Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

18 серпня 2021 року ФОП [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 03 червня 2019 року між ПрАТ "ВУСО" та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого було страхування транспортного засобу "Mitsubishi Lancer" д.н.з. [NUMBER] . 08 жовтня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Jetta" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілем "Mitsubishi Lancer" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Винним у зазначеному ДТП було визнано [PERSON] вартість відновлюваного ремонту автомобіля склала 83 524,50 грн., які ПрАТ "ВУСО" відшкодувала [PERSON] , згідно договору добровільного страхування наземного транспорту. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ "СК "Провідна", ПрАТ "ВУСО" звернулося до вищезгаданої страхової компанії в вимогою відшкодування оціненої шкоди. Внаслідок чого, ПрАТ "СК "Провідна" відшкодувало ПрАТ "ВУСО" частину страхового відшкодування у розмірі 59 033, 88 грн. Таким чином частина страхового відшкодування у розмірі 24 490,62 грн. підлягає стягненню з відповідача. 07 липня 2021 року між ПрАТ "ВУСО" та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] отримав право вимоги відшкодування збитків у вигляді страхового відшкодування від [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/16860/21 між суддями від 18 серпня 2021 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 31 серпня 2021 року на виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем через систему електронний суд було подано заяву про усунення недоліків (вх. №60065). Проте суд не прийняв до уваги дану заяву та продовжив [PERSON] строк для усунення недоліків позовної заяви. 14 вересня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків (вх. №63474). 07 жовтня 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 16 листопада 2021 року на 11:00 год. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року судове засідання було відкладено у зв`язку із неявкою сторін по справі на 16 грудня 2021 року. В судове засідання 16 грудня 2021 року сторони не з`явилися. Від позивача через систему Електронний суд надійшло клопотання (вх. № 88495) про розгляд справи за його відсутності. Відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується, зокрема, зворотними повідомленнями наявними в матеріалах справи. Ухвала про відкриття провадження у справі та судові повістки надсилались відповідачу на адресу, яка вказана у позовній заяві, проте поверталися до суду без вручення. Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року № 1200/0/15-18, оприлюднювались у цьому Реєстрі. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 червня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №5034126-02-10-01, предметом якого було страхування транспортного засобу "Mitsubishi Lancer" д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до умов вказаного договору ПрАт "СК "ВУСО" взяло на себе зобов`язання по сплаті страхового відшкодування [PERSON] у разі настання страхового випадку. 08 жовтня 2019 року у м. Києві по вул. Вільямса, 30 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Jetta" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобілем "Mitsubishi Lancer" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб "Mitsubishi Lancer" д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Володілець пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу "Mitsubishi Lancer" д.н.з. [NUMBER] звернувся до страховика ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі страхового акту №15503-02 від 06 грудня 2019 року виплатило володільцю автомобіля страхове відшкодування в розмірі 83 524, 50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №32864 від 06 грудня 2019 року. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу "Volkswagen Jetta" д.н.з. [NUMBER] була застрахована полісом АМ/6840798 в ПрАТ СК "Провідна", то ПрАТ СК "ВУСО" звернулося до вищезгаданої страхової компанії в вимогою відшкодування оціненої шкоди. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Внаслідок чого, ПрАТ "СК "Провідна" відшкодувало ПрАТ "ВУСО" частину страхового відшкодування у розмірі 59 033, 88 грн. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. З огляду на викладене, різниця між фактичним розміром збитків та страховим відшкодуванням, яке було здійснено ПрАТ "СК "Провідна" має бути сплачена відповідачем. 07 липня 2021 року між ПрАТ "ВУСО" та [PERSON] було укладено договір №07/07/2021 про право відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] отримав право вимоги відшкодування збитків у вигляді страхового відшкодування від [PERSON] . Частиною першою статті 512 ЦК України перебачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми страхового відшкодування. Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 24 490,62 грн. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 908,00 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Встановлено, що 30 січня 2019 року між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленко П.М., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, виданого Радою адвокатів Київської області 24 січня 2019 року, укладено договір про надання правової допомоги №30/01/19. Відповідно до додаткової угоди № 503 до договору про надання правової допомоги та акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03 серпня 2019 року адвокатом були надані клієнту наступні послуги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (кількість витраченого часу 2 год., вартість послуг 1000,00 грн.); написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду (кількість витраченого часу 5 год., вартість послуг 1500,00 грн.); супровід та контроль судової справи (вартість послуг 1500,00 грн.). Загальна вартість наданих послуг становить 4000,00 грн. Згідно платіжного доручення № Р24А900337886А61053 від 27 серпня 2021 року позивачем сплачено адвокату вартість наданих послуг на суму 4000,00 грн. Положення пунктом 1 частини другої статті 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Разом з тим, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (стаття 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат. У вказаній статті, серед іншого, Законодавець передбачає і витрати на професійну правничу допомогу. В свою чергу, положення статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на повне задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов до висновку про те, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн підлягає задоволенню. Відповідач не подавав будь-яких заперечень щодо заявленої вимоги та не спростовував її належними та достатніми доказами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved