Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

26 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 17 жовтня 1998 року вона за договорами купівлі-продажу нерухомості придбала за 13 971 грн. у [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку площею 0,4278 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначені договори укладено на товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" та 17 жовтня 1998 року їх зареєстровано в Комунальному підприємстві "Бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор". Сторони укладених договорів виконали всі істотні їх умови. Нещодавно у неї виникла необхідність розпорядитися зазначеним нерухомим майном, однак нотаріусом їй роз`яснено, що вчинити будь-які дії щодо нерухомого майна не має можливості, оскільки зазначені договори підлягають нотаріальному посвідченню та їй рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання. Додала, що вона зверталась на адресу відповідача із пропозицією укладання договорів купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна із нотаріальним посвідченням, однак від [PERSON] відповіді не надійшло. У зв`язку із вищевикладеним [PERSON] в заяві просила суд: - визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 17 жовтня 1998 року між нею та [PERSON] (що належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12 жовтня 1998 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 3325) на товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" за р. № 261-Н98, зареєстрований в БТІ "Інвентаризатор" за р. № 634 в реєстрову книгу № 3; - визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , та складається з: житлового будинку - А, загальною площею 57,20 м2, житловою площею 35,10 м2, літньої кухні - Б, прибудови - б, сараїв - В, Д, З, І, літнього душу - Е, вбиральні - Ж, входу в погріб - Г, погребу - ПГ, колодязю № 1, огорожі № 2, хвіртки № 3, воріт № 4; - визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,4278 га, що розташована на [ADDRESS] , укладений 17 жовтня 1998 року між нею та [PERSON] (що належав їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Нв № 010379 від 16 жовтня 1998 року) на товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" за р. № 262-Н98, зареєстрований в БТІ "Інвентаризатор" за р. № 547 в реєстрову книгу № 2; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1778 га, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с. 48-49). Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 63). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 70). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавала. Представник третьої особи - Товарної біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 17 жовтня 1998 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці площею 4 278 м2 та придбала земельну ділянку площею 0,4278 га, розташовану за вищезазначеною адресою, що підтверджується укладеними договорами купівлі-продажу, наданими суду у засвідчених позивачем копіях (а.с. 9, 10). Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", угоди було зареєстровано на Товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості". Вищезазначений житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 жовтня 1998 року, виданого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л. П., зареєстрованого в реєстрі за № 3325, про що міститься відповідна відмітка в технічному паспорті на спірний об`єкт нерухомості (а.с. 12 зворот). Відповідно до технічного паспорту, наданого суду у засвідченій позивачем копії, складеного 08 жовтня 1998 року, відчужений об`єкт нерухомості розташований за адресою: [ADDRESS] , та в цілому складається з: житловий будинок - А, саман обкл. цеглою, загальною площею 57,20 м2, житловою площею 35,10 м2, літньої кухні - Б, прибудови - б, сараїв - В, Д, З, І, літнього душу - Е, вбиральні - Ж, входу в погріб - Г, погребу - ПГ, колодязю № 1, огорожі № 2, хвіртки № 3 , воріт № 4(а.с. 11-12) Крім того, відчужена земельна, ділянка, на якій розташований житловий будинок з надвірними побудовами, площею 0,4278 га, з яких 0,250 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,1778 га - для ведення особистого підсобного господарства, розташована на території [ADDRESS] , належала відповідачу [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП Нв 010379 від 16 жовтня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 10379 (а.с. 60). Як свідчать укладені договори, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору позивач передав відповідачу грошові кошти, а відповідач позивачу об`єкт нерухомого майна, договір зареєстровано на товарній біржі, однак його нотаріально не посвідчено. Станом на час розгляду справи позивач здійснює право користування та володіння будинком та земельною ділянкою, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз`яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірних договорів купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст. 242, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст.ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладених договорів купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договорами - уклали дані договори, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу. Грошові кошти отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не надано, крім того сторони у своїх письмових заявах, наданих суду, не заперечували проти позову, оскільки позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач визнав, тому, суд вважає укладені договори дійсними. Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння в судовому порядку не має. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позивач не може розпоряджатися спірним майном внаслідок невизнання дійсності договорів нотаріальною конторою, і таке невизнання обумовлено неналежним оформленням правовстановлюючих документів на нерухоме майно, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved