Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

30.01.2018 року до суду звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві заявник посилалася на те, що [INFO] вона народила доньку [PERSON], батько якої в актовому записі про її народження №8 записаний з її слів відповідно до ст.135 СК України «[PERSON]», в період з 01.05.2007 року по 01.01.2016 року вона отримувала державну допомогу на доньку як одинока матір, що підтверджується відповідною довідкою, після чого виплата була припинена в зв`язку з її працевлаштуванням, 02.12.2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який є громадянином Держави Ізраїль, вона має намір виїхати з донькою до Держави Ізраїль для возз'єднання сім`ї, однак як їй пояснили в Міністерстві Внутрішніх Справ Держави Ізраїль для виїзду її доньки необхідно надати постанову суду про те, що виключне опікунство неповнолітньої надано їй, так як у свідоцтві про її народження вказаний батько, який як особа не існує, посилаючись на п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1996 року прохала встановити факт, що вона є єдиним опікуном малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. 02.02.2018 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. відкрито провадження у цивільній справі та справа призначена до розгляду в судове засідання на 19.02.2018 року. У судовому засіданні заявник заяву підтримав, суду пояснивши, що [INFO] вона народила доньку [PERSON], батько якої в актовому записі про її народження №8 записаний з її слів відповідно до ст.135 СК України «[PERSON]», в період з 01.05.2007 року по 01.01.2016 року вона отримувала державну допомогу на доньку як одинока матір, що підтверджується відповідною довідкою, після чого виплата була припинена в зв`язку з її працевлаштуванням, 02.12.2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який є громадянином Держави Ізраїль, вона має намір виїхати з донькою до Держави Ізраїль для возз'єднання сім`ї, однак як їй пояснили в Міністерстві Внутрішніх Справ Держави Ізраїль для виїзду її доньки необхідно надати постанову суду про те, що виключне опікунство неповнолітньої надано їй, так як у свідоцтві про її народження вказаний батько, який як особа не існує, посилаючись на п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1996 року прохала встановити факт, що вона є єдиним опікуном малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Представник заінтересованої особи: виконавчий комітет Гуляйпільської міської ради Запорізької області Дерев`янко О.В. вважає, що заява підлягає задоволенню, так як ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами, інформація щодо усиновлення малолітньої судом відсутня, прохає заяву задовольнити. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини: [INFO] народилася заявник [PERSON], що підтверджується її паспортом громадянина України (а.с.12) та повторним свідоцтвом про її народження (а.с.10). [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.11) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.6). В свідоцтві про народження [PERSON] відомості про батька записані зі слів матері «[PERSON]», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.6). В період з 01.05.2007 року по 01.01.2016 року заявник отримувала державну допомогу як одинока матір на доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №384, виданою 24.01.2018 року Управлінням соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області (а.с.7). 02.12.2017 року заявник зареєструвала шлюб з громадянином Держави Ізраїль [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Інформація щодо усиновлення [PERSON], [INFO], у суду відсутня. Суд, задовольняючи заяву, виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.2 п.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до абзацу 1 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.2 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" документами, що надають право на виїзд з України і в`їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" в редакції затвердженій поставною Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної згоди батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п.1 абзац 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, шо мають юридичне значення" №5 від 31.03.1996 року суд може встановити факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідно заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Судом встановлено, що до суду звернулася заявник як мати своєї доньки, яка не досягла шістнадцяти років, з вимогою про встановлення факту, що вона є єдиним опікуном своєї малолітньої доньки, так як встановлення даного факту породжує виникнення у неї права на виїзд зі своєї малолітньою донькою за межі України та в`їзд її до Держави Ізраїль для возз`єднання сім`ї з громадянином Держави Ізраїль [PERSON], так як заявник не має змоги надати уповноваженому органу Держави Ізраїль згоду батька своєї дитини, так як в свідоцтві про народження її доньки відомості про батька вказані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, відповідно до якої при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, коли немає спільної згоди батьків, заяви батька або рішення суду запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою, так як чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення даного факту. Суд доходить висновку, що встановлення факту, що заявник є єдиним опікуном своєї малолітньої доньки є фактом, що породжує виникнення у неї права на виїзд зі своєї малолітньою донькою за межі України та в`їзд її до Держави Ізраїль, а тому є фактом, що має юридичне значення. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження її доньки, в якому вона вказана матір`ю, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, в якому вона вказана матір`ю, а батько записаний відповідно до ч.1 ст.135 КК України, довідкою про отримання заявником допомоги як одинокої матері, відсутністю рішень суду про усиновлення її доньки іншими особами. А тому заява підлягає задоволенню, як така, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена належними доказами. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Витрати заявника на сплату судового збору в сумі 352,40 грн. відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Outcome: approved