Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму завданих збитків, які полягають у додаткових витратах на придбання квитків в розмірі 122 польських злотих, що по курсу НБУ станом на 29.11.2018 року становить 906,02 грн та суму завданої моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. Свій позов обґрунтовує тим, що в червні 2018 року він з дружиною [PERSON] , запланували поїздку до м. Бельсько-Бяла (Республіка Польща). 11.06.2018 року [PERSON] через офіційний сайт «Укрзалізниці» було придбано два квитки вартістю 435,22 грн на потяг Львів-Пшемисль, який мав відправитись зі Львова 28.06.2018 року об 11:18 год та прибути в Перемишль 28.06.2018 року о 12:25 год. Плануючи свою поїздку та розраховуючи на вчасне прибуття потягу Відповідача, на який [PERSON] придбав квитки, ним 21.06.2018 року через мережу Інтернет було придбано 2 квитки, загальною вартістю 88 польських злотих на потяг Пшемисль-Краків, який мав відправитись з Пшемисля 28.06.2018 року о 12:38 год. та мав прибути до Кракова 28.06.2018 року о 15:43 год. Із Кракова до Бельсько-Бяла у [PERSON] були придбані квитки загальною вартістю 20 польських злотих на потяг, який відправлявся 28.06.2018 року о 16:35 год. Однак, у зв`язку із невчасним відправленням потягу Відповідача Львів-Пшемисль, [PERSON] із дружиною прибули в Пшемисль із запізненням 20 хв. Через таке запізнення вони не встигли на потяг Пшемисль -Краків та відповідно не встигли на потяг Краків -Бельсько-Бяла та були змушені купувати квитки на пізніші рейси. Зокрема, [PERSON] було придбано два квитки на потяг Пшемисль -Краків на 14:50 год. вартістю 90 польських злотих та два квитки на потяг Краків-Бельсько-Бяла вартістю 32 польських злотих, що підтверджується копіями проїзних документів. Відтак, внаслідок несвоєчасного прибуття потягу ПАТ «Українська залізниця» Львів- Пшемисль позивачем було понесені збитки, які полягають у додаткових витратах на придбання квитків, в розмірі 122 польських злотих, що по курсу НБУ станом на 29.11.2018 року становить 906,02 грн. У липні 2018 року Позивач звернувся до Відповідача із Вимого про відшкодування завданих збитків, які полягають у додаткових витратах на придбання квитків, в розмірі 122 польських злотих, що по курсу НБУ станом на 11.07.2018 року становила 866,80 грн шляхом перерахування коштів на відповідний банківський рахунок. У серпні 2018 року Позивачем отримано Лист Філії «Українська залізниця» швидкісна компанія ПАТ «Українська залізниця», в якому повідомлено, що під час подорожі [PERSON] 28.06.2018 року поїздом Інтерсіті+ № 705 сполученням Київ-Пшемисль курсував електропоїзд виробництва компанії Hyudai, причиною запізнення якого в кінцевий пункт стала робота працівників митно-прикордонної служби Польщі та проходження поїздом митно-прикордонного контролю, що не залежить від дій або бездіяльності працівників залізничного транспорту та порекомендовано звернутись з питанням відшкодування вартості проїзного документа на польську залізницю. Не погоджуючись з наведеною інформацією, 31.08.2018 року адвокатом позивача було надіслано адвокатський запит до Регіональної філії «Львівська залізниця» із проханням надати інформацію. 19.09.2018 року на даний адвокатський запит було надано відповідь від 17.09.2018 року наступного змісту: «28.06.2018 року поїзд № 705 сполученням Київ-Пшемисль згідно графіку руху поїздів повинен був прибути на станцію Львів об 11:06 год, фактичну прибув об 11:27 год. Час запізнення складав 21 хв. Зі станції Львів згідно графіку руху поїзд повинен був відправитися об 11:18 хв, фактично відправився об 11:35 год. Час запізнення склав 17 хв. Інформація надана згідно аналізу АРМ ГВР (автоматизованого робочого місця графіка виконаного руху поїздів.» Тобто, на думку Позивача, Регіональною філією «Львівська залізниця» було підтверджено його доводи про запізнення відправлення потягу зі Львова т спростовано доводи Відповідача про те, що причиною запізнення були дії працівників митно-прикордонної служби Польщі. 09.10.2018 року, Позивач через свого адвоката звернувся до Відповідача із повторною вимогою про відшкодування збитків, до якої долучив докази запізнення потягу, а саме лист Регіональної філії «Львівська залізниця» від 17.09.2018 року. Відповідач, листом від 25.10.2018 року № УЗШК-14/1414 повідомив, що у нього відсутні правові підстави для відшкодування коштів за запізнення поїзда в пункт призначення. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2018 року у справі відкрито провадження. Постановою Волинського апеляційного суду від 07.02.2019 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2018 року залишено без змін. Постановою Верховного суду 29.05.2019 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2018 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07.02.2019 року скасовано, справу направлено для розгляду Печерському районному суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2019 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін, судове засідання призначено на 12.09.2019 року. 12.09.2018 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку з перебування судді у відпустці, судове засідання призначено на 27.11.2019 року. 27.11.2019 року сторони в судове засідання не з`явились, судове засідання перенесено на 10.03.2020 року. 10.01.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов представника відповідача Онищенко О.Ф. , в якому вона заперечувала проти задоволення позову, просила в задоволенні позову відмовити. 10.03.2020 року сторони в судове засідання не з`явились, судове засідання перенесено на 28.07.2020 року. 28.07.2020 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку з перебування судді у відпустці, судове засідання призначено на 11.11.2020 року. 11.11.2020 року сторони в судове засідання не з`явились, судове засідання перенесено на 11.02.2021 року. 11.02.2021 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку з перебування судді на лікарняному, судове засідання призначено на 20.04.2021 року. Позивач судове засідання не з`явився, був оповіщений належним чином. Представник відповідача судове засідання не з`явилась, щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав та просила в позові відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частини третя, четверта статті 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Так, позов поданий до Публіного акціонерного товариства «Українська залізниця». Судом встановлено, що в червні 2018 року він з дружиною [PERSON] , запланували поїздку до м. Бельсько-Бяла (Республіка Польща). 11.06.2018 року [PERSON] через офіційний сайт «Укрзалізниці» було придбано два квитки вартістю 435,22 грн на потяг Львів-Пшемисль, який мав відправитись зі Львова 28.06.2018 року об 11:18 год та прибути в Перемишль 28.06.2018 року о 12:25 год. Плануючи свою поїздку та розраховуючи на вчасне прибуття потягу Відповідача, на який [PERSON] придбав квитки, ним 21.06.2018 року через мережу Інтернет було придбано 2 квитки, загальною вартістю 88 польських злотих на потяг Пшемисль-Краків, який мав відправитись з Пшемисля 28.06.2018 року о 12:38 год. та мав прибути до Кракова 28.06.2018 року о 15:43 год. Із Кракова до Бельсько-Бяла у [PERSON] були придбані квитки загальною вартістю 20 польських злотих на потяг, який відправлявся 28.06.2018 року о 16:35 год. Однак, у зв`язку із невчасним відправленням потягу Відповідача Львів-Пшемисль, [PERSON] із дружиною прибули в Пшемисль із запізненням 20 хв. Через таке запізнення вони не встигли на потяг Пшемисль -Краків та відповідно не встигли на потяг Краків-Бельсько-Бяла та були змушені купувати квитки на пізніші рейси. Зокрема, [PERSON] було придбано два квитки на потяг Пшемисль-Краків на 14:50 год. вартістю 90 польських злотих та два квитки на потяг Краків-Бельсько-Бяла вартістю 32 польських злотих, що підтверджується копіями проїзних документів. Відтак, внаслідок несвоєчасного прибуття потягу ПАТ «Українська залізниця» Львів- Пшемисль позивачем було понесені збитки, які полягають у додаткових витратах на придбання квитків, в розмірі 122 польських злотих, що по курсу НБУ станом на 29.11.2018 року становить 906,02 грн. З метою досудового врегулювання, у липні 2018 року Позивач звернувся до Відповідача із Вимого про відшкодування завданих збитків, які полягають у додаткових витратах на придбання квитків, в розмірі 122 польських злотих, що по курсу НБУ станом на 11.07.2018 року становила 866,80 грн шляхом перерахування коштів на відповідний банківський рахунок. У серпні 2018 року Позивачем отримано Лист Філії «Українська залізниця» швидкісна компанія ПАТ «Українська залізниця», в якому повідомлено, що під час подорожі [PERSON] 28.06.2018 року поїздом Інтерсіті+ № 705 сполученням Київ-Пшемисль курсував електропоїзд виробництва компанії Hyudai, причиною запізнення якого в кінцевий пункт стала робота працівників митно-прикордонної служби Польщі та проходження поїздом митно-прикордонного контролю, що не залежить від дій або бездіяльності працівників залізничного транспорту та порекомендовано звернутись з питанням відшкодування вартості проїзного документа на польську залізницю. Не погоджуючись з наведеною інформацією, 31.08.2018 року адвокатом позивача було надіслано адвокатський запит до Регіональної філії «Львівська залізниця» із проханням надати інформацію. 19.09.2018 року на даний адвокатський запит було надано відповідь від 17.09.2018 року наступного змісту: «28.06.2018 року поїзд № 705 сполученням Київ-Пшемисль згідно графіку руху поїздів повинен був прибути на станцію Львів об 11:06 год, фактичну прибув об 11:27 год. Час запізнення складав 21 хв. Зі станції Львів згідно графіку руху поїзд повинен був відправитися об 11:18 хв, фактично відправився об 11:35 год. Час запізнення склав 17 хв. Інформація надана згідно аналізу АРМ ГВР (автоматизованого робочого місця графіка виконаного руху поїздів.» 09.10.2018 року, Позивач через свого адвоката звернувся до Відповідача із повторною вимогою про відшкодування збитків, до якої долучив докази запізнення потягу, а саме лист Регіональної філії «Львівська залізниця» від 17.09.2018 року. Відповідач, листом від 25.10.2018 року № УЗШК-14/1414 повідомив, що у нього відсутні правові підстави для відшкодування коштів за запізнення поїзда в пункт призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п.1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Позивач, вважає, що з вини Відповідача йому завдано матеріальної шкоди в розмірі 906,02 грн, яка підлягає відшкодуванню. Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (далі - Статут залізниць України). Положення статті 1 Закону України «Про залізничний транспорт» кореспондується із пунктом 6 Статуту залізниць України, яким встановлено, що пряме залізничне сполучення -це перевезення вантажів і пасажирів у межах двох і більше залізниць України; пряме змішане сполучення - це перевезення, що здійснюється залізничним та іншими видами транспорту за єдиним транспортним документом, складеним на весь шлях. Відповідно до пункту 105 Статуту залізниць України Залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами. За змістом пункту 1.7 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 року № 1196 (далі - Правила перевезення), сполучення пасажирське внутрішнє - перевезення пасажирів, багажу та вантажобагажу в пасажирських, швидких, швидкісних, високошвидкісних поїздах, регіональних поїздах та інших категоріях пасажирських поїздів (вагонів) у межах України між пунктами, розташованими:а) на мережі однієї залізниці - місцеве; б) на мережі двох та більше залізниць - пряме. Відповідно до пункту 2.40 Правил перевезення проїзні документи оформляються на проїзд у безпересадковому сполученні. У разі оформлення окремих проїзних документів для проїзду з пересадками квитковий касир зобов`язаний узгодити з пасажиром інтервал між часом прибуття поїзда до пункту пересадки за розкладом та часом відбуття поїзда з пункту пересадки. Як правило, поїзди вибирають за розкладом руху таким чином, щоб строк очікування відправлення поїзда з пункту пересадки після прибуття у цей пункт був мінімальним, якщо інші умови щодо строку перебування пасажира в пункті пересадки ним не вказано. Згідно із пунктом 8.27 Правил перевезення у разі запізнення пасажира в пункт пересадки з вини перевізника (запізнення або відміна поїзда, зазначеного у проїзному документі, оформленому за узгодженим маршрутом проїзду) і на бажання продовжити поїздку перевізник повинен відправити пасажира без стягнення плати наступним поїздом, щоб пасажир прибув на станцію призначення з найменшим запізненням. У пункті 70 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 року № 252, розклад руху пасажирських та приміських поїздів сполученням у межах однієї регіональної філії встановлюється керівником регіональної філії, в межах двох і більше регіональних філій - АТ "Укрзалізниця", в межах двох та більше держав - міжнародними угодами. Для випадків прямого змішаного сполучення обов`язковою умовою для застосування правил ч.3 ст. 922 ЦК України про відповідальність перевізника у виді стягнення збитків у зв`язку з порушенням строку доставки пасажира до пункту призначення (що відбулось внаслідок запізнення транспортного засобу до пункту пересадки), є наявність єдиного транспортного документа для прямування кількома видами транспорту. У спірних правовідносинах прямування позивача з міста Львова до Бельсько-Бяла (Республіка Польща) не відбувалось у прямому змішаному сполученні на підставі єдиного транспортного документа, за договором перевезення залізнична станція у місті Пшемисль є кінцевою у маршруті та за правилами транспортного законодавства, не є місцем пересадки в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про залізничний транспорт». Відповідно, загальні правила про правові наслідки порушення зобов`язання, передбачені в пунктах 1-4 частини першої ст. 611 ЦК України, не застосовується до перевізника у наведеній ситуації, оскільки правило ч.1 ст. 922 цього Кодексу є спеціальним. Відповідальність перевізника (за умови відсутності обставин, наведених в частині першій статті 922 ЦК України, які виключають відповідальність перевізника в цілому) обмежується сплатою штрафу в розмірі встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами)). Враховуючи те, що позивач аргументованих вимог про стягнення штрафу з відповідача не пред`являв, а вимоги про відшкодування збитків за ч. 3 ст. 922 ЦК України є безпідставними, то відсутні правові підстави для задоволення позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.02.2019 року у справі № 607/2354/15. Позивачем не надано доказів того, що поїзд прийшов на Польський митно-прикордонний контроль із запізненням, адже поїзд міг скоротити час запізнення або прибути на прикордонний контроль згідно розкладу. Відповідно до ст. 95 ЦПК України 1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. 2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. 3. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. 4. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. 5. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. 6. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 7. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором. 8. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Позивачем, в якості доказів понесення витрат подані квитанції та квитки, які складені іноземною мовою, що не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України. На підставі наведених вище обґрунтувань суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення суми завданих збитків, які полягають у додаткових витратах на придбання квитків в розмірі 122 польських злотих, що по курсу НБУ станом на 29.11.2018 року становить 906,02 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то для обґрунтування таких вимог [PERSON] у позові посилається на вимоги частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При цьому на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди, ним не надано суду доказів. За таких обставин суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди діями відпоідача, а тому вимога про стягнення з відповідачів 2 000 грн у відшкоудвання моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, від 10.02.2010 р. § 58). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов до висновку, що вимоги Позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed