Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості в розмірі 17450 грн. 18 коп. та 243 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 02.07.2013 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] був укладений трудовий договір, відповідно до якого відповідач був прийнятий на посаду „Спеціаліст по роботі з поліграфом" напрямку „Психологічна служба" Головного офісу. 19.05.2014 року між позивачем та відповідачем була укладена цивільно-правова угода про організацію позивачем підготовки відповідача в отриманні ним базових знань в області психофізіології для проведення тестувань (перевірок) з використанням комп'ютерного поліграфа шляхом направлення відповідача до ТОВ „Савелл" для отримання інформаційних (консультативних) послуг за даним профілем. Відповідно до п.п. 2.1.2 зазначеної угоди позивач за навчання [PERSON] 19.06.2014 року перерахував на рахунок ТОВ „Савелл" 14 тис. грн. Згідно пунктів 2.3.1, 2.3.2 пункту 2.3 угоди від 19.05.2014 року відповідач зобов'язався у випадку припинення трудових правовідносин в строк раніше трьох років з моменту проходження підготовки в ТОВ „Сайвелл" (до 01.05.2017 року) повідомити письмово позивача в строк за 14 днів до передбачуваної дати звільнення та вжити заходів по відшкодуванню витрат позивачу, передбачених п.п. 2.1.2 цієї угоди, до припинення трудових відносин. 15.10.2014 року [PERSON] звільнився з посади однак витрати на навчання в сумі 14000 грн., як це передбачено угодою, не сплатив, а тому було порушене право позивача на відшкодування грошових коштів в сумі 14000 грн. Також на підставі п.3.2 вказаної угоди просить стягнути пеню в розмірі 0,2% від суми 14000 грн. за кожен день прострочення за період з 15.10.2014 року по 05.02.2015 року в загальному розмірі 3080 грн. Крім того за цей же період просить стягнути на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 126,58 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості складає 17450 грн. (14000+3080+126,58) та 243,60 судових витрат. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, наведених в ньому. Відповідач та його представник заперечили проти позову, вважають, що позивачем не доведено факт оплати саме за навчання відповідача, а також не доведено, що позивач надав послуги, передбачені договором від 19.05.2014 року. Відповідач пояснив, дійсно підписав зазначений позивачем договір від 19.05.2014 року та проходив заочне навчання в ТОВ „Сайвелл", однак ініціатором укладення вказаного договору про навчання був позивач, він не мав потреби в проходженні навчання і тому, маючи намір і далі працювати, не мав реальної змоги відмовитися від підписання договору від 19.05.2014 року. Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали даної цивільної справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2013 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та [PERSON] був укладений трудовий договір, відповідно до якого відповідач був прийнятий на посаду „Спеціаліст по роботі з поліграфом" напрямку „Психологічна служба" Головного офісу, звільнився з посади 15.10.2014 року за угодою сторін згідно ст. 36 п.1 КЗпП України (а.с. 11-17). 19.05.2014 року між сторонами була укладена цивільно-правова угода про організацію позивачем підготовки відповідача в отриманні ним базових знань в області психофізіології для проведення тестувань (перевірок) з використанням комп'ютерного поліграфа шляхом направлення відповідача до ТОВ „Савелл" для отримання інформаційних (консультативних) послуг за даним профілем (а.с. 9). Вказана угода в судовому порядку недійсною чи неукладеною не визнавалася, а тому посилання відповідача на те, що він не мав потреби в проходженні навчання і тому, маючи намір і далі працювати, не мав реальної змоги відмовитися від підписання договору, тобто підписав угоду під певним примусом, є необґрунтованими. Відповідно до п.п. 2.1.2 зазначеної угоди вартість послуг за навчання складає 14 тис. грн. Вказана сума була перерахована позивачем та рахунок ТОВ „Сайвелл", що підтверджується копією платіжного доручення (а.с. 10), листом ТОВ „Сайвелл" (а.с. 55) та іншими копіями документів (а.с.62-64). Також у відповідності до зазначеної угоди від 19.05.2014 року [PERSON] пройшов навчання в ТОВ „Сайвелл" з 19.05.2014 року по 14.06.2014 року, отримав сертифікат, що підтверджується листом ТОВ „Сайвелл" (а.с. 55), договором про надання інформаційних послуг від 12.05.2014 року (а.с. 18), також відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно проходив навчання в ТОВ „Сайвелл". Згідно пунктів 2.3.1, 2.3.2 пункту 2.3 угоди від 19.05.2014 року відповідач зобов'язався у випадку припинення трудових правовідносин в строк раніше трьох років з моменту проходження підготовки в ТОВ „Сайвелл" (до 01.05.2017 року) повідомити письмово позивача в строк за 14 днів до передбачуваної дати звільнення та вжити заходів по відшкодуванню витрат позивачу, передбачених п.п. 2.1.2 цієї угоди, до припинення трудових відносин. Після припинення трудових відносин [PERSON] витрати на навчання в сумі 14000 грн., як це передбачено угодою, не сплатив, що визнається відповідачем, в зв'язку з чим відповідач звертався з письмовою вимогою про повернення коштів (а.с. 24). Станом на час розгляду справи відповідачем не надано доказів повернення зазначених коштів. Правовідносини, що склалися між сторонами, врегульовані угодою від 19.05.2014 року, ст.ст. 11, 14, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625 ЦК України. Зважаючи на те, що відповідач не виконав вимог укладеної угоди, а саме після припинення трудових відносин не повернув кошти в сумі 14000 грн., право позивача підлягає захисту, а саме з відповідача необхідно стягнути вказану суму 14000 грн. а також на підставі п.3.2 вказаної угоди необхідно стягнути пеню в розмірі 0,2% від суми 14000 грн. за кожен день прострочення за період з 15.10.2014 року по 05.02.2015 року, що складає 3080 грн. З досліджених в судовому доказів вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини, за якими у відповідача в разі припинення трудових правовідносин в строк раніше трьох років з моменту проходження підготовки в ТОВ „Сайвелл" виникає грошове зобов'язання щодо повернення коштів в сумі 14 тис. грн. Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 1 жовтня 2014 року, справа № 6-113цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зважаючи на викладе суд вважає необхідним стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 15.10.2014 року по 05.02.2015 року в розмірі 126,58 грн. Таким чином загальний розмір заборгованості складає 17206,58 грн. (14000+3080+126,58). Зазначення в позові суми заборгованості 17450, 18 грн. суд вважає арифметичною помилкою позивача. Питання про судові витрати суд вважає необхідним вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved