Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнень від 13 січня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з 02 травня 2009 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Солонянського районного суду від 03 грудня 2010 року шлюб було розірвано, а донька після припинення сімейно-шлюбних відносин залишилась проживати з відповідачкою. Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2009 року по справі №2-764/09 його було зобов'язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2009 року до досягнення дитиною повноліття, при цьому при постановлені рішення суду він не заперечував проти стягнення аліментів саме у такому розмірі, оскільки розуміє свій обов'язок утримувати неповнолітню дитину. Відповідно до рішення суду він вчасно сплачує аліменти на утримання доньки, однак у серпні 2013 року у відповідачки змінився сімейний стан, оскільки вона взяла шлюб з іншим чоловіком, від якого має матеріальну та моральну підтримку, та змінила прізвище на [PERSON]. 20 вересня 2013 року він одружився вдруге та в нього народилася донька - [PERSON], [INFO], у зв'язку з народженням якої його дружина - [PERSON] перебуває у декретній відпустці, тому власних доходів не має, а утримання дружини та новонародженої дитини вимагає додаткових витрат. Крім того, на його утриманні також знаходиться донька дружини - [PERSON], [INFO], він не має окремого житла та необхідних умов для утримання дружини та дітей, що відповідно потребує додаткових матеріальних витрат, а зазначене свідчить про зміну його сімейного стану. З посиланням на ст. 192 Сімейного кодексу України просив у зв'язку зі зміною сімейного стану зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з 1/3 частини до 1/5 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання даного позову до суду, тобто з 19 серпня 2014 року, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на зазначені в заяві обставини: зміну сімейного стану позивача після стягнення з нього аліментів за рішенням суду, оскільки він створив іншу сім'ю, в якій у нього народилась дитина, у зв'язку з чим дружина не має власних доходів, так як знаходиться в декретній відпустці, у зв'язку з чим не має власних доходів, крім державної допомоги у зв'язку з народженням дитини, тому їх утримання здійснює саме він. Також на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина від іншого шлюбу, на утримання якої дружина аліментів з батька дитини не стягувала. Крім цього, змінився сімейний стан і відповідачки, яка також створила іншу сім'ю та має матеріальну підтримку від чоловіка. Оскільки таки фактично на його утриманні знаходиться п'ять осіб, з урахуванням і його самого, то на кожного з них припадає 1\\5 його заробітку, тому саме до такого розміру необхідно змінити розмір аліментів, які позивач сплачує за рішенням суду на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON]. Вважав, що розмір аліментів за рішенням суду необхідно змінити з дня подання позовної заяви до поштового відділення для направлення до суду, тобто з 19 серпня 2014 року, але обґрунтування правових підстав такої вимоги не зазначив. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, прохала відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що доводи позивача не обґрунтовані на законі, оскільки змінився не тільки сімейний стан позивача, а і відповідачки, яка також створила іншу сім'ю в якій у 2014 році народилась дитина, в зв'язку з чим відповідачка не працює та не має власних доходів, крім визначеної законом державної допомоги, а її новий чоловік на даний час втратив роботу та не має можливості працевлаштуватися за місцем свого проживання. Вважала, що відповідно до вимог закону чоловік відповідачки, який не батьком дитини її доньки від шлюбу з позивачем, не зобов'язаний за законом утримувати цю дитину, як не має визначеного законом обов'язку і у позивача утримувати дитину своєї дружини від першого шлюбу. В той же час, спільна дитини сторін хворіє, потребує лікування, але позивач у додаткових витратах на ці цілі участі не приймає, хоча міг би це робити з урахування свого матеріального становища та прибутків. Розмір аліментів за рішенням суду був визначений зі згоди позивача, тому визначені законом підстави для зміни цього розміру аліментів позивачем в судовому засіданні не доведені, так як у сторін маються аналогічні обставини зміни їх сімейного стану. Позивач, відповідачка, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.41,43,44), в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність за участю їх представників, які мають всі повноваження сторони у справі (а.с.18-20,45-46). Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що з 02 травня 2009 року позивач перебував з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому виконкомом Новоборівської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис №6 (а.с.7), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.8). Рішенням Солонянського районного суду від 03 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, шлюб було розірвано (а.с.9), а донька [PERSON] після припинення сімейно-шлюбних відносин залишилась проживати з відповідачкою. Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 січня 2010 року у цивільній справі №2-49/10 ( а не від 16 грудня 2009 року по справі № 2-764/09 як зазначено в позовній заяві - а.с.2-3), яке набрало законної сили, з позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2009 року до досягнення дитиною повноліття, при цьому, як вбачається з тексту рішення суду, при постановлені рішення суду позивач не заперечував проти стягнення аліментів саме у такому розмірі (а.с.64). Відповідно до рішення суду Солонянським районним судом Дніпропетровської області було видано два виконавчі листи від 19 січня 2010 року та 30 січня 2010 року (а.с.10,11), один з яких в частині негайного виконання рішення суду знаходився на виконані у Жовтневому відділі ДВС Дніпропетровського МУЮ, яким 28 січня було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-49 від 19 січня 2010 року про стягнення аліментів з позивача на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (а.с.10), а інший - у відділі ДВС Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області, яким постановою від 12 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-49 від 19 січня 2010 року про стягнення аліментів з позивача на користь [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2009 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). З довідки ТОВ "Декоративний камінь України" від 30 жовтня 2014 року (а.с.63) вбачається, що позивач [PERSON] працює на даному підприємстві гірничим майстром з 09 жовтня 2013 року та в період з 01 жовтня 2013 року по вересень 2014 року включно, тобто за 12 місяців отримав середньомісячну заробітну плату в розмірі 7332 гривні 81 копійок (87993.76 612), а за мінусом відрахувань з заробітної плати - 5990 гривень 57 копійок (71866.84612), при цьому з даної довідки вбачається, що відрахувань із заробітної плати позивача на користь інших осіб не здійснювалось. Згідно рішення суду та вказаних виконавчих листів позивачем самостійно здійснювалась сплата аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в тому числі в період з 13 грудня 2013 року по листопад 2014 року розмір аліментів складає 1 200 гривень щомісячно, що підтверджується наданими квитанціями про здійснення грошових переказів, в яких відсутні відомості як щодо цільового призначення зазначених платежів, так і за який період (місяць, рік) сплачуються ці кошти, оскільки місяць та рік в цих квитанціях зазначені самим позивачем при подачі позову до суду (а.с.12,49). В той же час, згідно довідки відділу ДВС Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області від 06 листопада 2014 року за виконавчим листом у позивача мається заборгованість по сплаті аліментів станом на вересень 2014 року у розмірі 13355 гривень 61 копійка, оскільки позивачем самостійно визначався щомісячний розмір аліментів, які він направляв переказами відповідачеві без врахування його розміру заробітку за місцем роботи, що вбачається як з даної довідки, так і з пояснень представників сторін в судовому засіданні. Згідно ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Аналогічні положення містяться і п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " №3 від 15 травня 2006 року. Судом встановлено, що 20 вересня 2013 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], (а.с.13), в період якого у них у м. Дніпропетровську народилася спільна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], актовий запис №610 від 29 квітня 2014 року по Амур-Нижньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.15). Крім цього, дружина позивача [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], від іншого шлюбу, батьком якої є [PERSON], а не позивач [PERSON] (а.с.15а). Згідно довідки Новоборівської селищної ради Володарсько-Волинського району Житомирської області від 17 червня 2014 року (а.с.16) вбачається, що позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS], і зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання згідно паспорта (а.с.4-5), а до складу його сім'ї входить дружина - [PERSON], дочка дружини - [PERSON], 2006 року народження, дочка [PERSON], 2014 року народження, яка проживає разом з батьками та знаходиться на їх утриманні, при цьому в довідці не зазначено, на підставі яких документів видана зазначена довідка, в той час як згідно паспорта на ім'я [PERSON] (а.с.14) вбачається, що місце її проживання зареєстровано в установленому законом порядку в [ADDRESS], а місцем її роботи є комунальний заклад освіти "Середня загальноосвітня школа №68" Дніпропетровської міської ради", де згідно наказу №17-к/тр від 08 червня 20104 року їй була надана відпустка до догляду за дитиною [PERSON] до досягнення нею трирічного віку в період з 09.06.2014 року по 21.04.2017 року (а.с.17). В судовому засіданні встановлено, що відповідачка також створила іншу сім'ю та зареєструвала 09 серпня 2013 року шлюб з [PERSON], у зв'язку з чим змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.54), в період якого у них народилася спільна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.55), у зв'язку з народженням якої відповідачка згідно наказу Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.58), а до складу сім'ї відповідачки, крім зазначених осіб, входить також донька [PERSON], 2009 року народження, що вбачається з довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.56). Згідно трудової книжки [NUMBER] на ім'я [PERSON] останній є не працевлаштованим з 31 грудня 2013 року (а.с.57). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з дня постановлення судового рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки змінилось матеріальне становище як позивача, так і відповідача, при цьому обставин, якими сторони обґрунтовують як свої доводи за позовом, так і свої заперечення є аналогічними, при цьому судом не можуть бути враховані доводи позивача та його представника щодо обов'язку позивача утримувати неповнолітню дитини своєї дружини від іншого шлюбу, так як вона не утримує такого утримання від свого батька за рішенням суду, про що представником позивача було надано суду відповідні листи певних судів щодо відсутності цивільних справ за її зверненням про стягнення аліментів (а.с.50-52), оскільки такий обов'язок не визначено положеннями глави 15 Сімейного кодексу України, як і доводи щодо обов'язку чоловіка відповідачки утримувати її неповнолітню дитину [PERSON], батьком якої є позивач [PERSON] Судом також враховується, що на період розгляду справи і дружина позивача [PERSON], і відповідачка [PERSON] у зв'язку з народженням у 2014 році дітей отримують державну допомогу відповідного до визначеного законом порядку як на народжених дітей, так і стосовно себе в період знаходження у відпустці по догляду за дітьми, що не заперечували в судовому засіданні представники сторін. Крім цього, в процесі розгляду справи позивачем та його представником не було надано жодних доказів витрат позивача на утримання житла, у якому він проживає зі своєю сім'єю. В той же час, на день розгляду даної справи судом в порівняні з періодом, коли було постановлено рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], змінився стан здоров'я дитини, у зв'язку з чим вона потребує витрат на лікування, про що свідчать надані в судовому засіданні витяги з медичної картки та виписного епікризу на ім'я [PERSON] (а.с.61), з якої вбачається наявність у дитини певних захворювань, а також щодо проведення їй за станом здоров'я хірургічного втручання 1 серпня 2014 року (а.с.62) Таким чином, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, в межах заявлених позовних вимог, підтверджених доказами доводів сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сімейний стан платника аліментів змінився, у нього народилась інша дитина, яку він зобов'язаній також утримувати, то є правові підставі для зменшення розміру аліментів, а розмір стягуваних з позивача аліментів необхідно зменшити з 1\\3 частини до 1\\4 частини від заробітку (доходу) позивача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити. Не підлягає задоволенню і вимога позивача про зменшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів з дня подання даного позову до суду, тобто з 19 серпня 2014 року, оскільки дана вимога не обґрунтована на законі та не мотивована позивачем ні в позовній заяві, ні його представником в судовому засіданні, а положеннями ст.191 СК України передбачено, що з дня пред'явлення позову до суду аліменти присуджують за рішенням суду про стягнення аліментів, про що і було зазначено в рішенні Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2009 року про стягнення аліментів з [PERSON] (а.с.64), в той же час, ст.192 СК України таких положень не містить, про що зазначено і в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial