надійшли відомості на виконання ухвали суду про витребування доказів від 11.04.2017 року. 05.07.2017 року від приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] до матеріалів справи надійшла спадкова справа № 16/2014, заведена після смерті [PERSON] Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.10.2017 року задоволено клопотання представника позивача про призначення по справі почеркознавчої експертизи та про витребування у приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] документів, необхідних для призначення почеркознавчої експертизи, зупинено провадження по справі. 01.11.2017 року від приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] до матеріалів справи надійшли документи та пояснення на виконання ухвали суду про витребування доказів від 10.10.2017 року. 21.11.2017 року до матеріалів справи надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення почеркознавчої експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.11.2017 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.01.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, необхідних для проведення в подальшому експертизи по справі. 08.02.2018 року від ДУ "ТМО МВС України в Харківській області" до матеріалів справи надійшли відомості на виконання ухвали суду про витребування доказів від 10.01.2018 року. 16.02.2018 року від судового експерта надійшло повідомлення № 21490 про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи. 16.02.2018 року від ДУ "ТМО МВС України в Харківській області поліклініка" до матеріалів справи надійшла виписка із амбулаторної картки [PERSON], [INFO]. 28.02.2018 року від ГУ ПФУ в Харківській області до матеріалів справи надійшли відомості на виконання ухвали суду про витребування доказів від 10.01.2018 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.03.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, необхідних для проведення в подальшому експертизи по справі. 10.04.2018 року від ДУ "ТМО МВС України в Харківській області поліклініка" до матеріалів справи надійшла виписка із амбулаторної картки [PERSON], [INFO]. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.04.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, необхідних для проведення в подальшому експертизи по справі. 27.08.2018 року від АТ "Ощадбанк" до матеріалів справи надійшли відомості на виконання ухвали суду про витребування доказів від 26.04.2018 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2018 року задоволено клопотання представника позивача про призначення по справі почеркознавчої експертизи, зупинено провадження по справі. 15.11.2018 року до матеріалів справи надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення почеркознавчої експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.11.2018 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.12.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки судом неодноразово витребувались докази, двічі призначалось проведення судової почеркознавчої експертизи, пройшло більше року з моменту надходження першого клопотання експерта про надання вільних зразків підпису [PERSON], померлого 06.12.2014 року, яке ані позивачем, ані її представником на теперішній час так і не виконано, причини його невиконання суду невідомі, суд вважв клопотання про витребування доказів необґрунтованим, та таким, що призводить до затягування справи, що в свою чергу є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. 26.12.2018 року від судового експерта надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.01.2019 року відмовлено представнику позивача в задоволенні клопотання про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки судом неодноразово витребувались докази, в тому числі й ті, про які в даному клопотанні просили позивачка та її представник, двічі призначалось проведення судової почеркознавчої експертизи, пройшло більше року з моменту надходження першого клопотання експерта про надання вільних зразків підпису [PERSON], померлого 06.12.2014 року, яке ані позивачем, ані її представником на теперішній час так і не виконано, причини його невиконання суду невідомі, суд вважв клопотання про витребування доказів необґрунтованим, та таким, що призводить до затягування справи, що в свою чергу є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, а також суд вважв необґрунтованим чергове клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, без надання додаткових зразків почерку померлого [PERSON], про які йдеться в клопотаннях експертів та про необхідність надання яких позивачці та її представнику було достеменно відомо. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. [PERSON] з пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві. Третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без участі третьої особи, в яких вона просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченнях, що містяться в матеріалах справи. Третя особа приватний нотаріуса ХМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. В матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без участі третьої особи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. [PERSON] з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. [PERSON] є батьком позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії VІІІ СЛ № 410517 від 23.08.1981 року, виданого Октемберянським відділом РАЦС Республіки Вірменія /том 1, а.с. 7/, та батьком відповідачки [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії ІІІ-ВЛ № 408965 від 02.03.1984 року, виданого відділом РАЦС Фрунзенського виконкому м. Харкова /том 1, а.с. 143/. 13.12.2013 року [PERSON], [INFO], склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий № 1376 /том 1, оригінал заповіту - а.с. 248/, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. 06.12.2014 року [PERSON] помер, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 483226 від 24.01.2015 року /том 1, а.с. 6/. 12.12.2014 року відповідач по справі [PERSON] подала приватному нотаріусу ХМНО [PERSON] заяву про прийняття спадщини за заповітом /том 1, а.с. 138/. 24.06.2015 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: 63/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: м. Харків, вул. Відродження, 17, на ім'я спадкоємця зазначеного в заповіті - [PERSON] /том 1, а.с. 179/. [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі №40766643 від 24.06.2015 року, приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано в спадковому реєстрі видачу свідоцтва про право на спадщину за спадкоємцем [PERSON] /том 1, ас.с 180/. Позивач та її представник вказують, що заповіт від 03.12.2013 року від імені [PERSON] не підписаний ним особисто, оскільки за станом здоров'я він не міг цього зробити, а отже це вказує на те, що волевиявлення заповідача не відповідало його волі, що свідчить про недійсність заповіту. За ст.ст. 1233, 1234\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. [PERSON] зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною ст. ст. 1251-1252 ЦК України. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із заповіту від 03.12.2013 року, на прохання [PERSON], з його слів, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів складено нотаріусом, заповіт до підписання прочитаний в голос заповідачем [PERSON] і власноруч підписано у присутності нотаріуса, після чого посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1376 /том 1, оригінал заповіту - а.с. 248/. [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі № 35958864, вищевказаний заповіт [PERSON] 03.12.2013 року зареєстровано приватним нотаріусом [PERSON] в спадковому реєстрі /том 1, а.с. 249/. [PERSON] із ч. 1, ч. 2 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Стаття 1257\~ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Тлумачення частини другої статті 1257\~ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК. Позивач, як на підставу визнання заповіту недійсним посилається на те, що через хворобу, а саме перенесений інсульт, [PERSON] не міг власноруч підписати заповіт, оскільки рука якою він писав була паралізована, а отже підпис та напис в заповіті виконані не заповідачем [PERSON], що вказує, що волевиявлення відповідача не відповідало його волі. Відповідно до п. 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257\~Цивільного кодексу\~України та особисто подані нотаріусу. Відповідно до пунктів глави 4 цього Порядку дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Як вбачається із письмових пояснень приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON], [INFO], в неї не було, оскільки він чітко сформулював свої наміри, розумів значення своїх дій та правові наслідки. [PERSON] висловив своє бажання скласти заповіт, відповів на всі запитання нотаріуса та виявив свою волю залишити заповітна все своє майно на користь [PERSON], [INFO]. На прохання заповідача, з його слів, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповіт був записаний нотаріусом, вголос прочитаний заповідачем, підписаний ним власноручно, про що зазначено ним особисто перед підписом. Заповіт був посвідчений нотаріусом, після його прочитання та підписання [PERSON] Нотаріус вказує, що [PERSON] особисто з'явився до неї, фізичних вад у нього не було, про наявність будь-яких хвороб не розповідав, виявив бажання власноручно підписати заповіт. Статтею 1248\~ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). З тексту оспорюваного заповіту вбачається, що він записаний за допомогою технічних засобів, прочитаний вголос заповідачем та підписаний ним власноручно. [PERSON] виписок із історій хвороби заповідача [PERSON], які містяться в матерілах справи, вбачається, що останній мав низку хвороб, про те, доказів того, заповідач мав хворобу або фізичні вади, які не дозволяли підписати заповіт власноручно, спростовано нотаріусом, яка посвідчувала заповіт. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що при посвідченні спірного заповіту приватним нотаріусом додержано необхідних вимог закону щодо його форми, а саме він викладений у вигляді письмового документу, підписаний особисто заповідачем. Доводи позовної заяви, що [PERSON] був після другогу інсульту та рука, якою він підписував заповіт була паралізована і відповідно на момент складання заповіту він не міг самостійно виконати підпис та напис в заповіті, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними та допустимими доказами. Ухвалами суду від 10.10.2017 року та 19.10.2018 року по справі призначались посмертні судові почеркознавчі експертизи для встановлення належності підпису в заповіті від 03.12.2013 року заповідачу [PERSON], проте жодна з призначених судових почеркознавчих експертиз не була проведена у зв'язку з недостатністю матеріалів для проведення експертизи. Отже, позивач на власний розсуд розпорядилася своїми правами щодо доведення своїх позовних вимог, у зв'язку з чим суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, які не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів позивача про те, що заповіт підписано не заповідачем [PERSON] Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача суду також надано не було. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту складання заповіту (03.12.2013 року) до дня смерті [PERSON] (06.12.2014 року) останній за життя ніяких мір щодо скасування заповіту, визнання його недійсним або складання нового заповіту на користь позивачки, чи іншої особи не приймав, що розцінюється судом як волевиявлення спадкодавця на складання заповіту на користь відповідача і свідчить, що [PERSON] діяв відповідно до свого бажання, його намір був вільним і відповідав його внутрішній волі. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ніяким психічним захворюванням не страждав, був дієздатною особою і в подальшому недієздатним не визнавався, клопотань про проведення експертиз для отримання відповідей на ці питання під час розгляду справи позивачка та її представник не заявляли. Крім того, доводи позивача та її представника про те, що на час підписання заповіту [PERSON] не міг особисто його підписати оскільки рука, якою він підписував заповіт, була паралізована, під час розгляду справи в суді не знайшли свого підтвердження, докази з цього приводу не надані. Таким чином, призначення [PERSON] спадкоємцем є правом заповідача [PERSON], визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України Так, згідно ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). [PERSON] ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, згідно із\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Враховуючи, що справжність підпису від імені заповідача у заповіті не спростовано, а також не спростовано факт того, що волевиявлення заповідача щодо призначення [PERSON] спадкоємцем майна відповідало його внутрішній волі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту від 03.12.2013 року складеного [PERSON] на спадкоємця [PERSON], у зв'язку із чим відмовляє в позові в цій частині. Вимога позивача про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2015 року видане на ім'я [PERSON] на підставі заповіту від 03.12.2013 року є похідною від вимоги щодо визнання заповіту від 03.12.2013 року недійсним, у зв'язку із чим також не підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed