Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

У грудні 2017 року заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання в Україні, в якій зазначила, що вона починаючи з 05 травня 2011 року по теперішній час проживає на території України. ЇЇ син, [PERSON], [INFO], приїхав до неї щоб проживати разом з нею та надавати їй допомогу. Але для того, щоб перебувати в Україні на законних підставах, йому необхідно отримати посвідку на постійне проживання в Україні або паспорт громадянина України. Для цього йому необхідно надати певний пакет документів, в тому числі підтвердження, що його мати проживала на території України до 1991 року. Підтвердити вказаний факт іншим способом, крім як звернутись до суду із вказаною заявою заявниця не може, тому була вимушена звернутись до суду із вказаною заявою, в якій просить суд встановити факт, що [PERSON] постійно проживала на території України (колишньої УРСР) з 01 вересня 1961 року по 26 червня 1969 року. В судовому засіданні представник заявниці адвокат [PERSON] підтримала заяву [PERSON] в повному обсязі та просила суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи Запорізького районного відділу УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надав заяву, згідно якої, проти заяви [PERSON] про встановлення факту проживання в Україні не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України»,також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Згідно п. 1 «Порядку провадження за заявами і поданням з питань громадянства України» для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку. Відповідно до п. 25 цього ж Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Згідно п.44 цього ж Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України"\~для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Набуття громадянства України за територіальним походженням передбачає: Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, і подав заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися або постійно проживали на територіях, зазначених у попередньому пункті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов'язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків, опікуна чи піклувальника. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії ІІ-АБ № 395391, що видане 26.09.1970 року Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області [PERSON], [INFO], одружилася з [PERSON], [INFO], актовий запис № 54. Після одруження прізвище [PERSON] змінилося на «Онопрієнко». Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ОК № 415891, що видане 09.06.1981 року відділом ЗАГС м. Вільнюса [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, актовий запис № 800. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ОК № 286921, що видане 07.05.1987 року відділом ЗАГС м. Вільнюса, [PERSON], [INFO], уклала шлюб з [PERSON], [INFO], актовий запис № 1462. Відповідно до атестату про середню освіту № 426098, що видане 26.06.1969 року Біленьківською середньою загальноосвітньою трудовою політехнічною школою Запорізького району Запорізької області, [PERSON] закінчила 1969 року школу у с. Біленьке Запорізького району Запорізької області. Відповідно до копії витягу з погосподарської книги, що завірена Біленьківською сільською радою, встановлено, що [PERSON] постійно проживала на території колишньої УРСР в період з 1961 по 1969 рік за адресою: с. Біленьке, вул..Гарбузівка (Перемоги), б.5. Відповідно до довідки № 01-13/47 від 26.01.2018 року, що видана директором Біленьківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Запорізького району Запорізької області підтверджується, що [PERSON], [INFO], з 01 вересня 1961 року по 26 червня 1969 року навчалася в Біленьківській середній загальноосвітній трудовій політехнічній школі Запорізького району Запорізької області. Всі наведені вище документи дійсно свідчать про те, що [PERSON] проживала на території України з 01 вересня 1961 року по 26 червня 1969 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз'яснень Верховного суду України, викладених в узагальненні судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 01.01.2012 року справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. У відповідності до вимог п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. З урахуванням вищевикладеного, оскільки заявником [PERSON] надано суду достатньо переконливих доказів, суд приходить до висновку про задоволення її заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved