Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

1.Позиція позивача та обставини на підтвердження позову: Позивач звернулася з позовом до суду до відповідача про визнання умов договору споживчого кредиту № 231/2008/Ж від 24 вересня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", щодо обов'язку позичальника сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 37,88 гривень, недійсною з моменту укладення договору. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та в обґрунтування позову зазначила, що 24 вересня 2007 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» укладено кредитний договір р №231 /2008/Ж на придбання житлового будинку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13% річних та кінцевим строком повернення до 23 січня 2032 року. Відповідно до умов договору, а саме пункту 1.4.1, також встановлювалась щомісячна комісія за обслуговування кредиту в сумі 37,38 гривень. В обґрунтування зазначено підстави визнання недійсним пункту договору : Встановивши в кредитному договорі обов'язок позичальника, щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому нарахування комісії було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме, компенсація сукупних послуг банку, за рахунок позивача, що є незаконним. Норми права на які посилається позивач та її представник: -п. 3 статті 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність"; -ст.. 8, ч. 4, 5 статті 11, статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" - Докази на які посилається позивач: - копія кредитного договору; - позиція Верховного Суду Україіни в іншій справі. 2. Позиція відповідача щодо позову: Суду надано заперечення проти позову з посиланням, що 24.09.2007 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір № 231/2007/Ж (згідно з яким Відповідачу було надано кредит в сумі 25 000,00 доларів США строком до 23.01.2032 р. зі сплатою 13,00 процентів річних за користування кредитними коштами, а з 24.11.2008 року - 16,5 % річних (п. 1 Додаткової угоди). За обслуговування кредиту встановлена щомісячна плата у розмірі 37,88 грн., що становить 0,03% від суми кредиту (п. 1.4.1 Кредитного договору). На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» 18.05.10 р. було зареєстровано зміну найменування позивача з Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк». Відповідно до преамбули нової редакції Статуту позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» є повним правонаступником ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Перед укладенням кредитного договору № 231/2007Ж від 24.09.2007 року [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить її підпис на кредитному договорі та погодилась з ним. Розділом 2 Кредитного договору передбачений порядок виконання грошових зобов'язань позичальника. Зокрема, відповідно до п. 2.5.2. Договору погашення відповідної частини Кредиту, сплата процентів здійснюється відповідно до умов, зазначених в п. 2.5.6. цього Договору, шляхом договірного списання Банком коштів з Поточного рахунка Позичальника щомісяця в дату, зазначену в Графіку . Згідно із п. 2.5.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів, встановлених в Графіку. Відповідно до п.4.5 Кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Відповідачка порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісій за користування кредитом. 29.07.2015 року за вих. номером 32/3-21411 відповідачці була надіслана вимога про погашення кредитної заборгованості, яка була залишена без задоволення й відповіді. Згідно п. 5.2 Кредитного договору сторони домовилися, що невиконання або неналежне позичальником зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів, а так само або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.п.3.3, 5.1 Договору, є умовами, пре яких припиняється кредитування Банком Позичальника, а Позичальник здійснює дострокове отриманих кредитних коштів банку, сплачує проценти за користування кредитними коштами платежі. Заявлено про перебіг строку позовної давності, який розпочався з 24 вересня 2007 року та закінчився 24 вересня 2010 року, а позовну заяву було подано тільки у грудні 2016 році, відповідно, строк позовної давності позивачем пропущено, що є підставою для відмови у позові. Норми права на які посилається відповідач: -ст.ст.267, 550, 610, 611, 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України. - Докази на які посилається відповідач: -Кредитний договір; -Графіки погашення кредиту; -Довідки-розрахунки заборгованості; -Додаткові угоди. 5.Обставини встановлені судом: Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладенням кредитний договір № 231/2007/Ж (згідно з яким відповідачу надано кредит в сумі 25 000,00 доларів США строком до 23.01.2032 р. зі сплатою 13,00 процентів річних за користування кредитними коштами, а з 24.11.2008 року - 16,5 % річних (п. 1 Додаткової угоди) від 24.09.2007 року (а. с. 6-13). За обслуговування кредиту встановлена щомісячна плата у розмірі 37,88 грн., що становить 0,03% від суми кредиту (п. 1.4.1 Кредитного договору). На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» 18.05.10 р. було зареєстровано зміну найменування позивача з Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк». Відповідно до преамбули нової редакції Статуту позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» є повним правонаступником ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Перед укладенням кредитного договору № 231/2007Ж від 24.09.2007 року [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить її підпис на кредитному договорі та погодилась з ним. 6. Висновки суду , щодо встановлених обставин: Розділом 2 Кредитного договору, передбачений порядок виконання грошових зобов'язань позичальника. Зокрема, відповідно до п. 2.5.2. Договору погашення відповідної частини Кредиту, сплата процентів здійснюється відповідно до умов, зазначених в п. 2.5.6. цього Договору, шляхом договірного списання Банком коштів з Поточного рахунка Позичальника щомісяця в дату, зазначену в Графіку . Згідно із п. 2.5.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій Поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини Кредиту, процентів, встановлених в Графіку. Відповідно до п.4.5 Кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20 відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Відповідач порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісій за користування кредитом. 29.07.2015 року за вих. номером 32/3-21411 відповідачу було надіслана вимога про погашення кредитної заборгованості, яка була залишена без задоволення й відповіді. Згідно п. 5.2 Кредитного договору сторони домовилися, що невиконання або неналежне позичальником зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів, а так само або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п.п.3.3, 5.1 Договору, є умовами, пре яких припиняється кредитування Банком Позичальника, а Позичальник здійснює дострокове отриманих кредитних коштів банку, сплачує проценти за користування кредитними коштами платежі. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (стаття 550 ЦК України) Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, яз яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Згідно положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Дослідивши матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки дійсно в своїй Постанові Верховним Судом України від 16.11.2016 року зазначено про неоднакове застосування норм матеріального права та у подібних правовідносинах та вказано, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України « Про захист прав споживачів» про несправедливі умови в договорах . Продавець не повинен включати в договори із споживачем умови , що є несправедливими , зокрема , щодо плати за обслуговування кредиту. В даному випадку , відповідачем заявлено про перебіг строку позовної давності, який розпочався з 24 вересня 2007 року та закінчився 24 вересня 2010 року, а позовну заяву було подано тільки у грудні 2016 році, відповідно, строк позовної давності позивачем пропущено, що є підставою для відмови у позові. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed