Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

04 квітня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він має на праві власності земельну ділянку, яку в період з 2010 по 2014 рік безпідставно використовував відповідач [PERSON] (фермерське) господарство «Підкевич Микола Васильович». Позивач вважає, що відповідач завдав йому збитків за час користування земельною ділянкою в розмірі доходів, які позивач реально міг одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене відповідачем. Позивач обгрунтував свій позов з посиланням на статтю 22 ЦК України, вказавши розмір збитків в сумі орендної плати, яку міг би отримати при здачі земельної ділянки в оренду з розрахунку не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю). Позивач вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати йому збитки у виді невиплаченої орендної плати за період з 2010 по 2014 роки, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Так, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 17 грудня 2014 року борг відповідача за 2010 рік складає 3849,58 грн; залишок боргу за 2011 рік 4369,96 грн; за 2012 рік 12629,37 грн; 30 2013 рік 12229,45 грн; і за 2014 рік 12867,08 грн, всього 42095,86 грн. 25 липня 2016 року позивач подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, щодо особи, на користь якої слід вирішити питання про стягнення коштів та збільшення суми стягнення станом на 25 липня 2016 року за 115 днів до 4369,96 грн., наполягаючи на тому, що відповідач зобовязаний сплатити борг за використання самовільно зайнятої земельної ділянки № 382, кадастровий номер 3523185200:02:001:0382, площею 6,36 га на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області за 2010-2014 роки та відсотки за користування вказаними коштами в сумі 44803,43 грн. 19 серпня 2016 року позивач подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог до 45216,66 грн., посилаючись на те, що перерахунок боргу здійснено станом на 1 вересня 2016 року. 26 вересня 2016 року позивач подав заяву про уточнення та збільшення позовних вимог до 45542,89 грн., посилаючись на те, що перерахунок боргу здійснено станом на 1 жовтня 2016 року. У судовому засіданні представники позивача підтримали предявлений позов посилаючись на вищевикладені обставини. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2015 року у справі № 392/278/15-ц задоволено позов [PERSON] і визнано за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 31 серпня 2006 року, на 1/3 частку земельної ділянки № 382 площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Крім того, судовим рішенням визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 червня 2007 року, виданого на імя [PERSON] та частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя [PERSON]. Крім того, представник відповідача зазначив, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2015 року у справі № 388/269/15 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 135000 гривень та судові витрати у розмірі 1350, яке на теперішній час позивачем не виконано. Представник відповідача зазначив, що СФГ «[PERSON]В.» повернув позивачеві земельну ділянку, але позивач не повернув кошти, які отримав від господарства. Представник відповідача вважає, що сума коштів, про стягнення якої просить позивач, обгрунтована умовними припущеннями та обставинами, які не відповідають дійсності стосовно наявності суми боргу, а посилання позивача на статті 625, 1048 ЦК України на думку представника, є помилковими. Крім того, представником заявлено про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, відповідно до державного акта серії КР № 074809 позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 382 площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 16). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 травня 2015 року у справі № 392/2384/14-ц [PERSON] відмовлено у задоволенні первісного позову до Селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович» про розірвання договору оренди землі і стягнення збитків і задоволено зустрічний позов, визнано недійсним договір оренди землі від 15 жовтня 2010 року, який було укладено від імені орендодавця [PERSON] і орендаря Селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович», зареєстрованого 3 грудня 2010 року № 04.10.374.000611 у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» (а.с. 10-11). 16 квітня 2015 року рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області у справі № 392/278/15-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] і визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 31.08.2006 року, на 1/3 частину права на земельну ділянку № 382, площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523185200:02:001:0382, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2007 року , зареєстроване в реєстрі за № 2-618, ВЕО № 123384, видане державним нотаріусом Маловисківської державної нотаріальної контори Кіровоградської області на імя [PERSON], на 1/3 частину права на земельну ділянку № 382, площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району, Кіровоградської області та визнано частково недійсним 1/3 частину державного акту на право власності на земельну ділянку площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району, Кіровоградської області, серії КР № 074809 від 18 вересня 2007 року, виданий на імя [PERSON] Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, кадастровий номер земельної ділянки 3523185200:02:001:0382. Таким чином, позивач [PERSON], на момент предявлення позову, є власником 2/3 частки земельної ділянки № 382 площею 6,36 га, яка розташована на території Плетеноташлицької сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523185200:02:001:0382. Відомості про проведення державної реєстрації частки земельної ділянки № 382, належної позивачеві з урахуванням ухваленого рішення суду від 16 квітня 2015 року, в справі відсутні. Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки вважаються будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. За самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства (пункт «б» частини 1 статті 211 ЗК України). Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом способів. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків, порядок визначення та відшкодування яких встановлюється Кабінетом Міністрів України ( стаття 152, стаття 157 ЗК України). Пунктом 6 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України Держсільгоспінспекція та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право: складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку підприємства, установи та організації усіх форм власності, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, для проведення перевірок з питань, що належать до її компетенції, звертатися до органів прокуратури з клопотанням про подання позову до суду щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину. Таким чином, допустимим засобом доказування факту самовільного зайняття земельної ділянки є акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення, припис (розпорядження) про усунення порушень, при складанні яких передбачається участь підприємств, установ та організацій відносно яких здійснюються заходи контролю відповідним державним органом. Як вбачається з матеріалів справи, у період з 15 жовтня 2010 року по 14 листопада 2014 року відповідач [PERSON] (фермерське) господарство «Підкевич Микола Васильович» володіло спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 15 жовтня 2010 року, який було укладено від імені орендодавця [PERSON] і орендаря Селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович», зареєстрованого 3 грудня 2010 року № 04.10.374.000611 у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», який за рішення суду від 28 травня 2015 року визнано недійсним. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 ( з наступними змінами і доповненнями) затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу. Пунктом 4 цієї Методики визначено, що розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки визначається для всіх категорій земель ( крім земель житлової та громадської забудови) за такою формулою: Шс= Пс х Нп х Кф х Кі, де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс -площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп -середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4; Кі -коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою КМУ від 12.05.2000 року. У пункті 7 Методики зазначено, що розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться інспекціями Мінприроди або Держземінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держземінспекції на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619. Позивачем [PERSON] не надано докази проведення обстеження земельної ділянки відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та розрахунок розміру шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 ( з наступними змінами і доповненнями). Визначення поняття самовільного зайняття земельної ділянки наведено у ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" де, зокрема, зазначено, що такими є - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки. Відтак, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав. Зазначеного обсягу документів позивачем у справі не надано. Відповідно до статті 15 Земельного кодексу України, статей 5, 6, 9, 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", статті 16 Закону України "Про охорону земель" державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснюють Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи зокрема шляхом проведення перевірок. Порядок планування та проведення перевірок з питань здійснення державного контролю за використанням та охороною земель затверджено наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 12.12.2003р. № 312 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.12.2003р. за № 1223/8544. Відповідно до п. 3.2 названого Порядку за наявності інформації щодо самовільного зайняття земельної ділянки та використання без правовстановлюючих документів відповідний орган Деркомзему здійснює перевірку такої інформації. Пунктом 4.1 Порядку встановлено, що державні інспектори органу Держкомзему проводять перевірки стану дотримання земельного законодавства в присутності власників земельних ділянок чи землекористувачів або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності при перевірці власника чи землекористувача або уповноважених ними осіб перевірка проводиться за наявності двох свідків. Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що при виявленні порушення земельного законодавства державний інспектор: з'ясовує обставини та суть скоєного порушення земельного законодавства; встановлює особу, яка здійснила порушення земельного законодавства; установлює, чи є в діях чи бездіяльності особи, яка вчинила порушення земельного законодавства, ознаки адміністративного правопорушення або склад злочину; обстежує земельну ділянку і встановлює, чи завдана юридичними чи фізичними особами шкода земельним ресурсам унаслідок їхньої господарської та іншої діяльності. Пунктом 5 Порядку передбачено, що при проведенні всіх видів перевірок державний інспектор складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства у двох примірниках. В акті державний інспектор зазначає: дату та місце складання акта; посаду та прізвище інспектора (інспекторів), який (які) проводив (проводили) перевірку; посади та прізвища осіб, які були залучені до перевірки; посаду та прізвище представника юридичної особи чи прізвище фізичної особи, які були присутні при перевірці; місцезнаходження юридичної чи фізичної особи, які перевіряються; місце розташування земельної ділянки, її площу згідно із земельно-кадастровою документацією та фактичну площу, яка використовується; категорію земель та склад угідь; цільове призначення та фактичний стан використання (освоєння) земельної ділянки; наявність документів, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою; обставини порушення земельного законодавства; суть порушення з посиланням на акти чинного законодавства, вимоги яких порушені (пп. 5.4 Порядку). З аналізу вказаних норм законодавства виходить, що відшкодування шкоди у разі самовільного зайняття земельної ділянки здійснюється лише у разі встановлення самого факту завдання шкоди, порушення цивільного права чи інтересу власника землі, вини порушника та причинного зв'язку, між шкодою та діями порушника. В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про нанесення шкоди відповідно до наведеного законодавства. Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає загальну норму щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків та причинний зв'язок між порушенням права та збитками, а також вина, особи, яка завдала збитків. Відсутність будь-якого з цих елементів виключає відповідальність у вигляді стягнення збитків, якщо інше не передбачено законом. Також у цій статті визначено поняття збитків, якими є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач помилково посилається на законодавство і судову практику, яке регулює правовідносини укладення договору позики, оскільки відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вищенаведені правовідносини між сторонами не мають місце, оскільки у період з 15 жовтня 2010 року по 14 листопада 2014 року відповідач [PERSON] (фермерське) господарство «Підкевич Микола Васильович» володіло спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 15 жовтня 2010 року, який було укладено від імені орендодавця [PERSON] і орендаря Селянського (фермерського) господарства «Підкевич Микола Васильович», зареєстрованого 3 грудня 2010 року № 04.10.374.000611 у Маловисківському районному відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», який лише 28 травня 2015 року за рішенням суду визнано недійсним. У зв'язку з недоведеністю позивачем порушення його прав щодо самовільного використання [PERSON] (фермерським) господарством «Підкевич Микола Васильович» спірної земельної ділянки, суд вважає, що обставини на які посилається позивач, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для задоволення позову. Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed