Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 31 479,00 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 09.08.2016 року між ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та [PERSON] було укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № [NUMBER] , забезпечений транспорт - автомобіль "Опель Омега", д.н.з. [NUMBER] . 28.04.2017 року о 07-00 год. на автодорозі Київ-Чернігів - Н. Яриловичі 82 км. + 950 м. зі сторони м. Київ в напрямку м. Чернігів сталася ДТП за участю забезпеченого автомобіля "Опель Омега", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача та транспортного засобу марки "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER] . Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП визнано відповідача, що підтверджується постановою Козелецького районного суду Чрнігівської області у справі № 734/1302/17 від 06.07.2017 р. Позивач відшкодувало потерпілій в ДТП особі витрати на ремонт автомобіля "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER] , в сумі 31 479,00 грн. У зв"язку з тим, що відповідач самовільноь залишив місце ДТП, то ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" має право зворотної вимоги в порядку регресу до відповідача на вказану суму. Відповідач у добровільном порядку не відшкодував заподіяні збитки незважаючи на зврення до нього позивача, у зв"язку з чим і була подана до суду вказана позовна заява. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2020 року відкрито провадження за позовною заявою, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 26.06.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що після ДТП відповідач фактично був змушений трохи від"їхати від місця ДТП, оскільки інший учасник події - водій автомобіля "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] поводився агресивно та кидався в бійку. В результаті ДТП відповідач отримав травму голови та почувався погано, тому не міг стримувати агресивну поведінку іншого водія. 08.07.2020 року позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що вказані відповідачем обставини не є підставою для залишення водієм місця ДТП. Його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП встановлена постановою суду, яка набрала законної сили та не оскаржувалася. У судове засідання представинк позивача не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно Полісу №АК/6051807 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.08.2016 року, цивільно-правова відповідальності власника наземного транспортного засобу "Опель Омега", д.н.з. [NUMBER] , страхувальник [PERSON] застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп», строк дії поліса з 22.08.2016 року до 21.08.2017 року (включно) (а.с.4). Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 06.07.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124, ст 122-4 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а. с. 5). Зі змісту постанови вбачається, що 28.04.2017 року о 07-00 год. [PERSON] на автодорозі Київ-Чернігів - Н. Яриловичі 82 км. + 950 м. зі сторони м. Київ в напрямку м. Чернігів, керуючи автомобілем "Опель Омега", д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу та дистанції, та здійснив зіткнення з автомобілем "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодженя та завдано матеріальних збитків, після чого [PERSON] залишив місце ДТП. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, пердебачені ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. В судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненні правопорушення визнав. Постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Козелецького районного суду Чернігівської області, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача [PERSON] визнано винним як у вчиненні ДТП, так і у залишенні місця події. Отже, з огляду на викладене вина відповідача [PERSON] у скоєній дорожньо транспортної пригоди та залишенні містя події є доведеною. Згідно розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 170000113620 розмір затвердженого до виплати страхового відшкодування власнику транспортного засобу "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] становить 31 479,00 грн. (а. с. 10, 11). Згідно платіжного доручення № ЗР029600 від 17.05.2017 року та платіжчного доручення № ЗР044820 від 01.08.2017 року, ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило власнику транспортного засобу "Шевроле Авео", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] страхове відшкодування в сумі 31 479,00 грн. (а. с. 12, 13). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Тому відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 даного Закону після проведення виплати у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки відповідач в даному випадку несе відповідальність за заподіяну матеріальну шкоду. На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування за водія транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди, те, що відповідач в добровільному порядку не повертає сплачені позивачем кошти, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп.

Outcome: approved