Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ Агрофірма «Подолівська» про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником земельної ділянки, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, наданої для ведення товарного виробництва, відповідно до Договору міни земельних ділянок від 20 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистовим С.Ю. та зареєстрованим а реєстрі за №8014, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 листопада 2019 року. Вказана земельна ділянка передана в оренду ТОВ Агрофірма «Подолівська» шляхом укладення з попереднім власником земельної ділянки [PERSON] оренди землі від 13 травня 2013 року, строк дії якого 15 років. Право оренди земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем з 13 грудня 2014 року. Як вказує позивач, п.4.3 зазначеного Договору оренди землі передбачено, що оренда плата сплачується орендарем орендодавцю в касі орендаря шляхом видачу готівкових коштів не рідше 1 разу на рік і не пізніше ніж в строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року. Проте, всупереч умов договору, відповідачем не сплачено останній орендну плату за період з 20 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року в строк до 31 грудня 2019 року, а також за період оренди з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року в строк до 31 грудня 2020 року, що підтверджує систематичність порушення умов договору оренди землі. Таким чином, на думку позивача, відповідач порушуючи її право на отримання орендної плати, а також умови діючого договору оренди землі, належним чином не виконує власні договірні зобов`язання, що, відповідно до п. д ч.1 ст. 141 ЗК України, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Посилаючись на викладене, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10 серпня 2021 року, [PERSON] просила стягнути з ТОВ Агрофірма «Подолівська» на користь [PERSON] заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 13 670,07 грн., за період з 20 листопада 2019 року по 31 грудня 2020 року, а також розірвати договір оренди землі від 13 травня 2013 року на земельну ділянку, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, укладений між ТОВ Агрофірма «Подолівська» та [PERSON] . Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 01 червня 2021 року у справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 23 червня 2021 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву із запереченнями на позов. Вказав, що позивач помилково та необґрунтовано просить розірвати договір оренди земельної ділянки, оскільки договір оренди земельної ділянки був укладений між ТОВ «Агрофірма «ПОДОЛІВСЬКА» та [PERSON] . Орендар увесь час сумлінно виконував свої обов`язки щодо сплати орендної плати орендодавцю. [PERSON] помер [INFO] , донька якого [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 15 листопада 2019 року. До прийняття спадщини орендар виплачував орендну плату [PERSON] за її заявами. Позивач безпідставно посилається на відсутність оплати зі сторони орендаря, оскільки відповідно до чинного законодавства орендар виплачує орендну плату на підставі наявних документів, а саме - оформленого та зареєстрованого договору оренди земельної ділянки зі всіма відповідними та належними додатками до нього; на підставі наданих документів про зміну власника земельної ділянки - свідоцтва про право на спадщину; договорів міни земельними ділянками та іншими. Як вказує представник відповідача, про зміну власника земельної ділянки, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, дізналися лише у грудні 2020 року, після того, як ТОВ Агрофірма «Подолівська» отримало від [PERSON] заяву до якої було додано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Таким чином позивачем не доведено жодного зі своїх тверджень належними засобами доказування, а тому вказаний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 23 червня 2021 року залучено [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до участі у справі за позовом. Підготовче засідання по цивільній справі відкладено. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2021 року відкладено підготовче судове засідання, задоволено заяву позивача про зміну позовних вимог. Прийнято до розгляду заяву [PERSON] про зміну позовних вимог від 10 серпня 2021 року. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що вона є спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , підтвердила, що орендну плату у розмірі 34 053, 89 грн. отримала, вважаючи, що це плата за користування землею за 2017, 2018 та 2019 роки. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 13 травня 2013 року між [PERSON] та ТОВ Агрофірма «Подолівська» було укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого в оренду передана земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,6556 га, кадастровий номер 6320483500:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с.11-15, 43-44). За умовами п. п. 3.1 Договору оренди землі, договір укладено на 15 років. Відповідно до п. п. 4.1., п. п. 4.2. Договору оренди землі, розмір річної орендної плати за оренду земельної ділянки складає 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки на момент укладення договору 4515,93 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції у відповідності до п.4.7 даного Договору. Як передбачено п. 4.3 Договору оренди землі, орендна плата сплачується орендарем орендодавцю в касі орендаря шляхом видачі готівкових коштів не рідше 1 разу на рік і не пізніше ніж в строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року. В останній рік оренди - до закінчення терміну оренди. Приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. 15 листопада 2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,6556 га, кадастровий номер 6320483500:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с.42). У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Також, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На підставі договору міни земельних ділянок, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського нотаріального округу Харківської області, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] належить земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,6556 га, кадастровий номер 6320483500:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а. с.8-10, 17). Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону України "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно із приписами ч. ч. 1, 3 ст. 148-1 ЗК України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Отже, набувши право власності на земельну ділянку, позивач [PERSON] набула права та обов`язки за спірним Договором оренди землі, укладеним між [PERSON] та відповідачем, та стала новим Орендодавцем. Зазначені фактичні обставини справи підтверджуються наявними письмовими доказами та не заперечуються сторонами. Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України, передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ст. 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Водночас у п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі ст. ст. 13, 21 Закону України "Про оренду землі", основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 31 липня 2020 року у справі № 479/1073/18. До подібних висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у Постановах: від 14 листопада 2018 року у справі N 484/301/18, провадження N 61-39488 св 18; від 14 серпня 2019 року у справі N 484/4135/18, провадження 61-11820 св 19. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 6 вказаної постанови вказано, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному ст. 148-1 ЗК України. Статтею 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. При цьому статтями 125 та 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1V. Відповідно до ст.ст. 18 та 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підтвердження реєстрації права власності на земельну ділянку заявнику видається витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Проте, як встановлено судом, позивач - [PERSON] , всупереч наведеним нормам чинного законодавства України, до ТОВ Агрофірма «Подолівська» не зверталася, в порядку визначеному діючими нормами законодавства орендаря не сповіщала про зміну власника земельної ділянки. Жодних заяв, вимог щодо сплати орендної плати, документів підтверджуючих набуття ним права власності на відповідну земельну ділянку на адресу ТОВ Агрофірма «Подолівська» від позивача у встановлений ч.3 ст. 148-1 ЗК України строк не надходило. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулася до ТОВ Агрофірма «Подолівська» із заявою про виплату коштів, згідно договору оренди земельної ділянки, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, додавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності лише 30 грудня 2020 року, в той час як право власності на зазначену земельну ділянку набула у листопаді 2019 року (а.с.20,21). На зазначену заяву позивача, генеральним директором ТОВ Агрофірма «Подолівська» була надана відповідь, відповідно до якої згідно Договору оренди землі від 13 травня 2013 року, нарахування та виплата орендної плати за користування земельною ділянкою, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, здійснювалась [PERSON] , на підставі наданих нею правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а саме свідоцтво про право на спадщину (а.с.22). Представником відповідача на підтвердження здійснення виплати орендної плати за 2019 та 2020 року [PERSON] надані платіжні доручення №1030 від 18 травня 2020 року, №3107 від 23 грудня 2019 року, №3368 від 08 січня 2020 року, відповідно до заяв останньої (а.с. 36 - 40). Отже, дослідивши зазначені вище докази, суд вважає, що відповідачем (орендарем) сплата за оренду землі в період з 2019 року по 2020 рік здійснювалася без порушення вимог п.4.3 Договору оренди землі та ст.141 ЗК України, оскільки ТОВ Агрофірма «Подолівська» не було відомо про зміну власника вищезазначеної земельної ділянки до 30 грудня 2020 року, що не заперечується ні позивачем, ні третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - [PERSON] , в зв`язку з чим, у ТОВ Агрофірма «Подолівська» не було підстав для виплати позивачу орендної плати у 2019-2020 роках. Враховуючи зазначене, суд не погоджується з твердженнями позивача, що відповідач в період з 2019 року по 2020 рік не здійснював розрахунку за оренду земельної ділянки, земельної ділянки, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, наданої для ведення товарного виробництва, оскільки такі доводи спростовуються належними та допустимими доказами у справі, які надані представником відповідача разом з відзивом на позов. В свою чергу, суд вбачає, що позивач зі своєї сторони, свідомо зловживаючи своїми правами та обов`язками як орендодавця, штучно ухилялася від отримання орендної плати за земельні ділянки - не повідомляючи про набуття права власності на земельну ділянку, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, умисно створюючи правові підстави для звернення до суду з позовом про розірвання договору оренди землі. Щодо стягнення з ТОВ Агрофірма «Подолівська» на користь [PERSON] заборгованості з орендної плати у розмірі 13 670, 07 грн. за користування земельною ділянкою, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, за період з 20 листопада 2019 року по 31 грудня 2020 року, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що фактично ТОВ Агрофірма «Подолівська» заборгованості за договором оренди землі від 13 травня 2013 року не має, виплата орендної плати за 2019 та 2020 року здійснена [PERSON] , відповідно до поданих нею заяв та правовстановлюючих документів на земельну ділянку. А отже, підстав стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 13 670, 07 грн. з ТОВ Агрофірма «Подолівська» на користь [PERSON] , яка, не дотримавшись вимог ч.3 ст. 148-1 ЗК України, повідомила про своє право власності на земельну ділянку, площею 5,6556 га, кад.№6320482000:04:000:0135, яка розташована на території Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, лише 30 грудня 2020 року, суд не вбачає. Таким чином, на підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, кожен окремо та у їх сукупності, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності в цивільному процесі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі є недоведеними, правові підстави для їх задоволення відсутні. У відповідності ч.1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволені позову вимога про стягнення з відповідача сплаченого судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed