Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди за кордон сина [PERSON], [INFO] за межі України у супроводі матері-[PERSON] або осіб, які уповноважені матір'ю за нотаріально посвідченою згодою, без письмової згоди та без супроводу батька дитини - [PERSON] до досягнення сином повноліття, тобто до[INFO]. В позові зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірваний згідно рішення Приморського районного суду м.Одеса від 08.12.2010 року. Від шлюбу є неповнолітній син - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. З метою забезпечення покращення стану здоров'я сина, розширення його кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов бажає з сином виїхати за межі України. Однак відповідач відмовляється надавати нотаріально завірені зави про згоду на вивезення дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, не наводить тому вона вимушена звернутися із вказаним позовом до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про підтримання позовних вимог та з проханням справу розглянути у її відсутність ( а.с. 19,23) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, був належним чином повідомлений про час та день слухання справи - поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення ( а.с. 21), причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або слухання справи у його відсутність суду не надав. Суд розглядає справу в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. Враховуючи думку представника позивача, викладену в заяві, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2007 року, який був розірваний на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2010 року ( а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с.4). Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.8). Відповідно до статей 141, 155 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини . Як вбачається зі ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного , інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за межі України де може забезпечити покращення стану здоров'я сина, розширити його кругозору, ознайомити з культурою інших народів, стимулювати вивчення іноземних мов. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO], у супроводі матері-[PERSON] або осіб, які уповноважені матір'ю за нотаріально посвідченою згодою, без письмової згоди та без супроводу батька дитини - [PERSON]. Судовий збір по справі складає 243,60 грн., який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved