Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в інтересах позивачки 28.11.2013р. звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи тим, що рішенням Коблівської сільської ради №8 від 26.06.1999р. третій особі - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.03.1998р. передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою [ADDRESS] та видано відповідний державний акт серії I-МК № 007967. Рішенням Березанського районного суду від 03.10.2013р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], яке набрало законної сили, договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку та господарських будівель від 17.03.1998р. визнано недійсним та за позивачкою визнано право власності на спірний будинок. Оскільки про незаконність спірного рішення сільської ради позивачці стало відомо після набрання законної сили рішення Березанського районного суду від 03.10.2013р., посилаючись на ст.ст.120,158 ЗК України, рішення Конституційного суду України від 16.04.2009р. у справі №1-9/2009, Указ Президента України від 08.04.2011р. №445, ст.7 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ст.72 ЦПК України представник позивача просить поновити строк на звернення до суду про захист порушенного права власності позивачки на земельну ділянку; визнати незаконним та скасувати рішення Коблівської сільської ради №8 від 26.06.1999р. про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю I-МК №007967; зобов'язати відділ Держземагентства у Березанському районі Миколаївської області скасувати запис про державну реєстрацію від 30.07.2013р. земельної ділянки кадастровим номером 4820982200:13:009:0100 та зобов'язати Коблівську сільську раду розглянути заяву позивачки про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,1555га. за адресою: [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. В подальшому представник позивачки, надавши письмову заяву, уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю I-МК №007967 в частині 0,1555 га., відмовившись від вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради №8 від 26.06.1999р. про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: [ADDRESS], підтримавши інші вимоги позивачки. Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та в уточнених позовних вимогах, мотивуючи тим, що спірне рішення Коблівської сільської ради №8 від 26.06.1999р., на підставі якого [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, відсутнє, тому фактично земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS], передана у приватну власність [PERSON] без будь-якого рішення власника землі. Крім того, згідно спірного державного акту, [PERSON] передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель земельну ділянку площею 0,2500га..В подальшому до державного акту були внесені зміни у межах і розмірах земельної ділянки, оскільки 07.09.2002р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було відчужено іншій особі 0,0945га.. Таким чином, на даний час за [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,1555га., тому позивачка та її представник просили визнати державний акт I-МК №007967 недійсним в частині права власності на земельну ділянку [PERSON] площею 0,1555га.. Свої вимоги, щодо поновлення строку звернення до суду, зобов'язання відділу Держземагенства у Березанському районі Миколаївської області скасувати запис про державну реєстрацію від 30.07.2013р., зобов'язання Коблівської сільської ради розглянути заяву [PERSON] про передачу їй у приватну власність спірної земельної ділянки підтримали повністю. Представник відповідача - відділу Держземагентства у Березанському районі Миколаївської області проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник відповідача - Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, не заперечуючи проти скасування державного акту на право власності на землю I-МК № 007967 в частині - площею 0,1555 га.. Посилаючись на ст.ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст.ст.116,118,122 ЗК України та мотивуючи тим, що позивачка не зверталася до сільської ради з заявою про отримання безоплатно у власність земельної ділянки, в зв'язку з чим сільська рада не приймала рішення щодо надання земельної ділянки позивачці, просив в даній частині в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступного. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 03.10.2013р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Березанська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами і будівлями у [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори Мартинюк О.Б. 17.03.1998р. за реєстровим №554 у частині визнання [PERSON] покупцем спірного будинку та визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з прилеглими надвірними господарчими та побутовими спорудами і будівлями у [ADDRESS] (а.с.8-9). На підставі зазначеного рішення суду 06.11.2013р. державним реєстратором реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області за № 3278110 внесено запис про право власності [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності від 07.11.2013р. (а.с.10). Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500га. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована на території Коблівської сільської ради серії I-МК №007967, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №643 (а.с.14) видано 05.06.2001р. Коблівською сільською радою Березанського району на ім'я [PERSON] на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Коблівської сільської ради від 26.06.1999р. №8. 07.09.2002р. в державний акт внесено зміни на підставі договору купівлі-продажу ВАА №782638 про відчуження 0,0945га.. Згідно рішення №8 від 09.06.1999р. Коблівської сільської ради 9 сесії 23 скликання (а.с.38-39) даним рішенням була затверджена технічна документація по складанню державних актів на землю, в т.ч. на земельну ділянку [PERSON] площею 0,2500 га.. Як вбачається з відповіді архівного сектору Березанської райдержадміністрації (а.с.37) та оглянутої в судовому засіданні книги протоколів сесії Коблівської сільської ради з №8 по №18 23 скликання за 1999р., рішення сесії №8 від 26.06.1999р. в архівній установі району відсутнє. Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 30.07.2013р. земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальної площею 0,1555га кадастровий номер 4820982200:13:009:0100 за адресою: [ADDRESS], відділом Держземагентства у Березанському районі зареєстрована за [PERSON] (а.с.11-13). Звертаючись з позовними вимогами до суду, позивачка та її представник просили суд поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що про незаконність рішення сільської ради про передачу [PERSON] у приватну власність спірної земельної ділянки їм стало відомо після набрання законної сили рішення Березанського районного суду від 03.10.2012р.. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавлених сторін права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки у позивачки право на зазначений позов виникло після набрання чинності рішення суду від 03.10.2013р. про визнання за нею права власності на житловий будинок з прилеглими надвірними господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що розташовані на спірній земельній ділянці та реєстрацією за нею права власності реєстраційною службою Березанського РУЮ 07.11.2013р., позовна давність за вказаними позивачкою вимогами не сплила. Статтею 158 ЗК України передбачено, що земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб вирішуються виключно судом. Як зазначено в ст.9 ЗК України (в редакції від 18.12.1990р. №561-XII) до відання сільських рад у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність (п.1), реєстрація права власності (п.2), погодження проектів землеустрою (п.6) та інш.. Громадяни України мали право на безоплатне одержання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) (ст.6 ЗК), розмір якої у сільських населених пунктах повинен бути не більше 0,25 га. (ч.1 ст.67 ЗК). Порядок передачі земельних ділянок у власність радами було передбачено ст.17 ЗК, згідно якої громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, повинні подати заяву про це до сільської ради за місцем розташування земельної ділянки. Згідно ч.3 ст.17 ЗК України (в редакції від 18.12.1990р. №561-XII) відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно ч.1 ст.23 ЗК право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Оскільки [PERSON] 05.06.2001р. отримано державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, вона є власником даної земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Враховуючи, що на підставі рішення Березанського районного суду від 03.10.2013р. право власності на житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані на спірній земельній ділянці визнано за позивачкою [PERSON], до неї перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташовані дані об'єкти. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Як зазначено в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України при розгляді справи №6-57цс13 від 19.06.2013р., державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Враховуючи, що судом установлено, що рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] сільською радою не приймалося, тому суд, з урахуванням висновків, даних в Постанові Верховного Суду України від 20.02.2012р. у справі №6-78цс11 та правовій позиції у справі №6-57цс13 від 19.06.2013р., вважає позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку без скасування правової підстави видачі такого акта - рішення сільської ради такими, що підлягають задоволенню. Оскільки частина спірної земельної ділянки площею 0,0945 га. [PERSON] була продана іншій особі і їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1555 га. (а.с.14,11-12) позов підлягає задоволенню в частині визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю площею 0,1555га.. Згідно Указу Президента України від 08.04.2011 року №445/2011 "Про державне агентство земельних ресурсів України" - Державне земельне агентство земельних ресурсів України є правонаступником державного комітету України із земельних ресурсів. В п.17 Положення про державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 року № 445 - одним із основних завдань Держземагенства України є здійснення державної реєстрації земельних ділянок та обмежень у їх використанні. Відповідно до ст.2 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать: ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; здійснення підготовки земельно-кадастрової документації; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні. Оскільки вимога про зобов'язання відділу Держземагенства у Березанському районі Миколаївської області скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки є похідною від вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, вона підлягає задоволенню. Відповідно до п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР, виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Статтею 118 ЗК України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, згідно ч.1 зазначеної статті громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 19.03.2010р. "Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", Верховний Суд звернув увагу суду на розгляд справ за позовами до органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування у галузі земельних відносин в разі незгоди з їх рішеннями, зокрема про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування. Таким чином, звернення позивачки з позовом про зобов'язання сільської ради передати їй у приватну власність земельної ділянки є передчасним, оскільки органом місцевого самоврядування питання про передачу їй у власність земельної ділянки взагалі не вирішувалось. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, підлягають стягненню з відповідачів Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області та відділу Держземагентства у Березанському районі Миколаївської області на користь [PERSON] судові витрати в частині задоволених позовних вимог, тобто сплочений нею судовий збір в сумі по 229,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial