Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 18 листопада 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди (а. с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 23 березня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу №SAMDN01000715098051 "Вклад "Депозит VIP" на суму 262588,00 доларів США строком на один рік та виплатою 8% річних на суму вкладу. Умовами договору передбачено, що строк його дії автоматично подовжується на той самий строк у разі ненадання вкладником заяви про повернення суми вкладу. 26 серпня 2014 року [PERSON] звернуся на адресу відповідача з письмовою заявою про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками, проте така заява була залишена без задоволення, грошові кошти не були виплачені позивачу, у зв'язку з чим останній звернувся на адресу суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути на користь [PERSON] з ПАТ КБ "Приватбанк" суму вкладу за договором № SAMDN01000715098051 від 23 березня 2011 у розмірі 3 387 385 грн., що є еквівалентом 262 588,00доларів США станом на день подання позову, а також просив стягнути з відповідача 10 000,00 грн. в рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди (а. с. 2-4). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договір банківського вкладу з позивачем укладався на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ "Приватбанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Були арештовані також права та зобов'язання банку, в тому числі права вимоги і борги за всіма зобов'язаннями. Майно ПАТ КБ "Приватбанк" на території Автономної Республіки Крим окупаційною владою віднесено до майна, що підлягає націоналізації і обліковується як власність Республіки Крим. Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників". Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ "Приватбанк" за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 р. автономній некомерційній організації "Фонд захисту вкладників" в довірче управління переданий майновий комплекс Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк". Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ "Приватбанк", укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "Приватбанк", виконує автономна некомерційна організація "Фонд захисту вкладників" за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя (а. с. 41-44). Представник ПАТ КБ "Приватбанк" також зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договором банківського вкладу перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ "Приватбанк" можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до пояснень наданих представником позивача у судовому засіданні, а також копій документів, доданих ним до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог, 23 березня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" був укладений договір банківського вкладу №SAMDN01000715098051 "Вклад "Депозит VIP" на суму 46 800,00 доларів США строком на один рік та виплатою 8,5% річних на суму вкладу. Умовами договору передбачено, що строк його дії автоматично подовжується на той самий строк у разі ненадання вкладником заяви про повернення суми вкладу. Додатковою угодою № 2 від 25 березня 2013 до договору про заощадження № SAMDN01000715098051 строк вкладу подовжився на 12 місяців з 23 березня 2013 року по 23 березня 2014 року, процента ставка на новий строк встановить 9,75% річних. Судом встановлено, що 26 серпня 2014 року позивач звернуся на адресу відповідача з письмовою заявою про відсутність наміру продовження дії зазначеного договору та вимогою виплати всіх грошових коштів за договором разом із нарахованими відсотками. Згідно з копією довідки № 8170083 від 15 травня 2014 року на рахунку [NUMBER] "Депозит VIP" від 23 березня 2011 року наявні грошові кошти у сумі 262588,96 (а. с. 8). Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано належних доказів на підтвердження наявності грошових коштів (станом на день звернення до суду та ухвалення даного рішення) на відповідному банківському рахунку, відкритому на ім'я позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" на виконання умов договору банківського владу №№SAMDN01000715098051 "Вклад "Депозит VIP" від 23 березня 2011 року, та враховуючи, що сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати наявність невиконаних перед позивачем грошових зобов'язань за вказаним договором, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні. Роблячи такий висновок суд враховує ненадання оригіналів відповідного договору та документу на підтвердження внесення за ним грошових коштів. Крім того, відповідно до копії договору сума вкладу становить 46800,00 доларів США, в той час як стороною позивача стверджується, що сума вкладу становить 262 588,96 доларів США. Суд також вважає неналежним та недопустимим доказом довідку № 8170083 від 15 травня 2014 року, відповідно до якої на банківському рахунку відкритому на ім'я [PERSON] 23 березня 2011 року наявні грошові кошти у сумі 262 588 доларів США, оскільки в довідці не зазначена грошова одиниця вказаної суми, відсутня печатка ПАТ КБ "Приватбанк" на підтвердження її видачі саме відповідачем (наявна лише сканкопія печатки), тобто відсутні необхідні реквізити документу на підтвердження його справжності. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та враховуючи, що дані вимоги носять похідних характер від інших вимог, у задоволенні яких було відмовлено, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову і в цій частині. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.11 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed