Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма "Захист-сервіс" (далі\~- позивач) звернулося до суду з позовами до [PERSON] (далі\~- відповідач), в яких просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором про надання поворотної безпроцентної позики №20/11 від 20 листопада 2015 року у розмірі 8 000 гривень 00 копійок та за договором про надання поворотної безпроцентної позики №20/08\~ від 20 серпня 2015 року у розмірі 22 000 гривень 00 копійок. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 листопада 2015 року між сторонами був укладений договір № 20/11 про надання поворотної безпроцентної позики, за яким позивач передав у власність відповідача, поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 8 000 грн. шляхом видачі готівкових коштів, а відповідач зобовязувався повернути вказані грошові кошти в строки і на умовах передбачених даним договором. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 8 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 162 від 20 листопада 2015 року, однак взяті на себе зобовязання по поверненню коштів не виконав. Окрім того, вказує, що 20 серпня 2015 року між сторонами був укладений договір № 20/08 про надання поворотної безпроцентної позики, за яким позивач передав у власність відповідача, поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 22 000 грн. шляхом видачі готівкових коштів, а відповідач зобовязувався повернути вказані грошові кошти в строки і на умовах передбачених даним договором. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 22 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 126 від 20 серпня 2015 року, однак взяті на себе зобовязання по поверненню коштів не виконав. 01 грудня 2016 року позивач відправив відповідачу лист-вимогу № 60 про сплату боргу за договорами поворотної безпроцентної позики, яка на момент подання до суду позовної заяви, залишена без задоволення. Ухвалою судді Рівненського міського суду від 10 січня 2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "Захист-сервіс" до [PERSON]\~про стягнення боргу за договором про надання поворотної безпроцентної позики №20/11 від 20 листопада 2015 року та позов Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми "Захист-сервіс" до [PERSON] про стягнення боргу за договором про надання поворотної безпроцентної позики №20/08 від 20 серпня 2015 року обєднано в одне провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав вказаних в позовній заяві. Окрім того, пояснив, що позивач не заперечує проти того, що договір підряду, який було укладено між сторонами влітку 2015 року, існує в природі та що відповідно до цього договору були проведені певні роботи в його будинку. На момент розгляду справи ці роботи не виконані у повному обсязі, тому договір існує у стадії виконання обома сторонами. Доказом укладання такого договору є розписка від 23 березня 2015 року про отримання авансу за договором. Крім того, доказом договірних відносин, які існували на момент березня місяця 2015 року відповідачем надано видаткову накладну № 00172 від 24 березня 2013 року. Таким чином, у природі існує три окремих договори. 1 - договір на виконання робіт, який не оспорюється сторонами, тобто не є предметом даного спору і не пов'язаний з оспорюваними договорами; 2 та 3 - договори надання поворотної безпроцентної позики, які укладені у повній відповідності до норм закону щодо форми та змісту, повністю виконані позикодавцем та потребують виконання позичальником. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на початку літа власник Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "Захист-сервіс" [PERSON] зробив йому усну пропозицію щодо виготовлення та встановлення сходинкового маршу у його приватному будинку, що у с. Подоляни Гощанського району Рівненської області. За усною домовленістю по виконанню робіт він повинен був отримати грошову винагороду, при цьому [PERSON] вказав, що проведе виплату винагороди через фірму, шляхом видачі грошових коштів із каси фірми, оскільки такий розрахунок йому вигідний для оподаткування, на що він погодився. Спочатку ним було отримано 12\~000 грн., про отримання яких він написав розписку, оскільки не було бухгалтера фірми, а потім 20 серпня 2015 року між ним та позивачем було укладено договір поворотної безпроцентної позики №20/08 та пізніше - аналогічний договір за № 20/11 від 20 листопада 2015 року, за якими він отримав кошти в загальній сумі 30\~000 грн. на матеріали, з яких в подальшому були виготовлені сходи. Свою роботу він виконав на 98%, на підтвердження чого надав фотографії. При укладенні договорів він розумів їх умови, однак його було введено в оману обіцянкою не вживати заходів щодо повернення коштів за договорами позики. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки між сторонами існували відносини, що регулюються правилами щодо договору підряду, так як відповідач на свій ризик виконав певну роботу за завданням ТзОВ-фірма «Захист-сервіс», а позивач зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу. Таким чином, обставини укладення правочинів позики та правовідносини, що при цьому виникли, засвідчують те, що правочини є удаваними, тобто такими, що приховують інший, який дійсно мав місце, а саме договір підряду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідач звертався до нього із проханням надати послуги по виготовленню столярних виробів, оскільки в нього є клієнт на виготовлення сходів. Через деякий час відповідач приїхав до нього в цех із клієнтом, який хотів подивитися яким чином все виготовляється. Після огляду він погодився на виготовлення сходів відповідачем, і через певний час він, [PERSON], виписав відповідачу накладні. Стосовно фінансових питань, йому нічого не відомо, зокрема і те яким чином сторони домовлялися між собою, лише він чув від відповідача, що клієнт не хоче повертати гроші за виготовлені сходи. За укладені між сторонами договори позики йому нічого не відомо, відповідач казав, що підписував якісь договори, але чи отримував він за ними кошти, йому також не відомо. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 20 серпня 2015 року між сторонами був укладений договір №20/08 про надання поворотної безпроцентної позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача, поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 22 000 грн., а відповідач зобовязувався повернути вказані грошові кошти в строки і на умовах передбачених даним договором. Відповідно до п.2.1. вищевказаного договору позикодавець надає позику шляхом видачі готівкових коштів. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 22 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №126 від 20 серпня 2015 року, що також і не заперечувалося ним в судовому засіданні. 20 листопада 2015 року між сторонами був укладений договір № 20/11 про надання поворотної безпроцентної позики, за яким позивач передав у власність відповідача, поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 8 000 грн., а відповідач зобовязувався повернути вказані грошові кошти в строки і на умовах передбачених даним договором. Відповідно до п.2.1. вищевказаного договору позикодавець надає позику шляхом видачі готівкових коштів. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 8 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №162 від 20 листопада 2015 року, що також і не заперечувалося ним в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При цьому, згідно з частиною третьою\~статті 1049 ЦК України\~позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. 01 грудня 2016 року позивач направив відповідачу вимогу про сплату боргу, в якій вимагав сплатити боргу в сумі 30\~000 грн. за договорами про надання поворотної безпроцентної позики №20/08 від 20 серпня 2015 року та №20/11 від 20 листопада 2015 року в 7-денний строк з моменту отримання даної вимоги. Вказану вимогу відповідач отримав 05 грудня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У вказаний позивачем строк відповідач позику не повернув, що не заперечувалося ним в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини другої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, враховуючи встановлений факт неналежного виконання відповідачем свого грошового зобов'язання, суд приходить до висновку, щодо стягнення з нього на користь позивача заборгованості за договорами про надання поворотної безпроцентної позики №20/08 від 20 серпня 2015 року та №20/11 від 20 листопада 2015 року в сумі 22\~000 грн. та 8\~000 грн. відповідно. Доводи відповідача та його представника про те, що договори про надання поворотної безпроцентної позики №20/08 від 20 серпня 2015 року та №20/11 від 20 листопада 2015 року є удавані та відповідача було введено в оману на увагу не заслуговують з наступних підстав. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. До того ж для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Частиною 1 ст. 218 ЦК України передбачено, що заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Жодних доказів, які б підтверджували фактичне укладення між сторонами договору підряду відповідачем та його представником не надано. З договорів про надання поворотної безпроцентної позики №20/08 від 20 серпня 2015 року та №20/11 від 20 листопада 2015 року слідує, що відповідач отримав саме позику у позивача в сумі 22\~000 грн. та 8\~000 грн., яку зобовязався\~повернути. В судовому засіданні відповідач вказав, що йому були відомі умови договорів та він їх добре розумів. Враховуючи, що дані договори містять умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобовязанням її повернення, вони підтверджують факт укладання саме договорів позики. Окрім того, відповідач договори позики у встановленому порядку не оспорив, а лише голослівно посилається на вказані обставини, заперечуючи заявлений до нього позов. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 2\~756 грн. 00 коп.

Outcome: approved