Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-06 00:00:00

ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ВИКОНКОМУ ДОВГИНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просили: а) позбавити останню батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; б) стягнути аліменти в не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь майбутнього опікуна на утримання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; в) передати малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] Органу опіки та піклування виконавчого комітету ПОКРОВСЬКОЇ районної в місті ради для подальшого її влаштування. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачка належним чином не виконує батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Не створює належних умов для її нормального проживання та розвитку. Вона перебуває на обліку в наркологічному диспансері так як проходила лікування від алкогольної залежності, однак на теперішній час зловживає алкогольними напоями. У зв`язку з чим відповідно до акту 25.03.2021 року через те, що [PERSON] , перебувала в стані алкогольного сп`яніння малолітні були влаштовані до КЗ «ЦЕНТР СОЦІАОЛЬНО- ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ № 1» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ. 20.04.2021 року [PERSON] на засідання міждисциплінарної команди не з`явилася, пояснивши свою відсутність поганим самопочуттям, а також тим, що вона не може забрати дітей в зв`язку з відсутністю коштів, планує влаштуватися на роботу, а потім забрати дітей. У зв`язку з чим в інтересах дітей вимушені звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовчому судовому засіданні визнала вимоги в повному обсязі, не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи - Ігнатенко І.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. В справі «Ilya Lyapin v. Russia», справа № 70879/11, Страсбург, 30.06.2020, §44, 47, Європейський суд з прав людини зазначив про те, що в даний час існує широкий консенсус - у тому числі в міжнародному праві - на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси мають бути першочерговими. Як правило, інтереси дитини диктують, що зв`язки дитини зі своєю сім`єю повинні підтримуватися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Розірвати такі зв`язки означає відірвати дитину від коріння, що може бути зроблено лише у виняткових обставинах; необхідно зробити все для збереження особистих відносин і, якщо це необхідно, для відновлення сім`ї. Оцінюючи, чи був оскаржений захід "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен врахувати, чи були, зважаючи на справу в цілому, причини, виправдані для оскаржуваного заходу, "відповідні та достатні" для цілей § 2 статті 8 Конвенції. З цією метою, суд повинен з`ясувати, чи проводили вітчизняні суди поглиблену перевірку всієї сімейної ситуації та цілу низку факторів, зокрема факторів фактичного, емоційного, психологічного, матеріального та медичного характеру, і чи врівноважена та розумна оцінка відповідних інтересів кожної людини з постійною турботою про визначення того, яке найкраще рішення буде для дитини. Судом встановлено, що [INFO] народилися [PERSON] та [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 11-12). Відомості про батька в свідоцтві про народження [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами (а.с. 13-14). За відомостями трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання з 2016 року не працевлаштована (а.с. 15). У відповідності до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту або знайдену дитину та її доставку, 25.03.2021 року о 12.30 годині були виявлені діти жіночої статі - [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де їм загрожувала небезпека, оскільки мати - [PERSON] знаходилася в стані алкогольного сп`яніння (а.с.19-20). [PERSON] , 1979 року народження, разом із дітьми: [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Відповідно до інформації УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ № 07-04/3329 від 11.05.2021 року № 1550 від 13.05.2021 року [PERSON] на обліку осіб в Єдиному державному реєстрі осіб, які мають право на пільги не перебуває, пільгами на житлово-комунальні послуги не користується, з 01.12.2013 року по 13.05.2021 року на обліку не перебуває, допомогу не отримує ( а.с.25) Згідно інформації КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО - ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ №1» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 19.04.2021 року за час перебування [PERSON] та [PERSON] ніхто не відвідував, до адміністрації закладу з питань перебування малолітніх дітей, станом їх здоров`я та питанням повернення дітей до сім`ї не зверталися (а.с.40). За інформацією, яка надійшла від КНП «ЦЕНТР ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ № 2» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, діти: [PERSON] та [PERSON] перебували під наглядом лікаря педіатра амбулаторії [PERSON] , потім сім`я вибула мешкати на іншу адресу та не зверталися за допомогою до лікаря педіатра(а.с.26 - 27). ВИКОНАВЧИМ КОМІТЕТОМ ДОВГИНЦІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ було надано висновок від 28.07.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] у зв`язку з тим, що вона не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний та духовний стан і духовний розвиток дитини, в інтересах малолітніх: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-8). За правилами ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 164 СК України визначено: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» проголошено: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У абзаці другому п. 4 постанови № 5 Пленуму «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 вересня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Слід розрізняти визнання відповідачем позову від визнання ним обставин позову, що згідно з частиною першою статті 61 ЦПК звільняє позивача лише від доведення цих обставин. Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Верховного Суду України, приведені вище обставини та наявні докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову за відсутності заперечень третьої особи, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки під час розгляду справи встановлено факт невиконання батьківських обов`язків відповідачкою [PERSON] по відношенню до своїх доньок, у зв`язку із чим діти влаштовані до КОМУНАЛЬНОГО ЗАКЛАДУ «ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ» КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, відсутності з її боку участі у вихованні дітей, ненадання їм матеріальної допомоги, тому суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та необхідність позбавлення батьківських прав, оскільки цього вимагають інтереси дитини. Приписами ч. 2, 3 ст. 166 СК України визначено: особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України встановлено: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин суд вважає, що з [PERSON] двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дітьми повноліття на користь майбутнього законного представника. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1816 грн. (за вимогою про позбавлення батьківських прав - 908 грн., за вимогою про стягнення аліментів - 908 грн.). На підставі викладеного, ст. ст. 164, 166, 167, 171, 180-182, 248 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved