Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] з 1/6 частини від заробітку відповідача, згідно постанови апеляційного суду Харківської області, до твердої грошової суми в розмірі 2 500 грн 00 к. щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. На обґрунтування позову зазначила, що 01.12.2009 між нею та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 162. Від даного шлюбу [INFO] народилась дочка [PERSON] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області шлюб між ними було розірвано. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2017 у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про зменшення розміру аліментів - відмовлено. 15.03.2018 постановою апеляційного суду Харківської області вказане рішення змінене та зменшено аліменти з 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, стягнутих за рішенням Змїївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Змінюючи судове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народився син [PERSON] , в зв`язку з чим, у відповідності до ст. 192 СК України, є підстави для зменшення розміру вже стягнутих аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Вказане стало єдиною підставою для зміни розміру аліментів. При цьому апеляційний суд в своїй постанові послався на можливість звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Що стосується збільшення суми аліментів та зміни способу стягнення. Відповідач [PERSON] після свого звернення до суду щодо зменшення стягнення аліментів на дитину [PERSON] , в зв`язку з народженням у нього іншої дитини, знаходячись у шлюбі з [PERSON] , 22.05.2018 на праві спільної сумісної власності придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] . В зв`язку з чим можна прийти до висновку про те, що матеріальне становище відповідача поліпшилось. За таких підстав вважала, що в неї є всі підстави для звернення до суду з позовними вимогами щодо збільшення розміру аліментів. Крім того, відповідач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від такої діяльності, а саме: 1. Орендована земельна ділянка (кадастровий номер [NUMBER] ), яка розташована: [ADDRESS], орендодавець - Комсомольська селищна рада, орендар - [PERSON] . Договір укладено на 10 років. На даній земельній ділянці розташована нежитлова будівля, яка належить [PERSON] , Призначення даної будівлі - кафе, яке працює та отримується прибуток; 2. Орендована земельна ділянка, (кадастровий номер [NUMBER] ), яка розташована: [ADDRESS] . Орендодавець - Комсомольська селищна рада, орендар - [PERSON] Договір укладено на 5 років з правом пролонгації. На даній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля - магазин з продажу продуктів харчування, власником якого є [PERSON] , магазин працює, отримується прибуток; 3. Відповідач [PERSON] є власником автомобілю VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску, та автомобілю DAILMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску; 4. На території ринку, який розташований в смт. Комсомольське Зміївського району Харківської області, [PERSON] займає кіоск (на праві суборенди), в якому надаються послуги з ремонту взуття. Від такої діяльності також отримується прибуток; 5. Відповідач [PERSON] є власником однокімнатної квартири загальною площею 26,8 кв. м, що розташована в [ADDRESS] . Ця квартира була придбана [PERSON] та нею в період шлюбу, метою придбання даної квартири було отримання доходу від оренди житлового приміщення, а згодом переоформлення її на їхню дочку [PERSON] для можливості навчатися в м. Харкові та мати своє житло. З моменту придбання даної квартири вони здавали її в оренду та отримували прибуток. На даний час квартиру здає в оренду [PERSON] та отримує прибуток. Крім того, у неї є інформація про те, що [PERSON] разом із своєю родиною перебував на відпочинку за кордоном, що також свідчить про задовільний матеріальний стан відповідача. Відповідач є матеріально забезпеченим, має стан здоров`я, який дозволяє працювати та отримувати дохід. В зв`язку з тим, що відповідач є приватним підприємцем та визначити чистий дохід (заробіток), мінливість отримуваних доходів неможливо, та є можливість у відповідача приховувати свої дійсні доходи, у неї є вагомі підстави для звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з частки від заробітку на стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 грн 00 коп. Відповідно до ст. 182 СК України, ця сума і є мінімальним, рекомендованим розміром аліментів. Відповідач [PERSON] сплачує 950 грн 00 коп. на місяць. Але дана сума аліментів не є необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини [PERSON] , та не відповідає мінімальному розміру, встановленому статтею 182 СК України. На даний час [PERSON] навчається у школі, відвідує гуртки, щоб підтягнути рівень знань, крім того, дитина потребує належного харчування відповідно до віку, норма гардеробу, канцелярських товарів тощо. Усі витрати для неї є чималими та складають близько 5 000 грн 00 коп. на місяць. Крім цього, вона самостійно несе додаткові витрати в зв`язку зі станом здоров`я дитини, а сума яку сплачує [PERSON] є мізерною, в порівнянні з тими витратами, що покладаються на неї. За таких підстав, вважала, що відповідач має можливість та повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, яка складає 2 500 грн на місяць (а. с. 1-8). Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 22.03.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 02.05.2019. 04.04.2019 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач обґрунтовує необхідність збільшення розміру аліментів тим, що, на її думку, його матеріальний стан поліпшився. Таке твердження позивача не відповідає дійсності. Його матеріальний стан за період з 15 березня 2018 року кращим не став, у нього на утриманні перебувають дружина - [PERSON] та їх спільний син [PERSON] . Він займається підприємницькою діяльністю, розмір доходів з 15 березня 2018 року не збільшився. В середньому його середньомісячний дохід за 2018 рік становив 2 587 грн 40 коп. Інших доходів, окрім доходів від підприємницької діяльності він не має. Нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить йому на праві особистої власності, придбана ним до 15 березня 2018 року і ніяким чином не підтверджує поліпшення його матеріального стану після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] . Нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить йому на праві особистої власності, придбана ним до 15 березня 2018 року. В цій нежитловій будівлі ним не здійснюється підприємницька діяльність вже на протязі кількох років. В кіоску на ринку в смт Слобожанське Зміївського району, який використовується ним на умовах суборенди, він здійснює підприємницьку діяльність. Всі доходи, які він отримує від підприємницької діяльності він декларує до державного фіскального органу, за 2018 рік він отримав від підприємницької діяльності чистого доходу 31 049 грн 59 коп. Квартира [ADDRESS] , дійсно належить йому на праві особистої власності, придбана до 15 березня 2018 року. Твердження позивача про те, що він здає вказану квартиру в оренду і отримує від цього дохід не відповідає дійсності і жодним доказом не підтверджується. Автомобілі VOLKSWAGEN LT 35, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 03.02.2012, та автомобіль DAIMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований 04.08.2012, зареєстровані на його ім`я, придбані під час шлюбу з [PERSON] , є спільним майном подружжя, і не підтверджують поліпшення його матеріального стану після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] . Квартира [ADDRESS] була придбана ним та його дружиною [PERSON] 22 травня 2018 року за рахунок коштів, які їм подарували на весілля. Він дійсно разом з сім`єю один раз за своє життя перебував на відпочинку за межами України, путівку їм подарували батьки його дружини. Вважав, що розмір аліментів, які він сплачує на утримання дочки [PERSON] не є меншим, ніж встановлено положеннями Сімейного кодексу; у нього на утриманні перебуває дружина (здійснює догляд за дитиною) та малолітній син [PERSON] ; його матеріальний стан з часу присудження аліментів на утримання дочки [PERSON] не змінився; відсутні інші підстави, визначені ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України для перегляду (збільшення) розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] , в зв`язку з чим просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] . Також, вважав необґрунтованими вимоги щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу (а. с. 73-75). 12.04.2019 від позивача [PERSON] надійшли заперечення на відзив, в яких вона наполягала на наявності підстав для збільшення розміру аліментів та визначення їх у твердій грошовій сумі. Також, навела додаткове обґрунтування вимог щодо відшкодування понесених нею судових витрат з посиланням на положення ст. 137 ЦПК України, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", правові позиції Верховного Суду, викладені у Постанові від 06 березня 2019 року по справі № 922/1163/18 (а. с. 78-83). 02.05.2019 в судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування від Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину (із зазначенням в якому напрямку) державного кордону України [PERSON] , [INFO] , за період з 15.03.2018 до теперішнього часу. За клопотанням представників позивача та представника відповідача відкладено судовий розгляд. 20.05.2019 судовий розгляд відкладено через перебування судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні. 25.06.2019 представник позивача, позивач виступили із вступним словом, наполягали на задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті справи. Представник відповідача у вступному слові заперечувала проти позову з підстав, викладених у заявах по суті справи та з процесуальних питань. Досліджено письмові докази, в зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] в судовому засіданні оголошено перерву до 26.06.2019. 26.06.2019 відповідач [PERSON] подав клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу З урахуванням критеріїв співмірності, складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, а саме, що згідно додатку № 1 до договору про надання правової допомоги, при встановленні розміру, крім іншого, враховується витрачений адвокатом час, але розрахунку витраченого адвокатом часу не надано, вважав, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 500 грн є завищеними, не є належним чином обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 2 000 грн (а. с. 143). 26.06.2019 відповідач [PERSON] був допитаний в якості свідка, заперечував доводи позовної заяви щодо покращення його майнового стану. При цьому не заперечував фактів придбання у власність квартири та поїздки на відпочинок за межі України. Походження коштів на придбання квартири пояснив як дарунок на весілля, яке відбулося за рік до придбання квартири. Вартість путівки складала 750 доларів США, які їм подарував батько його дружини. Свідок [PERSON] надала свідчення, які за змістом узгоджуються з показаннями [PERSON] . Вислухавши учасників справи та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що сторони, мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2017 у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про зменшення розміру аліментів відмовлено. Постановою Апеляційного суду харківської області від 15.03.2018 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 13.12.2017 змінено, зменшити розмір аліментів з "1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку", стягнутих за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14.12.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 10-16). З довідки Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області №808 від 09.06.2018 вбачається, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована [PERSON] , 2009 року народження (а. с. 17). Відомостями медичної документації, копії якої надано позивачем, підтверджується наявність у дитини захворювання очей та перебування її на диспансерному обліку (а. с. 18-22). За даними виписки з амбулаторної картки від 03.05.2018 [PERSON] має діагноз: гіпертонічна хвороба 2 ст., гіпертонічний криз, гіпертонічне серце (а. с. 26). З довідки Київського управління ГУ ДФС у Харківській області, свідоцтва про державну реєстрацію ФО-П Серія [NUMBER] , Детальної інформації про фізичну особу, Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ФО-П [PERSON] здійснює діяльність на загальній системі оподаткування, загальна сума доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2018 рік складає: валовий дохід - 69 060 грн 87 коп., чистий дохід - 31 049 грн 00 коп. (а. с. 30 - 41). З довідки регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України № 3494 від 29.06.2016 вбачається, що відповідно наявних даних та електронної бази даних НАІС ДДАІ - Національна автоматизована інформаційна система Департаменту Державної автомобільної інспекції MBС України, автомобіль VOLKSWAGEN LT35, 2006 року випуску зареєстровано 03.02.2012 на [PERSON] , автомобіль DAILMLER-BENZ VITO, 2004 року випуску зареєстровано 04.08.2012 на [PERSON] (а. с. 42). Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] вбачається, що 03.02.2017 відповідач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а. с. 43). На підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.05.2018 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Сапком І. М., [PERSON] , за письмовою згодою свого чоловіка [PERSON] , за спільні кошти придбала квартиру [ADDRESS] , вартістю 234 600 грн 00 коп. (а. с. 68-70, 110-112). За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації № 6653 від 27.05.2019 щодо перетину державного кордону України, [PERSON] 06.12.2018 перетнув державний кордон України з Харкова до Шарм-Ель-Шейх; 14.12.2018 в`їхав до України з Шарм-Ель-Шейх до м. Харкова (а. с. 133). Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, позивачем доведено, що після набрання законної сили останнім судовим рішенням щодо визначення розміру аліментів в 1/6 частці від доходів відповідача, ним було здійснено придбання нерухомого майна, вартість якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, позивачем доведено здійснення відповідачем витрат на відпочинок за межами України. Позивачем не доведено розмір цих витрат, однак відповідач визнав вартість путівки - 850 доларів США. В сукупності зазначені витрати відповідача значно перевищують задекларований ним дохід. Позивачкою не надано достовірних доказів щодо джерела походження коштів для цих витрат, а її твердження позивачки про те, що доходи отримані від підприємницької діяльності, носять характер припущень, оскільки декларування зазначених доходів відповідачем не здійснювалося, надходження коштів документально не фіксувалося. Водночас і показання відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] не спростовують доводів позовної заяви про те, що витрати на придбання нерухомості та поїздку на відпочинок за межі України значно перевищують задекларовані доходи відповідача і здійснені вже після визначення аліментів у розмірі 1/6 частки від доходів відповідача. З цього слідує наявність підстав для прийняття рішення про збільшення розміру аліментів. За загальним правилом, визначеним у статті 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Однак, частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено право одержувача вимагати визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, тому є підстави для визначення нового розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Доводи позовної заяви щодо наявності у відповідача нерухомого та рухомого майна, яке було придбано у власність, а також використовується на правах оренди (крім квартири придбаної у 2018 році) не є доказом зміни майнового стану відповідача після визначення аліментів у розмірі 1/6 частки від доходів. Водночас, дійшовши висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, суду належить врахувати ці обставини під час визначення нового розміру аліментів. Факт наявності у власності та в оренді нерухомого та рухомого майна, стверджуваний позивачкою, не заперечувався і відповідачем. Позивачка у заявах по суті справи, а також і під час судового розгляду стверджувала, що задекларованих відповідачем доходів явно недостатньо для сплати орендної плати за землю, для утримання нерухомого майна, для експлуатації автомобілів. Відповідачем такі доводи позивача не спростовано, оскільки ні в заявах по суті справи, ні під час надання показань в судовому засіданні не надано відомостей щодо розміру витрат на вказане нерухоме та рухоме майно з посиланням на докази розміру таких витрат. Разом з тим, суд взяв до уваги, що у позовній заяві вимоги щодо розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн сформульовано виходячи із усіх наведених позивачкою доводів, у тому числі і щодо наявності у дитини захворювання та перебування на диспансерному обліку, що потребує значних додаткових витрат, а також наявності у позивачки матері [PERSON] , яка, згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] , медичної документації, є пенсіонером, перенесла два інсульти, хвора на цукровий діабет, періодично знаходиться на стаціонарних лікуваннях в медичних закладах (а. с. 44-51). Однак, сторонами повідомлені обставини про наявність у суді спору щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, обумовлених станом її здоров`я. А докази щодо пенсійного віку та стану здоров`я матері позивачки є неналежними, оскільки не свідчать про майновий стан позивача, а тому не стосуються предмета доказування. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову шляхом зміни розміру та способу стягнення аліментів, що на підставі постанови Апеляційного суду Харківської області (справа № 621/1544/17) від 15.03.2018 стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 2 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд виходив з наступного. Частинами 2-9 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії учинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. ч. 1, 3. 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні правила щодо надання адвокатом правової допомоги на підставі договору та щодо гонорару встановлені й статтями 14, 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, а статтею 29 цих Правил передбачено право адвоката стягувати з клієнта, окрім гонорару, також і коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, види і порядок сплати яких визначаються договором. Договір про надання правової допомоги із урахуванням загальних положень про договори і правил про послуги є відплатним (передбачає о платність надання послуг) і в такому разі ціна (оплата, порядок її здійснення) є істотними умовами договору (ст.ст. 6, 11, 202, 509, ч. ч. 1, 5 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 632, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України). Відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги пов`язується із належним їх визначенням, наявністю розрахунку витрат щодо обсягу, видів наданих послуг. Якщо мають місце додаткові (супутні) витрати, такі теж повинні підтверджуватися розрахунком. Фактична оплата гонорару, інших витрат підтверджується належними і допустимими документальними доказами. Належним і допустимим доказом щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобов`язань є зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі (ст. ст. 545, 1087 ЦК України, п. 1.24 ст. 1, ст. ст. 4, 16, 17, 20, 22, 24, 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст. ст. 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 64 і ст. 95 відповідних редакцій ЦПК України, інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у тому числі, оформлення і видача клієнту розрахункових документів, необхідних для оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обов`язком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів. Позивачкою вимагалося відшкодування витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, розмір яких складає 11 500 грн 00 коп. На підтвердження понесених витрат надано: попередній розрахунок суми судових витрат, Договір про надання правової допомоги в цивільному провадженні від 14.03.2019, Додаток № 1, копію квитанції № 13865 на суму 11 500 грн 00 коп. (а. с. 52-58). Відповідач [PERSON] заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу між сторонами, до 2 000 грн. Клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Позивачкою підтверджено витрат на правничу допомогу в розмірі 11 500 грн 00 коп. Проте, розмір зазначених витрат не відповідає вимогам співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Так, на обґрунтування позовних вимог у заявах по суті, які складені педставником позивача, міститься посилання на обставини, які не стосуються предмета доказування. Представником позивача було заявлено безпідставне клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, яке було судом залишене без задоволення, а також заявлено клопотання про витребування доказів на підтвердження обставин, які не заперечувалися відповідачем у відзиві на позовну заяву. Зазначені обставини вказують на визначення розміру витрат на правничу допомогу, які понесені позивачкою, виходячи із завищених представником позивача складності розглядуваної справи та складності виконаних ним робіт. Оскільки наявне недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та визначення їх у розмірі 8 000 грн 00 коп. Пропорційно до задоволеної частини позову з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 6 400 грн. Решту вимог позивачки належить залишити без задоволення. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору під час подання позовної заяви, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь державного бюджету.

Outcome: partial