Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

22.12.2020 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що 04.03.2019 р. між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування № 2019/І_С/315-Z0679292-01, відповідно до умов якого остання отримала кредит у формі встановлення ліміту дозволеного овердрафту. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 15.06.2020 р. заборгованість відповідача складає 13864,83 грн., а саме: заборгованість по кредиту поточна - 8901,91 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 2690,78 грн.; заборгованість по процентах поточна - 314,26 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 1957,88 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 13864,83 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань по справі надано не було. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 13.01.2021 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, які надійшли під час розгляду справи: Так, 04.03.2019 р. між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2019/І_С/315-Z0679292-01, відповідно до умов якого остання отримала кредит у формі встановлення ліміту дозволеного овердрафту з наступними істотними умовами: строк дії договору з 04.03.2019 р. по 03.03.2020 р.; строк кредитування 12 місяців; можлива сума кредиту 0,00 грн. - 300000,00 грн.; щомісячний платіж по кредиту - 7 % мінімум 50,00 грн.; відсоткова ставка 36,00 % річних; відсоткова ставка на прострочену заборгованість 48,00 % річних . Згідно розрахунку станом на 15.06.2020 р. заборгованість відповідача складає 13864,83 грн., а саме: заборгованість по кредиту поточна - 8901,91 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 2690,78 грн.; заборгованість по процентах поточна - 314,26 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 1957,88 грн. При розгляді даної справи суд вважає наявними підстави для задоволення позову та визнає правильним наданий позивачем розрахунок заборгованості. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved