Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПСП "Вінада-Агро" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною та витребування земельних ділянок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що в жовтні 2013 року він отримав у спадщину, після смерті свого батька, дві земельні ділянки, які знаходяться в межах Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, площею 7,74 га та 7,75 га. За життя його батько уклав з відповідачем 27.04.2004 року договір оренди земельної ділянки розміром 7,74 га строком на 5 років. Даний договір було зареєстровано в установленому законом порядку. В 2007 році батько позивача набув право власності ще на одну земельну ділянку площею 7,75 га. В 2009 році батько уклав з відповідачем додаткову угоду до вищевказаного договору оренди яким внесено зміни до положень договору про строк договору та розмір орендної плати. В цьому ж році додаткова угода пройшла державну реєстрацію. Після цього відповідач став користуватися двома земельними ділянками. Вказану угоду позивач вважає недійсною, оскільки в ній зазначено більший розмір земельної ділянки, а саме 15,49 га, при цьому договір оренди на земельну ділянку площею 7,75 га не складався, істотні умови оренди цієї земельної ділянки сторонами не погоджувалися, по акту передачі вона не передавалася відповідачу. Посилаючись на порушення відповідачем положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, Закону України "Про оренду землі", позивач просив суд визнати додаткову угоду недійсною, витребувати у відповідача та повернути належні йому земельні ділянки, а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнала, вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки земельні ділянки належні позивачу підприємство використовує відповідно до укладених з попереднім власником договору оренди землі від 27 квітня 2004 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору. Умови договору оренди та додаткової угоди з часу їх укладення сторонами виконувалися, а тому просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельних ділянок площею 7,74 га та 7,75 га, які розташовані на території Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, що підтверджується копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с. 9, 10) та витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11, 12). Вказані земельні ділянки позивач в 2013 році отримав у спадщину, після смерті свого батька [PERSON], про що свідчать копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом (а.с. 13, 14). 27 квітня 2004 року спадкодавець уклав з ПСП "Вінада-Агро" договір оренди належної на той час йому на праві власності земельної ділянки кадастровий номер 4823083500:02:000:0253 площею 7,74 га строком на 5 років. Вказаний договір 07 вересня 2004 року було зареєстровано в Єланецькому МРФ ДП "Центр ДЗК" за № 040401400150 (а.с. 6-7). В 2007 році [PERSON] (спадкодавець) набув право власності ще на одну ділянку площею 7,75 га кадастровий номер 4823083500:01:000:0378, яка також розташована на території Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. В 2009 році [PERSON] уклав з ПСП "Вінада-Агро" Додаткову угоду № 1, якою внесено зміни до пункту 8 вищевказаного договору оренди землі якими збільшено строк дії договору до 10 років, а також збільшено розмір орендної плати до 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Додаткова угода також пройшла державну реєстрацію 10 серпня 2009 року (а.с.8). За змістом ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Статтями 14, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка існувала на момент укладення договору) передбачено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі та підлягає державній реєстрації. Згідно ст. 638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони під час його укладення досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Перелік істотних умов договору оренди земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до вказаних положень істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі хоча б однієї із істотних умов договору оренди земельної ділянки, згідно ч. 2 ст. 15 вказаного Закону, є підставою для визнання угоди недійсною. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що спірна угода суперечить Цивільному кодексу України, Закону України "Про оренду землі", оскільки договір оренди земельної ділянки площею 7,75 га в письмовому вигляді не укладався, істотні умови оренди сторонами не погоджувалися, вказана земельна ділянка по акту передачі відповідачу не передавалась. В ході слухання справи судом встановлено, що спірною угодою до договору оренди землі від 27 квітня 2004 року сторонами внесені зміни до положень вказаного договору, які регулюють строк дії договору оренди, розмір орендної плати та форму оплати. Стосуються ці зміни оренди земельної ділянки площею 7,74 га кадастровий номер 4823083500:02:000:0253. Із змісту договору від 27 квітня 2004 року вбачається, що сторони погодили істотні умови оренди вказаної земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки 7,75 га кадастровий номер 4823083500:01:000:0378 окремо не укладався. Главою 53 ЦК України передбачено, що сторони за взаємною згодою можуть внести зміни до раніше укладеного договору. При цьому зміна договору, відповідно до положень ст. 654 ЦК України, має відбуватися в тій самій формі, що й змінюваний договір. Але, як вбачається зі змісту спірної угоди, зміни до положень договору оренди землі від 27 квітня 2004 року про предмет договору та про об'єкт оренди не вносились. З її змісту також вбачається, що вона не містить також і істотних умов оренди земельної ділянки площею 7,75 га кадастровий номер 4823083500:01:000:0378, а отже вони сторонами не погоджувалися. Судом встановлено, що дана земельна ділянка не передавалась відповідачу по акту передачі. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може перечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Із викладеного слідує, що додаткова угода № 1 до договору оренди землі від 27 квітня 2004 року в частині оренди земельної ділянки площею 7,75 га суперечить Цивільному кодексу України та Закону України "Про оренду землі", а тому саме в цій частині її необхідно визнати недійсною. При цьому суд вважає, що недодержання сторонами угоди законодавства стосовно оренди земельної ділянки площею 7,75 га не може мати наслідком недійсність всієї додаткової угоди. Частиною 1 статей 1212, 1213 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач користується земельною ділянкою площею 7,75 га кадастровий номер 4823083500:01:000:0378 без достатньої правової підстави, добровільно повертати її не бажає, а тому вимоги про витребування даної земельної ділянки та повернення її власнику підлягають задоволенню. Крім того судом встановлено, що вищевказана ділянка засіяна соняшником, який на даний час перебуває в стадії дозрівання, а тому земельна ділянка підлягає поверненню після збору врожаю на ній. Так як суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, то відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] понесених ним судових витрат. Пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 1/2 розміру витрат понесених позивачем на оплату судового збору (243,60 грн. : 2) + (1980,98 грн. -989,85 грн.) = 1112,93 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial