Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , звернулися до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] та просять винести рішення про визнання за ними права власності на 1/2 житлового будиноку з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадковий будинок вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилися, однак подала до суду завірену письмову заяву, згідно якої вимоги позивачів визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з народження по теперішній час в [ADDRESS] (а.с.6-12, 18). [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2009 р (а.с.13). Згідно довідки Великокопанської сільської ради від 02.03.2020 р. №02-07/172 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно довідки Великокопанської сільської ради від 02.03.2020 р. №02-07/172 за [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , згідно погосподарської книги №8, особовий рахунок № [NUMBER] рахується домогосподарство в [ADDRESS] (а.с.16). Згідно довідки сільської ради від 02.03.2020 р. №02-07/171, з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] з ним проживали і були зареєстровані по [ADDRESS] : жінка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Після смерті [PERSON] , його частку (1/2) будинку, що належала йому на праві спільної сумісної власності, в рівних частках (по 1/6) успадкували його дружина та сини. Частка [PERSON] шляхом прирощення до 1/2 + 1/6 склала 2/3 чистини житлового будинку [ADDRESS] . Документально право власності на спадкове майно оформлено не було. [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] № від 21.11.2011 р.(а.с.14) Згідно довідки Великокопанської сільської ради від 12.03.2020 р. №02-07/188 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.17). Згідно довідки Великокопанської сільської ради від 02.03.2020 р. №02-07/189 на день смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , з нею проживали і були зареєстровані по [ADDRESS] : син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Після смерті [PERSON] (спадкодавця) залишилося спадкове майно: 2/3 чистини завершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] . Згідно довідки від 27.02.2020 р. №228, технічного паспорта від 22.02.2020 р., виданих КП «Виноградівське РБТІ», житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] будівництвом завершений (рік будівництва - 1965) . Інвентаризаційна вартість житлового будинку, з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 93927,00 грн. Загальна корисна площа житлового будинку становить 94,1 м.кв., в тому числі житлова площа - 37,6 кв.м. На земельній ділянці знаходяться: Житловий будинок літ. А - саман; літня кухня літ. Б - глиноб; сарай літ.В - цегла, вбиральня літ.Г - саман, Ворота №1- металеві; Огорожа №2 - металева. (а.с.1-22). Згідно довідки Великокопанської сільської ради від 02.03.2020 р. №02-07/189 на день смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , з нею проживали і були зареєстровані по [ADDRESS] такі спадкоємці першої черги: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] [INFO] (а.с.18). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги в силу ст.1261 Цивільного кодексу України, так як є дітьми спадкодавця - померлої [PERSON] (а.с.9,12). Позивачі [PERSON] , [PERSON] як спадкоємці першої черги зверталися до Виноградівської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Однак, листом від 06.03.2020 р. за № 35/01-16, завідуюча нотаріальної контори повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно належне [PERSON] , яка померла [INFO] , немає можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.26). Відповідачем по справі є [PERSON] , [INFO] , яка є рідною сестрою позивачів, що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.24-25). Відповідач [PERSON] , на день смерті спадкодавця і на даний час не проживає за місцем розташування спадкового майна, спадщину не прийняла, із заявою про прийняття такої до нотаріуса не зверталася. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною п`ятою ст. 1268 ЦК визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012 року № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 ЗУ від "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 1 липня 2004 року N 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Крім того, у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах судами повинні оцінюватись у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved