Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

31.10.2017 року Комунальне підприємство «Комсервіс» Дружківської міської ради (далі КП "Комсервіс") звернулося до Дружківського міського суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позові позивач зазначив, що квартира № 89, яка розташована в будинку № 57 по вул. Солідарності є власністю Дружківської міської ради та перебуває на балансі [PERSON] підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради. Відповідно до поквартирної карточки, правом користування даною квартирою володіють відповідачі: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO] Згідно з інформацією, наданою комунальним підприємством «Дружківське міське бюро технічної інвентаризації» від 14 квітня 2017 року № 251, квартира [ADDRESS], не приватизована, однокімнатна, жилою площею 14,7 кв. м., загальною площею 29,8 кв. м.). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 березня 2017 року № 81507158 відсутні відомості права власності на квартиру № 89 розташовану в будинку № 57 по вул. Солідарності в м. Дружківка. В результаті обстеження проведеного комісією у складі працівників КП "Комсервіс" встановлено, що в даній квартирі [PERSON] та [PERSON] більше двох років не проживають, про що 01.10.2017 р., 16.12.2016 р., 12.07.2017 р. було складено відповідні акти. Таким чином відповідачі, не проживаючи у квартирі більше шести місяців без поважних причин, і у відповідності зі ст. 71 ЖК УРСР можуть бути визнаними втратившими право користування вказаним житловим приміщенням. Позивач просить суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою № 89 у будинку № 57 по вул. Солідарності в м. Дружківка Донецької області та зняти з реєстрації місця проживання. Представник позивача [PERSON] підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради у судове засідання не з'явився. Надали заяву, в якій просять розглянути справу без участі представника підприємства. Проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 24). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, про що в справі є повідомлення, заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи наданими доказами, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Будинок № 57 по вул. Солідарності у м.Дружківка Донецької області є власністю Дружківської міської ради та знаходиться на балансі позивача, що підтверджується рішенням Дружківської міської ради від 28 березня 2012 року за № 6/17-11, та актом прийняття-передачі основних фондів (а.с. 25-40). Статтею 5 ЖК України передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР. Жилі будинки, споруджені з залученням у порядку пайової участі коштів державних підприємств, установ, організацій, зараховуються (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР) до житлового фонду місцевих Рад народних депутатів, коли функції єдиного замовника по спорудженню цих будинків виконував виконавчий комітет Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 24 Житлового Кодексу позивач має повноваження по контролю за дотриманням громадянами правил користування жилими приміщеннями. Відповідно до інформації, наданою комунальним підприємством «Дружківське міське бюро технічної інвентаризації» від 14 квітня 2017 року № 251, квартира [ADDRESS], не приватизована, однокімнатна, жилою площею 14,7 кв. м., загальною площею 29,8 кв. м.) (а.с.6). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 березня 2017 року № 81507158 відсутні відомості права власності на квартиру № 89 розташовану в будинку № 57 по вул. Солідарності в м. Дружківка (а.с.7). Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до актів, складених комісією від КП "Комсервіс" Дружківської міської ради від 16.12.2016 року, від 12.07.2017 року, від 01.10.2017 року при відвідуванні спірної квартири відповідачів [PERSON], [PERSON] в спірній квартирі нікого не було та зі слів сусідів в ній ніхто не проживає більше трьох років (а.с. 3-5). Згідно зі ст. 73 ЖК України, жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях (ст. 73 ЖК України). Як вбачається із матеріалів справи, відповідачами така заява позивачу не надана. Суд вважає, що оскільки відповідачі не мешкають у квартирі більше шести місяців без поважних причин, підстав, передбачених ст. 71 Житлового Кодексу, для збереження жилого приміщення за ними судом не виявлено, то вони втратили право користування цим жилим приміщенням. Позивач також просить суд зняти [PERSON], [PERSON] з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Проте це питання віднесено до компетенції виконавчого органу міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. До того ж, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на те що закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вимога позивача до суду про зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання є зайвою і не підлягає задоволенню.

Outcome: partial