Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила усунути їй перешкоди в користуванні приміщенням коридору загального користування, що перебуває у спільній сумісній власності співмешканців багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] демонтувати самовільно встановлену ним перегородку між квартирами [NUMBER] і [NUMBER]. В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить квартира [NUMBER], що знаходиться у будинку [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] у цьому ж будинку на праві власності належить квартира [NUMBER], що розташована поруч. Вказаний житловий будинок збудований за кошти інвесторів та зданий в експлуатацію Товариством з обмеженою відповідальністю "Броварський заводобудівельний комбінат" (далі - ТОВ "Броварський ЗБК"). У даному житловому будинку їй на праві спільної сумісної власності належить також приміщення коридору загального користування на дванадцятому поверсі будинку між квартирами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] і [NUMBER], загальною площею 32,9 м2. У 2008 році власник квартири [NUMBER] відповідач [PERSON] у приміщенні зазначеного коридору перед входом до своєї квартири побудував цегляну перегородку, куди переніс свої вхідні двері, чим обмежив їй та іншим власникам квартир на дванадцятому поверсі доступ до частини вказаного вище коридору, чим самовільно перепланував свою квартиру, збільшивши її площу на 3,3 м2, та привласнив частину коридору загального користування. Своїми діями [PERSON] створив їй та членам її сім'ї незручності. Кожного разу при вході чи виході з квартири [NUMBER], двері її квартири вдаряються об встановлену [PERSON] перегородку, чим вхідні двері псуються. Також створюються ризики щодо пожежної безпеки. З цього приводу у червні 2010 році вона зверталася до начальника Управління житлово-комунального господарства ТОВ "Броварський ЗБК" Дмух В.М., у зв'язку з цим було складено акт про те, що [PERSON] самочинного, без належного оформлення здійснив перепланування коридору загального користування. Листом від 21 червня 2010 року дана посадова особа повідомила її, що згідно із технічним паспортом на квартиру [NUMBER] зазначена, відгороджена [PERSON], частина коридору знаходиться у приватній власності відповідача. У 2014 році за роз'ясненням ситуації, що склалася, вона звернулася до Броварського міського голови. Листом від 04 березня 2014 року її повідомлено про те, що спірна частина коридору знаходиться у приватній власності [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позов. Також пояснила, що у 2008 році вона проводила ремонт у своїй квартирі та бачила, що сусід будує у коридорі перегородку. Це питання [PERSON] із нею не узгоджував. У 2010 році вона заселилася у квартиру, з цього приводу звернулася до Управління житлово-комунального господарства ТОВ "Броварський ЗБК", яким спочатку було складено акт про самочинне встановлення відповідачем перегородки у коридорі загального користування, потім її повідомили, що частина відгородженого коридору загального користування площею 3,3 м2 знаходиться у приватній власності [PERSON] і рекомендували звернутися до суду. Протягом тривалого часу до суду вона не зверталася, оскільки у неї не було необхідних документів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 18 квітня 2005 року ним укладено із ТОВ "Броварський ЗБК" договір про пайову участь (інвестування) у будівництві житла - однокімнатної квартири на дванадцятому поверсі житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 47,85 м2 та сплачено вартість квартири, яка становила 138765 грн. 25 березня 2008 року на виконання умов цього договору ТОВ "Броварський ЗБК" згідно із актом передало йому квартиру [NUMBER] загальною площею 46,5 м2. До складу переданої йому забудовником квартири входила також частина коридору площею 3,3 м2. Спірну перегородку у коридорі він не встановлював, все робив забудовник. Причиною подачі [PERSON] позову до суду є неприязні стосунки між сторонами, які тривають уже більше року. Вважає заявлений позов безпідставним та необґрунтованим, оскільки право власності на квартиру [NUMBER], у тому числі й частину коридору площею 3,3 м2, він набув у встановленому законом порядку, що вказує на відсутність самовільного захоплення ним спірної частини коридору. Із позовної заяви [PERSON] видно, що про порушене право вона знала ще у 2008 році, проте за захистом порушеного, на її думку, права до суду з позовом звернулася лише у лютому 2015 року, тобто після спливу позовної давності, що є ще однією підставою для відмови у позові, про застосування чого він заявляє. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області у судове засідання не з'явився, подав до суду пояснення на позовну заяву, у якому просить розглянути справу за відсутності їхнього представника за наявними у справі доказами згідно із вимогами чинного законодавства. Треті особи: ТОВ "Броварський ЗБК", Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 18 квітня 2005 року між ТОВ "Броварський ЗБК" (далі - Забудовник) і відповідачем [PERSON] (далі - Пайовик) був укладений договір про пайову участь (інвестування) у будівництві житла, за умовами якого Забудовник за рахунок залучених від пайовиків (інвесторів) коштів будує та здає в експлуатацію багатоквартирний 360-ти квартирний житловий будинок у [ADDRESS]. Забудовник приймає Пайовика у пайове будівництво однокімнатної квартири на дванадцятому поверсі загальною проектною площею квартири 47,85 м2 (а. с. 58-60). Із актів від 03 січня 2008 року передачі квартир у багатоповерховому житловому будинку в комплексі з об'єктами громадсько-побутового призначення за адресою: [ADDRESS], вбачається, що ТОВ "Броварський ЗБК" відповідно до укладених договорів, згідно із технічним паспортом БТІ, передало у цьому житловому будинку у п'ятому під'їзді на дванадцятому поверсі: - позивачу [PERSON] - трикімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 107,8 м2, житловою площею 57,8 м2; - відповідачу [PERSON] - однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 46,5 м2, житловою площею 16,1 м2 (а. с. 10, 75). На підставі зазначених актів виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області сторонам видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно - зазначені вище квартири у будинку [ADDRESS]: - 23 вересня 2008 року - відповідачу [PERSON] на однокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 46,5 м2 та житловою площею 16,1 м2 (а. с. 64-65); - 09 грудня 2008 року - позивачу [PERSON] на трикімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 46,5 м2 та житловою площею 16,1 м2 (а. с. 11-12). Згідно із технічним паспортом на належну [PERSON] квартиру [NUMBER] у будинку [ADDRESS] коридор площею 3,3 м2 входить до складу квартири відповідача (а. с. 61-63). Із поверхового плану ХІІ поверху будинку [ADDRESS] видно, що у цій квартирі було проведено перепланування, загальну площу квартири [NUMBER] збільшено на 3,3 м2 за рахунок коридору загального користування (а. с. 22-23). У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. За змістом норм ч. 1 ст. 316 , ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів того, що відповідач [PERSON] самовільно здійснив перепланування належної на праві власності квартири [NUMBER] у будинку [ADDRESS], встановивши у коридорі загального користування на дванадцятому поверсі перед вказаною квартирою цегляну перегородку, судом не здобуто. Суд встановив, що спірна частина коридору загального користування площею 3,3 м2 знаходиться у власності відповідача [PERSON], його право власності на цю частину коридору зареєстровано в установленому порядку. Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначала, що у 2008 році власник квартири [NUMBER] відповідач [PERSON] у приміщенні коридору загального користування встановив цегляну перегородку перед входом до своєї квартири, куди переніс вхідні двері до квартири, чим перекрив доступ до частини даного коридору загального користування їй та іншим мешканцям багатоквартирного будинку [ADDRESS], чим самовільно перепланував свою квартиру, збільшивши її на 3,3 м2 та привласнивши частину коридору загального користування (абз. 4 а. с. 3). У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що у 2008 році коли вона проводила ремонт своєї квартирі [NUMBER], то бачила, що сусід із квартири [NUMBER] у коридорі загального користування перед своєю квартирою будує цегляну перегородку, мотивуючи тим, що у нього двоє дітей. Ніяких погоджень щодо перепланування квартири [NUMBER] вона не підписувала. При вселенні у 2010 році у свою квартиру [NUMBER] вказана перегородка була. Дана стіна потрапити їй до квартири не перешкоджає, однак не дає можливості відкриватися повністю вхідним дверям квартири. З приводу встановлення [PERSON] спірної перегородки у червні-серпні 2010 року вона зверталася до начальника Житлово-комунального господарства ТОВ "Броварський ЗБК" та начальника Управління житлово-комунального господарства Броварської міської ради Київської області, у наданих ними листах вказувалося про те, що відповідно до технічного паспорта квартири [NUMBER] частина відгородженого коридору знаходиться у приватній власності [PERSON] Зазначені вище обставини підтверджується наданими [PERSON] суду відповідними листами за 2010 рік (а. с. 16, 17). Із листа начальника Управління житлово-комунального господарства Броварської міської ради Київської області Морозової В.О. від 30 серпня 2008 року № 01-318 вбачається, що позивачу [PERSON] роз'яснювалося про те, що спірні питання щодо законності продажу відповідачу [PERSON] відгородженої частини коридору загального користування необхідно вирішувати в судовому порядку із забудовником, тобто ТОВ "Броварський ЗБК" (а. с. 17). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] про порушення її права щодо користування частиною коридору загального користування біля належної їй квартири [NUMBER] та належність відповідачу [PERSON] на праві власності цієї спірної частини коридору площею 3,3 м2 достовірно було відомо ще у червні 2010 року. У серпні 2010 року позивачу роз'яснювалось, що спірні питання щодо відгородженої частини коридору загального користування необхідно вирішувати в судовому порядку. До суду за захистом порушених прав [PERSON] звернулася лише у лютому 2015 року, що свідчить про пропуск нею позовної давності. За змістом норми ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях проти позову як на одну із підстав відмови позивачу [PERSON] у позові посилається на сплив позовної давності та просить застосувати його наслідки (а. с. 55-57). Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки доказів протиправності дій відповідача [PERSON] судом не встановлено. Крім того, позивачем [PERSON] пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed