Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, вчиненого під впливом обману. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що в користуванні її матері [PERSON] з 1997 року знаходилися земельні ділянки - [NUMBER] площею 0.0511 га та [NUMBER] площею 0.0684 га, загальною площею 0.1195 для ведення садівництва в Садовому товаристві «Колос», розташованому на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області. Вказані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 18.10.2001 року. Її колишній чоловік [PERSON] запропонував переоформити на нього земельні ділянки. 12.03.2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельних ділянок, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вовчанського нотаріального округу Корнєвою І.Ю.. При укладенні угоди була присутня вона, оскільки діяла по довіреності від імені матері [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що її завели в оману, оскільки їй не було відомо, що [PERSON] був одружений з [PERSON]. Також нотаріус не витребувала необхідні документи, не внесла в текст договору заяву про згоду дружини, не відмовила в нотаріальній дії за відсутності довідок, не витребувала у продавця довідку про обтяження, не витребувала у продавця свідоцтво про право власності на будинок, не видала примірник договору на бажання сторони угоди. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги і просити визнати договір купівлі - продажу земельної ділянки від 12.03.2004 року укладений між [PERSON] та [PERSON], як укладений під впливом обману та такий що не відповідає вимогам закону. Застосувати наслідки недійсності правочину та повернути сторони у первісний стан. Витребувати земельну ділянку з володіння [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з*явилися, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Третя особа - приватний нотаріус Корнєва І.Ю. в судове засідання не з*явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. В письмових поясненнях вказала, що при укладенні правочину [PERSON], яка діяла за довіреністю, від імені [PERSON] та [PERSON] діяли свідомо і добровільно, про що зазначили у договорі, договір укладено відповідно до вимог законодавства, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Ради № 150 від 24 грудня 1999 року [PERSON] передано безоплатно у приватну власність для ведення садівництва земельні ділянки № [NUMBER] та [NUMBER], розташовані у СТ "Колос" смт. Старий Салтів. Рішення прийнято на підставі Декрету КМУ "Про приватизацію земельних ділянок" (а.с.74 ). Згідно Державного акту від 18 жовтня 2001 року, право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1195 га, розташовану на території смт. Старий Салтів Вовчанського району Харківської області, садове товариство "Колос", діл. № [NUMBER], [NUMBER] зареєстроване за [PERSON] Земельна ділянка передана [PERSON] для ведення садівництва (а.с.75-76). 12 березня 2004 року [PERSON], що діяла від імені [PERSON] за довіреністю (а.с.77 ) продала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1195 га, розташовану на території смт. Старий Салтів Вовчанського району Харківської області, садове товариство "Колос", діл. № [NUMBER], [NUMBER]. Договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий номер №503 (а.с.78-79 ). Згідно Державного акту серії ХР № 019136, право власності на земельну ділянку, площею 0,1195 га, розташовану на території смт. Старий Салтів Вовчанського району Харківської області, садове товариство "Колос", діл. № [NUMBER], [NUMBER], зареєстроване за [PERSON] (а.с.104-105,136). Згідно договору дарування земельної ділянки від 11.09.2008 року, даруватель [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку площею 0.1195 га розташовану за адресою - Харківська області, Вовчанський район, Старосалтівська селищна рада,садове товариство «Колос», ділянка [NUMBER], [NUMBER]. Договір нотаріально посвідчений, реєстровий номер 2508 ( а.с.137- ). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] (а.с.88). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.87). Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, визнані сторонами та відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст..657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як зазначено у пункті 15 Перехідних положень ЗК України (у редакції чинній на момент вчинення спірного правочину - 12 березня 2004 року), громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних часток (паїв) не вправі до 01 січня 2005 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім міни, передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб. Таким чином, заборона на відчуження земельних ділянок, передбачена п. 15 Перехідних положень ЗК України, не поширюється на земельні ділянки для ведення садівництва. Як вбачається з матеріалів справи, спірний правочин вчинено особами, які мали необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Цей правочин вчинявся у письмовій формі, був нотаріально посвідчені, відбулась державна реєстрація. Отже, договір відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлено особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна сторона правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (помилка щодо природи правочину, права та обов'язки сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п.20 Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] не була стороною у спірному договорі, вона діяла лише за довіреністю від імені [PERSON] та виконала волю продавця [PERSON]. В даному випадку при укладання спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки кожна із сторін, а саме продавець мав намір на відчуження свого нерухомого майна шляхом його продажу, а покупець на його придбання. Дана угода не приховувала будь-якого іншого правочину. В письмових поясненнях приватний нотаріус Корнєва І.Ю., яка посвідчила спірний договір, зазначила, що [PERSON], яка діяла за нотаріально посвідченою довіреністю, від імені [PERSON] та [PERSON] діяли свідомо і добровільно, про що зазначили у договорі. Укладений договір купівлі-продажу від 12.03.2004р. за реєстром №503 вчинений в межах повноважень визначених довіреністю. Нотаріус діяв відповідно до приписів ст.43,44 Закону України «Про нотаріат» (у редакції на момент посвідчення договору купівлі-продажу) та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року №20/5 (чинної на момент посвідчення договору купівлі-продажу). Зміст договору від 12.03.2004р. не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як продавець так у покупець при вчиненні правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин нотаріально посвідчений і правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним. Правочин є дійсним (а.с.93-94). Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного [PERSON] договору купівлі-продажу, покупець, а також продавець свідомо розуміли, що за договором купівлі-продажу від 12 березня 2004 року право власності на земельну ділянку набуває саме [PERSON]. Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Обставин, які б вказували на наявність обману на момент вчинення правовчину, не встановлено. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позивач не довів свої позовні вимоги в суді, оскільки не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували недійсність договору купівлі-продажу земельних ділянок вчиненого під впливом обману, та такий що не відповідає вимогам закону. Виходячи з викладеного, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed