Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], треті особи: [PERSON], Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на майно, визнання договорів іпотеки недійсними. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що з середини січня 2005 року вона проживала однією сім'єю з [PERSON], вони вели спільне господарство і мали спільний бюджет, 15 травня 2005 року між ними було укладено церковний шлюб. 09 лютого 2006 року зі спільних коштів позивача та відповідача на ім'я [PERSON] було зроблено депозитний внесок у Кредитну спілку «Добробут» на суму 500000,00 гривень згідно договору №ОД00-0036-Д. 27 листопада 2007 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Добробут» було укладено депозитний договір №ОД00-0041-Д, відповідно до умов якого зроблено внесок на суму 500000,00 гривень. Також 27 листопада 2007 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Добробут» було укладено депозитний договір №ОД00-0042-Д та внесено на депозитний рахунок суму, що дорівнює 600000,00 гривень. На підтвердження наявності грошових коштів на депозитних рахунках позивач надала суду довідки Кредитної спілки «Добробут». Крім того, позивачка зазначає, що в період шлюбу вони разом із чоловіком придбали рухоме майно, у складі: спальний гарнітур (виробництво Італія): ліжко двоспальне, тумбочки приліжкові - 2 шт., туалетний столик, дзеркало в дерев'яній рамі, напівкрісло для туалетного столика, оббивка - тканина; матрац ортопедичний «Белербек»; полуторное шкіряне крісло бежевого кольору з комплектом подушок (виробництво Німеччина, Himolla); тумба дерев'яна під телевізор; кухонний гарнітур білого кольору з ручками золотистого кольору (виробництво Німеччина, Саксен Kushen): шафи підлогові зі стільницею під мармур - 10 шт., навісні шафи - 8 шт., пенал - 1 шт., барна стійка - 1 шт., буфет - 1 шт.; стіл розкладний скляний (виробництво Німеччина, Himolla); стільці сірі з пластиковою спинкою (виробництво Італія ) - 4 шт.; кутовий шкіряний диван оливкового кольору (виробництво Італія); дерев'яна стійка із скляними полицями (виробництво Італія); стійка для апаратури; пів крісло з коричневою оббивкою; диван кутовий шкіряний (виробництво Німеччина, Himolla); меблевий комплект «Бібліотека»: стінка для книг, письмовий стіл, навісну шафу, тумба під акваріум - 2 шт.; крісло офісне шкіряне; шафа для вина; журнальний столик скляний з шкіряним сидінням (виробництво Німеччина, Himolla; матрац ортопедичний «Белербек»; меблевий гарнітур (виробництво Австрія): шафа книжкова (3 створи), шафа платтяна (4 стулковий), шафа для дисків та касет 4-х стулковий, підставка для ТБ, стіл письмовий з тумбою, ліжко, тумбочка; крісло офісне шкіряне; диван шкіряний розкладний (виробництво Німеччина, Himolla); стілець дерев'яний; килим вовняний (Німеччина); шафа для рушників зі скляними дверцятами білого кольору; шафа зі скляними дверцятами біло-коричневого кольору; полиці скляні на дерев'яних власниках; шафка для ванної кімнати біло-коричневого кольору зі скляними дверцятами з трьома полками; дзеркало для ванної кімнати в коричневій рамі зі скляною полицею; шафка для побутової хімії біло-коричневого кольору зі скляними дверцятами з 2-ма полками; комод з трьома ящиками дерев'яний світло-коричневого кольору; шафка навісна дерев'яний світло-коричневого кольору з трьома полками; стіл обідній дерев'яний світло-коричневого кольору; шафа дерев'яна коричневого кольору шестистулкова; диван розкладний з блакитним матрацом; шафа для одягу (5 стулковий) з дзеркальними дверцятами; тумба під телевізор світло-коричневого кольору зі скляними дверцятами; шафа-передпокій світло-коричневого кольору; тумба для взуття світло-коричневого кольору; туалетний столик скляний на дерев'яній ніжці; напівкрісло дерев'яне з білою шкіряною оббивкою 2 штуки; телевізор Sony KE - P42XS1; відеомагнітофон JVS HR - S7500; відеоплеєр LG BL - 182 Вт; DVD- плеєр Pioneer DV - 696 AV; DVD- плеєр Panasonic DVD LX110; машинка швейна ножна в дерев'яному корпусі; машинка швейна електрична PFAF - 2046; холодильник Electrolux ERE 3900; телевізор Sony KE - P19; вбудована техніка: витяжка AEG, плита AEG, духовка AEG, посудомийна машина Electrolux ESL-499; мікрохвильова піч Panasonic; мийка керамограніт - кутова; телефонні апарати - 2шт.; кавоварка KRUPS; тостер Tefal; телевізор плазмовий Pioneer 52; DVD- плеєр Sony DVP NS - 955 В; ресивер Panasonic SA - XR25; медіаресівера Pioneer PDP - R03E; аудіосистема Conton; кондиціонер LG; аудіосистема B&W; аудіосистема JM Lab; телевізор Hitachi 42 "; комплект Denon (DVD, тюнер, мінідисковий рекордер, ресивер); комп'ютер з монітором і клавіатурою; кондиціонер LG; ксерокс Canon; факс Panasonic; принтер Canon; принтер HP; перетворювач напруги; телевізор Hitachi 42 "; DVD- плеєр Pioneer DV - 696 AV; комп'ютер з монітором і клавіатурою; електроорган Casio; пилосос Rowenta; спортивний тренажер «KETTLER» основні; бігова доріжка «WESLO»; масажний стіл складний зеленого кольору; масажне крісло Himolla (Німеччина) шкіряне оливкового кольору; спортивний тренажер AB King Pro; аудіосистема навісна «Піонер»; двофазовий котел «Electrolux»; тумба для білизни з кришкою біло-коричневого кольору зі скляною стінкою; пральна машина автомат «Electrolux»; ксерокс Рікон; холодильник «Electrolux» білого кольору; система відео спостереження «Commax». Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] зазначила, що в період проживання нею з відповідачем [PERSON] однією сім'єю без укладання шлюбу, а саме 13 вересня 2011 року між ними з одного боку та [PERSON] з іншого, було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна без нотаріального посвідчення, відповідно до умов якого [PERSON], зобов'язавсь укласти з [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] на протязі року після остаточної сплати останніми вартості даного об'єкту нерухомості у розмірі 600000 гривень. Позивач стверджує, що укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] не здійснюється [PERSON] не зважаючи на повне виконання [PERSON] та нею умов щодо сплати грошових коштів з метою уникнення розподілу цієї житлової площі. Решту позовних вимог щодо розподілу майна подружжя та визнання договорів іпотеки недійсними [PERSON] обґрунтовує тим, що нею та [PERSON] в період проживання однією сім'єю без шлюбу було придбано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 20 серпня 2009 року, за реєстровим №4046; квартира за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 20 серпня 2009 року, за реєстровим №4048; квартира за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 20 серпня 2009 року, за реєстровим №4050. Відповідач [PERSON] який є власником цього нерухомого майна за правовстановлюючими документами, розпорядився ним, передавши в іпотеку без відома позивача. Позивач наголошує, що це порушує її права як співвласника зазначеної нерухомості. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якої просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає у частині проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, у задоволені решти позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Третя особа [PERSON], у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якої проти задоволення позовних вимог не заперечував. Треті особи Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Євробанк» про час, дату, місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань, додаткових доказів чи пояснень до суду не надавали, про причини неявки в судове засідання не сповіщали. Заслухавши думку сторін, вивчивши всі обставини справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 15 травня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено церковний шлюб. Сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу з середини січня 2005 року по травень 2014 року, що не заперечувалось представником відповідача та було підтверджено у судовому засіданні третьою особою [PERSON], який є батьком відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У ст. 3 Сімейного кодексу України зазначається, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Ст. 74 відповідного Кодексу передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як вбачається з наданих до суду депозитних договорів №ОД00-0036-Д від 9 лютого 2006 року та №ОД00-0041-Д від 27 листопада 2007 року, укладених між Кредитною спілкою «Добробут» та [PERSON], в період проживання однією сім'єю позивача та відповідача без укладання шлюбу на рахунки позивача було внесено грошову суму у загальному розмірі 1 000 000,00 гривень, яка наявна на рахунках станом на 27.03.2014р., про що свідчать довідки КС «Добробут» за №01/2703. З представленого суду депозитного договору №ОД00-0042-Д від 27 листопада 2007 року, укладеного між Кредитною спілкою «Добробут» та [PERSON] випливає, що на депозитний рахунок відповідача під час проживання його з позивачем без укладання шлюбу було внесено грошову суму 600 000,00 гривень. Відповідно до пояснень сторін за час шлюбу ними було придбано рухоме майно, а саме меблі та предмети побуту, які вказано позивачем у позові. Судом було оглянуто розписку третьої особи [PERSON], з якої випливає його намір передати у власність позивачці та відповідачу квартиру за адресою [ADDRESS] на протязі року після виплати ними грошової суми у розмірі 600 000,00 гривень. Як випливає з матеріалів справи - позивач та відповідач виконали свої грошові зобов'язання в повному обсязі, що не заперечується третьою особою. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як встановлено у судовому засіданні, 13 вересня 2011 року між ПАТ КБ «Євробанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого квартиру за адресою [ADDRESS] було передано у іпотеку ПАТ КБ «Євробанк». Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 5. ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека припиняється у разі: знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється. Втрата предмета іпотеки означає відсутність істотної умови договору і неможливість одержання кредитором задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у майбутньому, із втратою предмета іпотеки анулюється цінність іпотеки як способу забезпечення виконання зобов'язання. Статтями 580, 587 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав, за якими покладено зобов'язання на заставодавця змінити або відновити предмет застави у разі його втрати і таке зобов'язання виникає лише за наявності вини заставодавця. Зі змісту зазначених вище норм випливає, що втрата предмету застави не є знищенням або випадковим пошкодженням предмета застави, згідно з чим і не тягне за собою у даному випадку виникнення зобов'язань щодо надання нового предмету застави або його відновлення. З матеріалів справи та пояснень сторін судом зроблено висновок, що право власності [PERSON] на квартиру за адресою [ADDRESS] було припинено у момент підписання договору купівлі-продажу квартири, яке відбулося раніше, ніж укладання договору іпотеки. В даному випадку, вина іпотекодавця відсутня, оскільки договір купівлі-продажу, укладений ним, був нікчемним, згідно з нормами ч. 2 ст. 215 ЦК України та не створював юридичних наслідків. Однак, з 13 вересня 2011 року фактично відбулась втрата права власності на вказане нерухоме майно на ім'я [PERSON] і втрата предмету іпотеки за іпотечним договором від 13 вересня 2011 року за реєстровим №1892, що є підставою припинення вказаного договору іпотеки. Суд критично ставиться до пояснень третьої особи [PERSON] відносно виконання зобов'язання, щодо укладання нотаріально засвідченого договору купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS] між ним з одного боку та позивачем і відповідачем з другого, після виконання ним своїх зобов'язань перед третьою особою ПАТ «КБ «Євробанк»» та робить висновок про ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень сторін та наданих до суду договорів купівлі-продажу №4046, №4048, №4050 від 20 серпня 2009 року за час проживання позивачем та відповідачем однією сім'єю без укладання шлюбу було придбано нерухоме майно: квартира за адресою [ADDRESS], квартира за адресою [ADDRESS], та квартира за адресою [ADDRESS] які було оформлено на ім'я [PERSON]. Відповідно до п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, відтак розподілу підлягає нерухоме майно та грошові кошти, належні [PERSON], [PERSON] та квартира за адресою [ADDRESS], оформлена на ім'я третьої особи [PERSON]. Відповідно до ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], квартира за адресою [ADDRESS], квартира за адресою [ADDRESS], квартира за адресою [ADDRESS] та квартира за адресою [ADDRESS] належать в рівних частинах, тобто кожному з них належить по 1/2 частині кожної квартири. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 зазначеної статті, вказує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Аналізуючи викладені вимоги закону, а також те, що квартира є неподільною річчю і не може бути поділена в натурі, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на ? частину квартир, які належать відповідачу. Розподіляючи спільне майно подружжя, суд вважає необхідним визнати за відповідачем право власності на вищезазначене рухоме майно. Як встановлено судом, 20 серпня 2009 року, між [PERSON] та ПАТ АБ «Украгзбанк» було укладено спірні іпотечні договори, відповідно до умов яких відповідачем було передано в іпотеку квартири за адресою [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS]. З представлених суду спірних договорів іпотеки та матеріалів справи з'ясовано, що їх предметами виступила спільна сумісна власність подружжя, відтак вони були укладені з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, договори іпотеки були укладені відповідачем [PERSON] та ПАТ АБ «Украгзбанк» без письмової нотаріально засвідченої згоди [PERSON], з якою іпотекодавець проживав однією сім'єю на час їх укладання. Відповідно ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою іншого з подружжя. Крім цього, ч. 3 ст. 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, що потребують нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, згода іншого із подружжя повинно бути письмовою. Згода на укладення договору, що потребують нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації, повинна бути нотаріально посвідчено. У ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Разом з тим, таке ж твердження міститься і у ч. 2 ст. 6 ЗУ „Про іпотеку" в якій зазначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з вищевикладеним, суд прийшов до висновку, що при укладанні спірного договору іпотеки згода позивачки була обов'язково потрібна, оскільки майно, що є предметом даного договору є їх спільною сумісною власністю і могло бути передано в іпотеку лише за згодою всіх співвласників. Ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Наслідком припинення іпотеки (визнання іпотечного договору недійсним) згідно ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є скасування відповідного запису в Державному реєстрі прав. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до абзацу статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV від 18 листопада 2003 року, відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Згідно з п 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції 14.12.2012 р. за N1844/5 державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта; у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Виходячи з аналізу викладених вище норм, дане рішення є підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав щодо квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] для реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та для реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві - для внесення запису про скасування державної реєстрації прав щодо квартир за адресами [ADDRESS]; [ADDRESS]; [ADDRESS].

Outcome: approved