Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Поділля Агроінвест» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. Позов мотивований наступним. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого 30.03.2005 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2.3625 га розташована на території Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Вказану земельну ділянку позивач, відповідно до договору оренди укладеного з відповідачем 01.04.2011 року та зареєстрованого відділом Держкомзему, передала в оренду строком на 10 років. Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору оренди, відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату за кожен рік користування земельною ділянкою в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. Пунктом 4.2 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування індексації на дату її виплати. Враховуючи викладене, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 1185 від 31.10.2011 року, п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, листи Державного агентства земельних ресурсів України № 326/22/7-13 від 10.01.2013 року, № 12-28-0.22-95/2-14 від 10.01.2014 року, № 6-28-0.22-215/2-15 від 14.01.2015 року та відповідних коефіцієнтів інфляції позивачем здійснено розрахунок заборгованості по орендній платі. Заборгованість по орендній платі за період з 2014 року по 2016 рік, з урахуванням орендної плати яка виплачувалась відповідачем, становить: за 2014 рік - 4 369,87 грн. (7189,87 грн.-2 820,00 грн.), за 2015 рів - 5 250,41 грн. (8627,41 грн. - 3 377,00 грн.), за 2016 рік - 27,58 грн. (8627,41 грн. - 8 599,83 грн.)., а тому заборгованість на даний час складає 9647.86 грн. Відтак позивач просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.04.2011 року та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 9647.86 грн. з урахуванням індексу інфляції і 3% річних, а також судові витрати. В судове засідання позивач та його представник за довіреністю [PERSON] не з'явились. Представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не вказав, клопотання про перенесення розгляду справи не заявляв. Враховуючи, що судові повістки направлені відповідачу за адресою його місця проживання, тому судовий виклик, згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається вручений належним чином. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких обставин суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого 30.03.2005 року Хмільницькою районною державною адміністрацією [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2.3635 га, що розташована на території Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Згідно договору оренди земельної ділянки укладеного 01.04.2011 року та зареєстрованого 29.12.2011 року відділом Держкомзему у Хмільницькому районі Вінницької області за № 052480004005388, [PERSON] передала в оренду строком на десять років Закритому акціонерному товариству «Поділля» правонаступником якого в процесі реорганізації є Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агроінвест». Нормами ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до п. 4.1. та 4.3. договору оренди землі орендар вносить орендну плату в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що у грошовому еквіваленті становить 4439.45 грн., з розрахунку використання ділянки протягом року, орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня. Пунктом 4.2 Договору оренди землі визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Відповідно до листа Відділу у Хмільницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.11.2017 року № 514 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2.3625, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Мар'янівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та належить позивачу, становить станом на: 01.01.2014 року - 79887.42 грн., 01.01.2015 року - 95 860.10 грн., 01.01.2016 року - 95 860.10 грн., 01.01.2017 року - 95 860.10 грн. Тому, сума орендної плати, яка повинна бути сплачена позивачу у відповідності до умов договору оренди землі, становить: 2014 рік - 79887,42 грн. х 9 % = 7 189,87 грн.; 2015 рік - 95860,10 грн. х 9 % = 8627,41 грн.; 2016 рік - 95860,10 грн. х9% = 8627,41 грн. Однак відповідач порушив свої зобов'язання щодо повноти та своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2013-2016 роках та відповідно нехтує положеннями зазначеними в пунктах 4.1., 4.2., 4.3., 10.4.5 договору оренди землі, які є його істотною умовою. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Таким чином твердження відповідача, що у разі застосування судом вимог ст. 625 ЦК України, товариство буде нести подвійну відповідальність за неналежне виконання умов договору оренди земельної ділянки, є безпідставним. Суд вважає за можливе застосувати вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача індекс інфляції та 3% річних. Таким чином у зв'язку з несвоєчасним виконання грошових зобов'язань відповідач повинен сплатити позивачу: - по недоплаченій орендній платі за 2014 рік в сумі 4 369 грн. за період з 01.01.2015 року по 07.12.2017 року (1071 днів прострочення) - 385,00 грн. 3% річних та 3478,18 грн. інфляційних; - по недоплаченій орендній платі за 2015 рік в сумі 5 250 грн. за період з 01.01.2016 року по 07.12.2017 року (706 днів прострочення) - 305,00 грн. 3% річних та 1 329,69 грн. інфляційних; - по недоплаченій орендній платі за 2016 рік в сумі 27 грн. за період з 01.01.2017 року по 07.12.2017 року (340 днів прострочення) - 1,00 грн. 3% річних та 3,12 грн. інфляційних. Відтак відповідач зобов'язаний сплатити 3% річних в сумі 691 грн. (385,00 грн. + 305,00 грн. + 1,00 грн.) та інфляційні в сумі 4 810,99 грн. (3478,18 грн. + 1329.69 грн. + 3,12). Загальна сума боргу по орендній платі за 2014-2016 роки з врахуванням 3% річ¬них та інфляційних складає 15 149,85 грн. (9 647,86 грн. + 691,00 грн. + 4 810,99 грн.). Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. Закону України "Про оренду землі", яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в договорі оренди землі, а саме в п. 10.1.1 та п. 10.4.5. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Але, незважаючи на приписи чинного законодавства України та на положення договору оренди, відповідач щороку грубо порушує його умови. На момент пред'явлення позову зобов'язання відповідача в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків є не виконаним. Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 цього Закону розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. За правилами п. «д» ч. 1ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. В правовій позиції, викладеній в постанові від 12 грудня 2012 року по справі №6-146цс12, Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого розірвання договору оренди землі можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач на протязі 2014-2016 років грубо порушував умови договору оренди земельної ділянки, тому договір оренди підлягає розірванню.

Outcome: approved