Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

22 грудня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просять стягнути з відповідача суму франшизи в розмірі 2500 грн. Обґрунтувано позов тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 березня 2020 року, автомобіль ЗАЗ 110307, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу, зазнав механічних пошкоджень. Вказані обставини позивачем та відповідачем були спільно зафіксовані у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (за Європротоколом) згідно п. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна страхова компанія «Оранта». Страхова компанія повідомила позивачу, що розмір заподіяного йому збитку становить 3211 грн. 96 коп. і буде виплачений за мінусом франшизи у розмірі 2500 грн. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою компенсувати йому суму франшизи, однак останній відмовляється її сплати в добровільному порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 18 березня 2020 року, спочатку мав намір оформити подію за участю представників поліції, проте свою вину визнав та погодився скласти Європротокол. Від сплати суми франшизи не ухиляється, проте не має змоги виплатити одразу всю суму. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як зазначено в позовній заяві, 18 березня 2020 року приблизно о 13.45 год. в м. Чернігові по вул. Ріпкинській, внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль ЗАЗ 110307, державний реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. Вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 5). Зазначена вище подія позивачем та відповідачем були спільно зафіксовані у повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("Європротокол") згідно п. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011 р., яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дозволено учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("Європротокол") без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання. Згідно п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. Згідно примітки до ст.\~124\~Кодексу України\~про адміністративні\~правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Таким чином, Європротокол або повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 18 березня 2020 року, яке складене відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню, а обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ст. ст. 15, 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст. ст.11, 629\~ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст.\~1188\~ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.\~999\~ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна страхова компанія «Оранта», позивач звернувся до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Страхова компанія повідомила позивачу, що розмір заподіяного йому збитку становить 3211 грн. 96 коп. і буде виплачений за мінусом франшизи у розмірі 2500 грн. Відповідно до копії розрахунку страхового відшкодування НАСК «Оранта», розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) становить 3211 грн. 96 коп. (а.с. 7 на звороті). Згідно копії страхового акту № ОЦВ-20-25-24025/1, сума страхового відшкодування [PERSON] становить 711 грн. 96 коп. (а.с. 7). Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Статтями 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 9\~Закону України\~«Про страхування» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Ткаким чином, франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, а компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, якщо вона (франшиза)передбачена договором страхування. Відповідно до частини першої статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, визнання позову відповідачем, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми франшизи обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також,\~згідно положень\~частини першої\~статті 142\~ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог частини першої статті 141 та частини першої статті 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved