Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] . Відповідачі свого обов`язку щодо сплати за надані послуги своєчасно та в повному обсязі не здійснюють, у зв`язку з чим, мають перед позивачем заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 23358 грн. 86 коп., з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 8090 грн. 42 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2012 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 13480 грн. 22 коп.; інфляційні витрати у розмірі 1247 грн. 42 коп.; три відсотки річних у розмірі 540 грн. 80 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення в загальному розмірі 23358 грн. 86 коп. Ухвалою суду від 20.05.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 10.08.2021 року до матеріалів справи надійшов відзив відповідачів на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачі позовні вимоги не визнають, посилаючись на те, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався. Також, відповідачами зазначено, що споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними, проте споживачі послугами з водовідведення в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не користувались та не користуються, оскільки зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів відповідачів, довідкою з місця проживання та актом депутата за місцем проживання. Відповідачі вказують, що неодноразово повідомляли КП "Харківводоканал" про те, що не мешкають за адресою: [ADDRESS] , та просили не нараховувати комунальні послуги за вказаною адресою. Також відповідачі зазначали про нарахування заборгованості поза за межами позовної давності та відсутності підстав для нарахування 3% річних та інфляційних витрат, оскільки на період дії карантину нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги забороняється. Враховуючи вищевикладене, відповідачі просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, а також надала для долучення до матеріалів справи копію розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] , відкритого на [PERSON] за період з 01.05.2018 року по 28.02.2021 року на загальну суму 15139,99 грн. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Також, відповідачі просили суд долучити до матеріалів справи квитанції про сплату послуг за період з 2018 року по 2021 рік, та просили суд при винесенні рішення врахувати зазначені платежі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься заява відповідачки про розгляд справи без її участі. Дослідивши надані сторонами долучені до матеріалів справи докази, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступного. Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свою вимогу тим, що відповідачі зареєстровані за вказаною адресою, надаючи при цьому в якості доказу розрахунок заборгованості за особистим рахунком № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Відповідачами до матерілаів справи надано Витяг № 4 про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 26.07.2021 року, відповідно до якого відповідачі зареєстровані за іншою адресою: [ADDRESS] . Також, відповідачами [PERSON] та [PERSON] надані копії паспортів громадян України, в яких міститься відмітка про реєстрацію вказаних осіб за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.05.2021 року, сформованої судом при відкриття провадження по справі, вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні [PERSON] вказала, що квартира [ADDRESS] належала її померлому брату, та вона має намір вступити у спадщину, до складу якої входить вказана квартира. Також, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось відповідачкою [PERSON] , що особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відкритий на її ім`я. Крім того, в судовому засіданні відповідачі надали до матеріалів справи копії квитанцій про сплату заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за період з 2018 року по 2021 рік за адресою: [ADDRESS] . Суд критично ставиться до посилання відповідачки [PERSON] не те, що їй не відомо, яким чином вона та її діти [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . а також не відомо, яким чином на неї відкритий особовий рахунок за цією ж адресою. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц. Посилання відповідачів про неможливість користування послугами з централізованого водопостачання і водовідведення в зазначений в позові період через відсутність труб, кранів та розбитого унітазу є не підтвердженими належними та допустимими доказами. При цьому, представник позивача наголосила, що відповідачі не зверталися з письмовими заявами про існування вищевказаних обставин, крім того, не зверталися з письмовими заявами про те, що останні фактично не користуються вказаними послугами. Також представник наголосила, що скріншот електронного звернення [PERSON] на електронну адресу " [INFO] " 19.08.2019 року направлено не на офіційну електронну адресу позивача, яка зазначена на офіційному сайті КП "Харківводоканал" для таких звернень, а на електронну адресу, на яку мають направлятися лише звернення щодо виникнення технічних питань щодо роботи сайту/особистого кабінету, про що також зазначено на сайті позивача. Враховуючи викладене, суд вважає що в судовому засіданні встановлено, що відповідачі є споживачами послуг КП "Харківводоканал" за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується зокрема тим, що останні зареєстровані за вищевказаною заявою, а також періодично здійснюють оплату комунальних платежів за вказаною адресою. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України від 09 листопада 2017року №2189 VIІI «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189 VIІI). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2189 VIIІ житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (стаття 9 Закону № 2189 VIIІ). Відповідно до абзацу 13 частини першої ст.1 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV), що діяв на час виникнення спірних правовідносин, споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до пунктів 5, 10 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до зазначених норм та за змістом Закону № 1875-IV зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Статтею 67 Житлового кодексу Української РСР (надалі ЖК України) встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» № 2918-ІІІ від 10.01.2002 споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Частиною 5 ст. 13 Закону № 2189-VIII передбачено, що відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. На виконання закону КП «Харківводоканал» розроблено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на основі типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та погоджено рекомендаційним роз`ясненням Харківського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України від 16.07.2009 за № 9. Договір між споживачами є публічним та уважається укладеним, незважаючи на відсутність письмового договору, оскільки сторони певний час виконують конклюдентні дії, а саме КП «Харківводоканал» зі своєї сторони надає послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачі в свою чергу приймають ці послуги. Матеріалами справи підтверджено, що КП "Харківводоканал" надавало відповідачам зазначені вище послуги, відповідачі їх одержували і не відмовився від них у встановленому законом порядку. Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП "Харківводоканал", то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. У відзиві на позовну заяву відповідачі просили суд застосувати до нарахованої заборгованості строк позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідачів. Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківводоканал» звернулося до суду із позовом 19.05.2021 року про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 серпня 2016 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 8090 грн. 42 коп.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2012 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 13480 грн. 22 коп. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, тому в даному випадку позовна давність, в межах якої підлягає стягненню заборгованість, буде визначатись з часу звернення позивача до суду із даним позовом - 19.05.2021 року. Враховуючи викладене, стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за період за період з 19.05.2018 року по 28.02.2021 року за послуги з централізованого водопостачання в розмірі 4386,00 грн. та за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 6695,77 грн. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідачів боргу за опалення та підігрів води за період з лютого 2012 року по травень 2018 року, у задоволенні позову належить відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. У зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховані інфляційні витрати в розмірі 1247,42 грн. та 3% річних в розмірі 540,80 грн. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому поміж інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача в межах загального строку позовної давності інфляційних витрат в розмірі 1247,42 грн. та 3% річних в розмірі 540,80 грн. обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Суд вважає за необхідне стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідачів на користь позивача в рівних частках, по 416,89 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial