Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

05.01.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку захисту прав споживача з даним позовом, в якому просив визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №2798380 від 18.08.2020 року. Позов мотивований тим, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», зокрема: - ним не був підписаний договір; - йому, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, отже відсутнє будь-яке письмове твердження про його ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Він не був ознайомлений з умовами кредитування та всіма ризиками. Таким чином, кредитор не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; - відповідачем порушено п.2 ч.2 ст.19 «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, він не мав часу ознайомитися з умовами кредитування та можливості; - відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яке полягає в тому, що сума компенсації у разі невиконання умов договору є непропорційно великою та несправедливою умовою; З огляду на вищезазначене, позивач просив визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №2798380 від 18.08.2020 року. Відповідачем поданий відзив на позов, відповідно до якого останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі через їх необґрунтованість та безпідставність. Так, відповідач вказав, що 18.08.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем було укладено Договір № 2798380 про надання споживчого кредиту, згідно якого ТОВ «Авентус Україна» було надано позивачу кошти в розмірі 4550 грн. на умовах встановлених Договором. Згідно договору Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт Товариства або Мобільний додаток (далі - ІТС Товариства). Переказ коштів здійснено 18.08.2020, шляхом перерахування на банківську карту Клієнта відкриту в АТ «Ощад Банк», яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту. Щодо тверджень позивача щодо ненадання кредитодавцем перед укладанням кредитного договору, відомостей щодо його умов, процентних ставок тощо, то відповідач вказує, що перед укладанням Кредитного договору, Товариство шляхом розміщення на власному Веб-сайті надало Клієнту доступ до інформації, необхідної для укладання кредитного договору, де серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщенні Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладання. Так, серед іншого, саме на першій сторінці Веб-сайту Товариства міститься інформація про: акційну/знижену процентну ставку; стандартну процентну ставку; про максимальний строк кредиту; про максимальну суму кредиту; умови пролонгації; способи отримання кредиту, тощо. Також на сайті міститься інформація про реквізити Товариства: найменування, місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти Товариства, адреса за якою приймаються скарги Споживачів; найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); відомості про державну реєстрацію Товариства; інформацію щодо включення Товариства до відповідного державного реєстру фінансових установ; інформація щодо наявності у Товариства, права на надання фінансових послуг. Отже, перед подачею заявки на отримання кредиту, Клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з Правилами, Паспортом споживчого кредиту та відповідним примірним Кредитним договором, що розміщені на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладеною у Правилах, при цьому повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів (а.с.26-30). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного. Судом встановлено, що 18 серпня 2020 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 2798380 (далі Договір) ( а.с. 31-34). Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», яке є фінансовою установою на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 870 від 28 лютого 2017 року, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, має Ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, видану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.56, 57). Так, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт Товариства або Мобільний додаток. Згідно Кредитного договору, сторони погодили усі істотні умови договору, а саме: - кредит видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором; - суму кредиту в розмірі 4550 грн.; - знижену процентну ставку, що становить 1,43% від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору; - стандартну процентну ставку, що становить 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою. Вказаний договір було підписано позивачем 18.08.2020 о 15 год. 26 хв. за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М286900. Переказ коштів здійснено 18.08.2020, шляхом перерахування на банківську карту клієнта № [NUMBER] відкриту в АТ «Ощадбанк», яку було вказано особисто клієнтом в заяві на отримання Кредиту (а.с. 43). Згідно п.6.1. позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом згідно графіку платежів (а.с.34), який підписаний позивачем 18.08.2020 о 15 год. 26 хв. за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М286900. У випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 218,40 грн на четвертий день такого невиконання та /або неналежного виконання та у розмірі 54,60 грн, починаючи з п`ятого дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання (п.п.7.4.1., 7.4.2.) Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 6495,13 грн, з яких 4550 грн - сума кредиту, 1945,13 грн - проценти. Згідно з роз`ясненнями, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України та іншим нормативно-правовим актам. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Також, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Положення ч.2 ст.215 ЦК України щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними. Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України ). По своїй суті правочин це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини. Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно положень ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п. п. 12,13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію". Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ "Авентус Україна", перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору (а.с.35-42). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначений кредитний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам ч. 1 ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно ч. 2-4 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року № 2664-III (в ред.на час укладення договору) перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів. Позивач посилається на те, що відповідач перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а також Закону України «Про споживче кредитування» не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту. Проте Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору відповідач надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Зі змісту оспорюваного кредитного договору №2798380 від 18.08.2020 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, відповідальність, інші умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчать дії позивача та підписання договору за допомогою електронного підпису. Як зазначено у п.9.8 Договору, укладаючи цей договір, клієнт підтверджує, що йому надана інформація, зазначена в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписанням кредитного договору позивач погодив всі його істотні умови кредитного договору, як то предмет, проценти за користування кредитом, строк повернення, відповідальність при порушенні умов договору. Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, а як зазначалось вище, має всі можливості та час ознайомитися із цими умовами. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір про надання фінансового кредиту відповідає вимогам законодавства щодо укладення правочинів в електронній формі. А тому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови договору перед укладенням та під час укладення договору. Відповідно, так само суд оцінює і твердження позивача про те, що така діяльність відповідача є підприємницькою практикою, яка вводить в оману, які обґрунтовуються тими ж посиланнями, які нічим не підтверджені. Адже згідно абз. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на чинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Однак позивач не надав доказів введення в оману, адже підписав кредитний договір, який за своїм змістом містить всю інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Також позивач посилається на несправедливі умови договору щодо нарахування суми компенсації у разі невиконання нею зобов`язань за договором, чим порушено п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.2, п.5 ч.3 ст. 18 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно кредитного договору сторонами погоджено розмір процентної ставки і розмір процентів за 30 днів становить 1945,13 грн. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Тому суд критично оцінює посилання позивача на недійсність договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі щодо сплати процентів. Крім цього, проценти є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також у п.7.4. договору сторонами погоджено розмір штрафів у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, які не становлять непропорційно великої суми компенсації. Враховуючи вище викладене, а саме, що договір про надання фінансового кредиту № 2798380 від 18.08.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] є короткостроковим, на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII, в судовому засіданні не підтверджено порушення вимоги ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про захист прав споживачів», тому суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду. Враховуючи вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed