Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

12.09.2008 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, в якому просять визнати недійсним договір оренди нерухомого майна з правом викупу, укладений 27.12.2004 року між [PERSON] та Телекомпанією "Чорне море" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю; стягнути судові витрати. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2014 року у задоволені позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014 року апеляційну скаргу позивачів на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2014 року відхилено, а апеляційну скаргу [PERSON]. задоволено частково, - виключено з мотивувальної частини рішення посилання на не чинність свідоцтва про право власності на будівлю офісного центру, розташованого за адресою: [ADDRESS] виданого на ім'я [PERSON]. від 27.12.2004 року з посиланням на статтю 215 ЦК України. 24.12.2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу позивачів задоволено частково та скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.01.2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 14.05.2014 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні 25.02.2015 року представник позивачів [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. При цьому пояснила, що позивачі є власниками ? частини майна, переданого оренду по оспорюваному ними договору, а тому просить визнати недійсним договір оренди нерухомого майна з правом викупу, укладений 27.12.2004 року між [PERSON] та Телекомпанією "Чорне море"у вигляді ТОВ. До судового засідання, призначеного на 25.03.2015 року не з'явилася, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та ТОВ "Чорне море" до судового засідання повторно не з'явилися, повідомлялися належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, враховуючи роз'яснення, які визначені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON], що вбачається із копії свідоцтва про народження, наявних в матеріалах справи /а.с. 7/. 13.04.2002 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу придбав у ТОВ «СТАНДАРТ» двоповерхову будівлю універсаму з офісним центром, не закінчену будівництвом та не здану в експлуатацію під номером [ADDRESS] площею 1296 кв.м. Готовність недобудованої двоповерхової будівлі універсаму з офісним центром складала 9% /а.с. 5/. Після придбання недобудованої споруди, [PERSON] завершив будівництво, що підтверджено технічним паспортом, складеним КП «Одеське МБТІ та РОН» 19.12.2002 року та свідчить, що нежитлова будівля [ADDRESS] в м. Одесі є закінченим будівництвом /том 1 а.с. 8-12/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2004 у справі №2-1813/04 було задоволено заяву [PERSON]; визнано [PERSON] недієздатним; призначено [PERSON] опікуном [PERSON] Рішення судом будо допущено до негайного виконання. Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №282 від 11.03.2004 [PERSON] /дружину [PERSON]./ на підставі вищевказаного рішення від 04.03.2004 було призначено опікуном над [PERSON] Рішенням Київського районного суду м. Одеси від [INFO] за позовом [PERSON] до [PERSON] було визнано дійсним договір купівлі-продажу двоповерхової будівлі офісного центру, незавершеного будівництвом та не введеного в експлуатацію №1 по вул. Шкільний аеродром у м. Одесі, який був начебто укладений 26.08.2003 між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем); за [PERSON] було визнано право власності на незавершену будівництвом та не здану в експлуатацію будівлю офісного центру /а.с. 13/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, [INFO] року помер [PERSON] /а.с. 6/. Спадкоємцями майна [PERSON] за законом є його дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в порядку встановленому законом прийняли спадщину після смерті [PERSON] На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від [INFO], [PERSON] ввела будівлю в експлуатацію та отримала свідоцтво про право власності, а саме: - розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 20.12.2004 №1932 було затверджено акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - офісний центр, загальною площею 631 м2, основною - 208,3 м2, розташований по [ADDRESS] Як вбачається з розпорядження, офісний центр побудовано згідно дозволу державної архітектурно-будівельної комісії м. Одеси від 13.09.2001 року. - 27.12.2004р. на підставі вищевказаного розпорядження виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на будівлю офісного центру. 27.12.2004 між [PERSON] (орендодавець) та ТК «Чорне море» у вигляді ТОВ (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна з правом викупу, згідно п.1.1 якого [PERSON] зобов'язалась передати ТК «Чорне море» у строкове платне користування окреме, індивідуально визначене нежиле нерухоме майно - нежила будівля офісного центру, що розташоване за адресою: [ADDRESS], з наступним переходом права власності на майно від [PERSON] до ТК «Чорне море», а ТК «Чорне море» зобов'язалось прийняти майно та сплачувати орендну плату /а.с. 18-19/. Відповідно до умов договору оренди, офісне приміщення оцінене у розмірі 1400000,00 грн. і передане на строк одинадцять місяців з правом пролонгації договору на 4 роки (п.3.1. договору оренди). Пунктом 3.2. було передбачено, що у випадку завершення строку дії цього Договору, жодна зі сторін не заявить про розірвання Договору, який буде вважатися пролонгованим на таких саме умовах. Крім того, згідно п.7.1 договору оренди орендар має переважне право викупу майна і у будь-який час дії договору може сплатити повну ринкову вартість майна, з урахуванням залишкової вартості проведеного ремонту. 28.12.2004 року [PERSON] за актом приймання-передачі на виконання Договору оренди нерухомого майна з правом викупу від 27.12.2004 передала Телекомпанії «Чорне море» у вигляді ТОВ будівлю офісного центру загальною площею 631,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з наступним переходом права власності на майно від Орендодавця до Орендаря /а.с. 20/. Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2006 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2004 було скасоване, провадження у справі за заявою [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатним, визнання її опікуном - закрито в апеляційному провадженні. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13.09.2006 рішення Київського районного суду м. Одеси від [INFO] року було скасоване, справа направлена на новий розгляд. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2004 року за позовом [PERSON] до [PERSON] було визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений 16.08.2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець); за [PERSON] було визнано право власності на вказану будівлю офісного центру. 28.01.2005 року [PERSON] подарувала вищевказаний об'єкт нерухомості [PERSON] Ухвалою Верховного Суду України від 27.09.2006 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.12.2004 року було скасоване, справа направлена на новий розгляд. Під час нового розгляду вищевказані справи за позовом [PERSON] та [PERSON] були об'єднані в одне провадження, позов [PERSON] був залишений без розгляду та рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №2-1074/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання угоди укладеною та визнання права власності, за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], ТК «Чорне море» у вигляді ТОВ, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТК «Чорне море» у вигляді ТОВ, [PERSON], [PERSON], про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні: · у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено повністю; · позовні вимоги [PERSON], [PERSON] - задоволені частково; · позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], - задоволені частково; · визнано недійсним договір дарування, укладений 28.01.2005 року між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар нежитлову будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]; · скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на нежитлову будівлю офісного центру, розташованого за адресою: [ADDRESS] · визнано за [PERSON] право власності на ? частину нежитлової будівлі, загальною площею 631,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], як на майно спільно набуте під час перебування у шлюбі з [PERSON]; · визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі, загальною площею 631,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом; · визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину нежитлової будівлі, загальною площею 631,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; · визнано за [PERSON] 1/8 частку у праві власності на будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] · визнано за [PERSON] 1/8 частку у праві власності на будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; · витребувано від [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; · в іншій частині - відмовлено /том 1 а.с. 202-205/. Таким чином, судом встановлено, що предметом оскаржуваного договору було спадкове майно після смерті [PERSON], позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці [PERSON] є заінтересованими особами в розумінні ч.3 ст. 215 ЦК України та мають право заперечувати дійсність даного договору. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.761 ЦК України право на передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Власником офісної будівлі був [PERSON], а після його смерті, тобто з [INFO] року права на це майно перейшли в порядку спадкування до його спадкоємців, в тому числі позивачів у справі. Враховуючи те, що рішення Київського районного суду м. Одеси від [INFO] року у справі №2-2320/04 скасоване, у позові [PERSON] про визнання дійсним договору від 26.08.2003 року, укладеного між нею та [PERSON] відмовлено, а померлий [PERSON] чи його спадкоємці за взаємної згоди не уповноважили [PERSON] на розпорядження їх правами та обов'язками, то суд приходить до висновку, що [PERSON] не мала жодних прав на передачу будівлі офісу в оренду на умовах договору оренди. Як вбачається з договору оренди (п.3.1) від 27.12.2004 року, майно передане в оренду на строк одинадцять місяців з правом пролонгації цього Договору на 4 роки. Пункт 3.2. Договору оренди також передбачає, що «у випадку завершення строку дії цього Договору, жодна зі сторін не заявить про розірвання Договору, який буде вважатися пролонгованим на таких саме умовах». Таким чином, враховуючи те, що цей договір був укладений на невизначений строк, суд приходить до висновку, що договір є на даний час чинним, отже, обов'язковим для позивачів. Відповідно до положень ч. 1,2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, враховуючи встановлення судом факту, що позивачі є власниками ? частини майна, переданого в оренду по оспорюваному правочину, та з урахуванням роз'яснень ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 року по справі, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved