Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначило, що відповідно до укладеного кредитного договору № 283BI10130805001 від 05.08.2013 року [PERSON] отримав від позивача кредит у сумі 20000 грн. 00 коп., з кінцевим терміном повернення до 04.08.2018 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором 12.06.2013 року [PERSON] уклав з публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним йому майном та грошовими коштами. У порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконує та станом на 06.04.2016 року має заборгованість в сумі 30027 грн. 21 коп., яка складається із: суми заборгованості за кредитом в сумі 15666 грн. 71 коп., суми заборгованості за відсотками в сумі 8313 грн. 11 коп., розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2080 грн. 22 коп., розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 2488 грн. 94 коп., розміру інфляційних витрат за кредитом в сумі 650 грн. 92 коп. та розміру інфляційних витрат за відсотками в сумі 827 грн. 31 коп. Просили суд стягнути солідарно на їх користь з відповідачів заборгованість по кредиту. В судове засідання представник позивача не зявився, однак надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просив справу розглянути в його відсутність та проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заперечення, в якому зазначив, що позов банку визнає частково, просить застосувати позовну давність відносно позовних вимог, відмовити в задоволенні позову про стягнення заборгованості відносно відповідача [PERSON] та справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоч про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Проаналізувавши матеріали справи в їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 283BI10130805001 від 05.08.2013 року [PERSON] отримав від позивача кредит у сумі 20000 грн. 00 коп., з кінцевим терміном повернення до 04.08.2018 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за вищевказаним кредитним договором 12.06.2013 року [PERSON] уклав з публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним йому майном та грошовими коштами. У порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за договором належним чином не виконує та станом на 06.04.2016 року має заборгованість в сумі 30027 грн. 21 коп., яка складається із: суми заборгованості за кредитом в сумі 15666 грн. 71 коп., суми заборгованості за відсотками в сумі 8313 грн. 11 коп., розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2080 грн. 22 коп., розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 2488 грн. 94 коп., розміру інфляційних витрат за кредитом в сумі 650 грн. 92 коп. та розміру інфляційних витрат за відсотками в сумі 827 грн. 31 коп. Відповідно до п.2.2 Кредитного договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день списання з позичкового рахунку позичальника коштів в сумі кредиту, згідно з цим Договором. Згідно ст.4 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником термінів сплати заборгованості за кредитом, процентів, комісії, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252 - 255 Цивільного кодексу України. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] порушив умови договору з жовтня 2014 року, так як за ним утворилася заборгованість, тому у позивача з жовтня 2014 року виникло право вимоги, зокрема право звернення до суду з відповідним позовом. Позивач звернувся до суду лише 18.08.2016 року. Таким чином встановлений законодавством строк для звернення до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості з пені за несвоєчасне повернення кредиту, пені за несвоєчасне повернення відсотків, інфляційних втрат за кредитом та інфляційних втрат за відсотками відповідно сплинув 05.10.2015 року (п.1.1.1. Кредитного договору погашення кредиту здійснюється до 05 числа (включно) кожного місяця). Окрім цього, відповідно до пункту 4.1.1. Кредитного договору нарахування неустойки (пені) здійснюється за період з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами по день, що передує дню сплати зазначеної заборгованості, але не більше одного року з моменту виникнення цієї заборгованості . Отже ця заборгованість могла бути нарахована лише за період з 05.10.2014 року по 05.10.2015 року, тобто протягом року після порушення свого права. За змістом\~ ст.ст.1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог\~ ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства. За вимогами ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст.559 ч.4 Цивільного кодексу України у разі, якщо строк поруки не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.Аналізуючи договір поруки, а саме: п.6.2 в якому зазначено, що цей договір діє до повного виконання всіх вимог забезпечених порукою. З урахуванням правової позиції Постанови Верховного суду України від 21.05.2012 року по справі №6-48цс11, встановлення в договорі поруки умови про дію поруки (договору) до повного виконання кредитного зобовязання не є встановлення строку поруки, оскільки ст.ст.251, 252 Цивільного кодексу України визначають, що строк має бути встановлений чіткою календарною датою, тому можна зробити висновок, що строк поруки в договорі поруки не встановлений (він не визначений чіткою календарною датою) і тому застосуванню підлягає вказана вище норма законодавства. Згідно з положеннями ч. 4\~ст. 559 Цивільного кодексу України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки у договорі поруки № 283ВІ10130805001-ПОР від 12.06.2013 року відсутня умова щодо терміну дії поруки, то кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя з порушенням шестимісячного строку, передбаченого ч.4\~ст.559 Цивільного кодексу України, адже право вимоги за кредитним договором у позивача виникло з автоматичного дострокового припинення кредитного договору, що настало через прострочення боржником сплати процентів. Так, відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, тобто ця сума є неустойкою. Згідно зі ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом. Дана стаття надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки),\~ зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків та наявності інших обставин, які мають істотне значення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З аналізу правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-100цс14, вбачається, що передбачені ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України підстави для зменшення розміру неустойки мають самостійний характер та визначаються у кожному випадку окремо в залежності від обставин справи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України\~ з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" в п. 27 розяснив, що істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України можна вважати, зокрема: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання). За таких обставин суд приходить до висновку, що право банку на отримання боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним. Проте, суд приходить до висновку, що слід застосувати позовну давність відносно позовних вимог щодо: пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2080,22 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2488,94 грн., інфляційних втрат за кредитом - 650,92 грн., та інфляційних втрат за відсотками - 827,31 грн. та зменшити розмір заборгованості до 23979,82 грн. Крім того суд вважає, що заборгованість підлягає стягненню лише з [PERSON], оскільки договір поруки № 283ВІ10130805001-ПОР від 12.06.2013 року, який укладено з [PERSON] вважається припиненим у відповідності до ст.559 ч.4 Цивільного кодексу України.\~\~\~\~\~\~\~ \~ У відповідності до ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України - "Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог".

Outcome: partial