Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою до заінтересованої особи про видачу обмежувального припису з метою припинення фізичного та психологічного насильства відносно неї. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 24.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2021 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. З травня 2021 року сторони проживають окремо. З цього часу до дня подачі даної заяви до суду [PERSON] неодноразово застосовував до [PERSON] фізичне та психологічне насильство. Так 8.05.2021 року коли [PERSON] хотіла приготувати сніданок [PERSON] , висловлюючись образливими словами, штовхаючи заявника та хапаючи її за руки, завадив останній внаслідок чого тарілка та пательня впали на підлогу. Тоді заявниця хотіла забрати дитину із стільця для годування, але [PERSON] , продовжуючи застосовувати фізичну силу та образливі слова до заявника, завадив їй, вимагаючи прибрати впавше на підлозі кухні, вважаючи винною в усьому заявницю. В якийсь момент [PERSON] забрала дитину і вийшла з квартири з метою виклику працівників поліції, але [PERSON] почав її переслідувати і вести зйомку мобільним телефоном. Тільки за допомогою охоронця вона змогла викликати поліцію і повернутись до квартири. Постановою Київського апеляційного суду від 9.08.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1, ст.173-2 КУпАП по даному факту, яка вступила в законну силу. Крім того, спостерігаючи за неадекватною та агресивною поведінкою свого колишнього чоловіка, [PERSON] запідозрила його у вживанні наркотичних засобів та психотропних речовин. Одного дня вона виявила в квартирі та сумці [PERSON] лікарські засоби „Налбуфін" та „Гідазепам", які відносяться до групи „Наркотичних аналгетиків" та „Транквілізаторів" відповідно. Також 23.08.2021 року в період спільного відвідування ТРЦ „RiverMall" [PERSON] вчинив сварку з заявницею, завдавши фізичного болю та насильства останній. Крім того, сварки заінтересована особа вчиняє на ґрунті відвідувань дитини, коли приходить після роботи в період з 21-00 годин до 23-00 годин і вимагає погуляти з дитиною на вулиці, в час коли дитина налаштовується до сну. Так 3.09.2021 року [PERSON] прийшов до квартири, де мешкає [PERSON] з дитиною, і, застосовуючи крики, образи, приниження та гуркіт у вхідні двері, змусив о 21-00 годин відкрити йому двері, щоб не порушувати спокій сусідів. Він увірвався у коридор, грубо відштовхнув заявницю і, забравши дитину, вийшов з квартири. Тільки плач дитини зупинив його. Заявниця знову була змушена звертатись до правоохоронних органів з заявою про скоєне. Оскільки вказані дії [PERSON] носять систематичний характер, тому просять встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього наступні обов`язки протягом 6 місяців: - заборонити йому наближення на 500 метрів до: місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , місця її перебування, роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] та перебувати одночасно з нею в цих місцях; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її; - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви не визнали, пояснивши, що у сторін дійсно виникали сварки між собою, але це були звичайні побутові сварки без будь-якого насильства, включаючи фізичне чи психологічне. Так 8.05.2021 року [PERSON] тільки попросив заявницю зробити і йому сніданок і між ними виникла звичайна сварка, при цьому ніхто ні кого не штовхав і не бив, образливих слів не висловлював. По епізоду 23.08.2021 року та 3.09.2021 року, то тут також мало місце звичайне сімейне з`ясування стосунків, які ґрунтуються виключно на графіку побачень батька з дитиною. Заявниця та її представник не надали суду доказів про застосування [PERSON] до [PERSON] фізичного та психологічного насильства. Крім того, задоволення або часткове задоволення заяви [PERSON] призведе до порушення конституційних прав [PERSON] на побачення зі своєю малолітньою дитиною, оскільки для реалізації таких прав необхідно контактувати заінтересованій особі з заявницею. Тому просять відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши надані відеоматеріали, прослухавши аудіозапис, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2, ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Як встановлено судом, 24.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб (а.с.18). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2021 року шлюб між сторонами по справі було розірвано (а.с.20-22). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, що є підставою для звільнення їх від доказування в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. З травня 2021 року сторони проживають окремо. За змістом п.1-2, ч.2, ст.3 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя, колишнє подружжя. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству". Як встановлено вище судом, сторони до 15.07.2021 року перебували в шлюбу, а після вступу рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2021 року про розірвання шлюбу вони стали колишнім подружжям. Тобто, [PERSON] є суб`єктом звернення до суду про видачу обмежувального припису. Звертаючись до суду за захистом прав і інтересів, які порушенні на думку заявника від домашнього насильства, шляхом видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , має місце посилання заявника на те, що заінтересованою особою вчинялись щодо неї фізичне та психологічне насильство. За приписами ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено наступні терміни, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.1, ч.1, ст.21 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству" постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Як пояснила заявниця та її представник в суді, 8.05.2021 року коли [PERSON] хотіла приготувати сніданок, [PERSON] , висловлюючись образливими словами, штовхаючи заявника та хапаючи її за руки, завадив останній, внаслідок чого тарілка та пательня впали на підлогу. Тоді заявниця хотіла забрати дитину із стільця для годування, але [PERSON] , продовжуючи застосовувати фізичну силу та образливі слова до заявника, завадив їй, вимагаючи прибрати впавше на підлозі кухні, вважаючи винною в усьому заявницю. В якийсь момент [PERSON] забрала дитину і вийшла з квартири з метою виклику працівників поліції, але [PERSON] почав її переслідувати і знімати на мобільний телефон. Тільки за допомогою охоронця вона змогла викликати поліцію і повернутись до квартири. Приїхавши за викликом, працівники поліції склали адміністративний протокол про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.1, ст.173-2 КУпАП (а.с.23). За приписами ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Київського апеляційного суду від 9.08.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1, ст.173-2 КУпАП по даному факту, а провадження у справі було закрито на підставі п.7, ч.1, ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (а.с.24-26). Даний процесуальний документ апеляційної інстанції вступив в законну силу. Таким чином, Київський апеляційний суд своєю постановою встановив факт психологічного насильства з боку [PERSON] відносно [PERSON] , яке мало місце 8.05.2021 року. Крім того, заявниця вказувала, що спостерігаючи за неадекватною та агресивною поведінкою свого колишнього чоловіка [PERSON] , вона запідозрила його у вживанні наркотичних засобів та психотропних речовин. Одного дня вона виявила в квартирі та сумці [PERSON] лікарські засоби „Налбуфін" та „ Гідазепам ", які відносяться до групи „Наркотичних аналгетиків" та „Транквілізаторів". Оцінюючи висловлені обставини вказаним учасником справи, суд приходить до висновку, що вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а саме: ні заявницею, ні її представником не надано доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України, які б підтвердили вживання, придбання, зберігання чи інші дії [PERSON] наркотичних засобів та психотропних речовин та негативні наслідки такого вживання, що відобразились на їх родині, оскільки сам [PERSON] заперечив зі свого боку таке вживання, оглянутий відеоматеріал не містить в собі інформації, що вказана сумка з лікарськими засобами „Налбуфін" та „Гідазепам" належить саме [PERSON] , який заперечував, що це його сумка, також не містить місця, дати та часу його відображення у відеоматеріалі. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Що стосується подій 23.08.2021 року та 3.09.2021 року, то оглянувши відеоматеріал, наданий заявницею, який не заперечували сторони, що вказані файли відносяться саме до останньої дати, суд приходить до висновку, що конфлікт дійсно був між сторонами по справі, але застосування заінтересованою особою до заявниці фізичного та/або психічного насильства не встановлено. За таких обставин, суд не може покласти в основу рішення вище викладені пояснення заявниці та її представника, а також зміст вказаних відеофайлів, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки психологічне насильство з боку [PERSON] відносно [PERSON] знайшло своє часткове підтвердження у судовому засіданні що стосується події 8.05.2021 року, тому, враховуючи визначення графіку побачень [PERSON] зі своєю малолітньою донькою, яка проживає разом з заявницею, і щодо якої не встановлено будь-якого насильства чи протиправних дій з боку батька, що міститься в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 24.09.2021 року (а.с.108), заява підлягає частковому задоволенню, а саме: зобов`язати [PERSON] протягом 2 місяців не наближатись на відстань 100 метрів до: місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] , місця її перебування, роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] та перебувати одночасно з нею в цих місцях; заборонити протягом 2 місяців особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її. В частині заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб слід відмовити, оскільки побачення заінтересованої особи зі своєю дитиною, яка проживає разом з матір`ю, є неможливим без безпосереднього контакту сторін між собою.

Outcome: partial