Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Городоцької міської ради Львівської обл., Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» (далі КП «Міське комунальне господарство»), третя особа - міський голова Кущак Р.В., просив визнати незаконними та скасувати розпорядження № 157-к від 20.09.2017р. і № 172-к від 24.10.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» та № 175-к від 27.10.2017р. «Про звільнення [PERSON].», поновити його на посаді директора КП «Міське комунальне господарство» із 27.10.2017р., стягнути із КП «Міське комунальне господарство» середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути з Городоцької міської ради 5 000 грн. моральної (немайнової) шкоди та зобов'язати Городоцьку міську раду відшкодувати моральну шкоду шляхом публікації публічного вибачення у газеті «Голос ратуші» наступного змісту: «Городоцька міська рада просить вибачення у [PERSON], директора КП «Міське комунальне господарство», за його повторне незаконне звільнення». Просив також відстрочити оплату судового збору за звернення в суд із вимогами щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди в грошовому еквіваленті та у спосіб публікації вибачення, до ухвалення судового рішення у справі. Вимоги мотивував тим, що 20.09.2017р. Розпорядженням №157-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]" до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за невиконання у встановлені терміни рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради № 183 від 22.08.2017р. "Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га". Однак, виконати вищеозначене рішення у строк до 05.09.2017р. він не міг, оскільки не отримував жодних повідомлень про необхідність його виконання, таке отримав лише 05.09.2017р. і приступив до організації його виконання. Що 06 і 07.09.2017р. виконати зазначене рішення не зміг, оскільки особи, що здійснювали підприємницьку діяльність у вищеозначеній конструкції чинили перешкоди у її демонтажі, про що складено відповідні акти. 08.09.2017р. він подав до Городоцької міської ради доповідну записку, в якій повідомив про стан виконання рішення виконавчого комітету, складнощі у його виконанні, просив вирішити спір у правовому полі. Окрім цього, 24.10.2017р. Розпорядженням № 172-к "Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]" до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани, за невиконання у визначені строки доручень, викладених у протоколі комунальної наради № 35 від 09.10.2017р. Однак, означений протокол не скеровувався КП "Міське комунальне господарство", йому не було належно доведено до відома змісту такого, тому він не мав змоги виконати викладені у ньому доручення у визначені строки. Вважає означені розпорядження незаконними, оскільки до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При винесенні розпорядження № 157-к від 20.09.2017р., відповідачем не враховано усіх обставин події, що унеможливили виконання рішення виконкому, чим порушено вимоги ст. 43 Конституції України і ст. 149 КЗпП України. Що оскаржуване розпорядження № 172-к від 24.10.2017р. прийняте із порушенням вимог ст. 149 КЗпП України, оскільки відповідач не вимагав та не отримав у нього письмові пояснення, не врахував чи був дисциплінарний проступок, в чому він проявлявся, інше, а притягнув його до дисциплінарної відповідальності. Що 27.10.2017р. розпорядженням № 175-к "Про звільнення [PERSON]." до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Підставою для звільнення послужили його пояснення від 20 і 24.10.2017р. Вважає означене розпорядження незаконним, оскільки таке притйняте в т.ч. на підставі оскаржуваних розпоряджень, що відповідачем не наведено обставин на підтвердження невиконання ним обов'язків, визначених трудовим договором, не враховано умови, які не давали можливості виконати рішення виконкому, інше. Вважає, що у його діях немає складу дисциплінарного проступку передбаченого п. 3 ст. 40 КЗпП України, який є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Окрім цього покликається, що внаслідок незаконного звільнення з роботи йому заподіяна моральна шкода, що полягає в отриманні негативних емоцій, переживаннях. Він мав болі голови, поганий сон, втратив апетит, у сім'ї виникали конфлікти через втрату доходу для сім'ї, він втратив авторитет і повагу серед мешканців м. Городок, перед своїми підлеглими у КП "Міське комунальне господарство", працівниками Городоцької міської ради і був змушений вжити додаткових заходів для організації свого життя, в т.ч. вирішувати питання захисту своїх порушених прав у суді, інше, а тому оцінює моральну (немайнову) шкоду у розмірі 5 000 грн., а також вважає, що виправданим та ефективним способом відшкодування моральної шкоди буде публічне вибачення Городоцької міської ради розміщене у газеті "Голос ратуші", що видає КП "Редакція газети "Голос ратуші" наступного змісту: «Городоцька міська рада просить вибачення у [PERSON], директора КП «Міське комунальне господарство», за його повторне незаконне звільнення». Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 11.12.2017р. [PERSON] у відстроченні оплати судового збору за звернення в суд із вимогами щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди в грошовому еквіваленті та у спосіб публікації вибачення, до ухвалення судового рішення у справі - відмовлено, позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 20.12.2017р. на виконання вимог вищеозначеної ухвали, позивач подав в т.ч. квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою судді від 26.12.2017р. відкрито праводження у справі. 05.01.2018р. [PERSON] подав заяву про зміну предмету позову, просив визнати незаконними та скасувати розпорядження № 157-к від 20.09.2017р. і № 172-к від 24.10.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» та № 175-к від 27.10.2017р. «Про звільнення [PERSON].», поновити його на посаді директора КП «Міське комунальне господарство» із 27.10.2017р., стягнути із КП «Міське комунальне господарство» середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з Городоцької міської ради 5 000 грн. моральної (немайнової) шкоди та зобов'язати Городоцьку міську раду відшкодувати моральну шкоду шляхом публічного вибачення наступного змісту: «Городоцька міська рада просить вибачення у [PERSON], директора КП «Міське комунальне господарство» за його повторне незаконне звільнення». В суді позивач позов підтримав з мотивів наведених у ньому, також зазначив, що рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради № 183 від 22.08.2017р. "Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га" та протокольне доручення відповідно до Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. не виконав у встановлені терміни, з об'єктивних та незалежних від нього причин, тому розпорядження від 20.09 і 24.10.2017р. про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани, а також від 27.10.2017р. про його звільнення через систематичне невиконання без поважних причин обовя'зків є незаконними, дав інші пояснення, просить про задоволення позову та стягнення судових витрат. На підтримку позову висловився представник позивача [PERSON], також покликався на незаконність розпоряджень № 157-к від 20.09.2017р. і № 172-к від 24.10.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]», недотримання порядку застосування дисциплінарного стягнення до позивача 24.10.2017р. та відсутність доказів на підтвердження систематичного невиконання останнім обов'язків, покладених на нього трудовим договором, інше. Представник Городоцької міської ради Львівської обл. [PERSON] позову не визнала з підстав, викладених у відзиві від 05.01.2018р. і запереченнях від 05.02.2018р. (а.с. 59-101, 170-173), також пояснила, що 20.09.2017р. розпорядженням міського голови № 157-к [PERSON] оголошено догану через невиконання рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради № 183 від 22.08.2017р. "Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га", а 24.10.2017р. - через невиконання протокольних доручень відрповідно до Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. у встановлені терміни, вважає, що такі прийняті законно та згідно норм КЗпП України. Що 27.10.2017р. розпорядженням міського голови Городоцької міської ради Львівської обл. № 175-к [PERSON] звільнено із займаної посади у зв'язку із систематичним невиконанням ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України і п. 5.3 Контракту №1 від 05.03.2015р., що таке звільнення є підставним, що вимог на відшкодування моральної шкоди [PERSON] не обгрунтував, дала інші пояснення, просить в позові відмовити у повному обсязі. Представник Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» в судове засідання не зявився, 01.02.2018р. в.о. директора подала до суду повідомлення, в якому позов не визнала, просила про розгляд справи у відсутності їх представництва (а.с.155). Третя особа - міський голова Кущак Р.В. в судове засідання не з'явився, 05.01.2018р. подав до суду відзив, в якому позов заперечив (а.с. 95-97). Заслухавши позивача і його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, суд задоволює позов частково. Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, із копії Статуту Комунального підприємства «Міське комунальне господарство», затвердженого рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради №167 від 15.03.2007р., убачається, що КП «Міське комунальне господарство» створене виконкомом Городоцької міської ради згідно рішення № 144 від 17.05.2001р. і є власністю Городоцької міської ради. Підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, працює на повному господарському розрахунку на принципах самоокупності та самофінансування, має відокремлене майно, основні оборотні фонди. Керує підприємством Директор, який приймається та звільняється з посади керівником Городоцької міської ради, є підзвітний Городоцькій міській раді і організовує виконання її рішення. Директор здійснює свої повноваження на контрактній основі з Городоцькою міською радою. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Судом встановлено, що 05.03.2015р. між Городоцькою міською радою в особі міського голови [PERSON] та [PERSON] укладено контракт №1, за яким останнього прийнято на посаду директора Комунального підприємства «Міське комунальне господарство». Строк дії контракту з 05.03.2015р. по 05.03.2020р. (а.с. 44-48). Із копії розпорядження міського голови Городоцької міської ради №157-к від 20.09.2017р. убачається, що [PERSON] - директору Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» оголошено догану за невиконання рішення виконавчого комітету від 22.08.2017р. № 183 «Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га» у встановлені терміни (а.с. 11). Як убачається із копії розпорядження міського голови Городоцької міської ради №172-к від 24.10.2017р. [PERSON] - директору Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» оголошено догану за невиконання протокольних доручень відповідно до Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. № 35 у встановлені терміни (а.с.12). Розпорядженням міського голови № 175-к від 27.10.2017р. [PERSON] звільнено з посади директора Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» з 27.10.2017р., у зв'язку із систематичним невиконанням ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.13). Суд погоджується і приймає до уваги доводи позивача про те, що розпорядження міського голови Городоцької міської ради Львівської області № 157-к від 20.09.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» незаконне, з огляду на наступне. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 147 КЗпП України встановлює, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов'язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення. Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Положення ст. 149 КЗпП України передбачають порядок застосування дисциплінарних стягнень. Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Вимога закону про необхідність отримання роботодавцем пояснень працівника до моменту застосування дисциплінарного стягнення є важливою гарантією захисту прав працівника, оскільки надає останньому можливість довести роботодавцю правомірність своїх дій, а роботодавцю - розглянути пояснення працівника, врахувати їх під час прийняття рішення про застосування дисциплінарного стягнення й відмовитися від такого, у разі якщо пояснення будуть обґрунтованими. Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Оскаржуваним розпорядженням міського голови Городоцької міської ради Львівської області № 157-к від 20.09.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання рішення виконавчого комітету від 22.08.2017р. № 183 «Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га» у встановлені терміни. Так, 22.08.2017р. виконавчим комітетом Городоцької міської ради Львівської обл. прийнято рішення № 183 «Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га» (а.с.45), яким в т.ч. зобов'язано Городоцьку райспоживспілку демонтувати до 31.08.2017р. самочинно змонтовані конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га, а у випадку невиконання вимог рішення у встановлений термін Комунальному підприємству «Міське комунальне господарство» ([PERSON]) провести демонтаж самочинно змонтованих конструкцій до 05.09.2017р., інше. Із дослідженого в судовому засіданні звукозапису телефонної розмови між директором КП «Міське комунальне господарство» та міським головою Кущак Р.В. (а.с.37) судом встановлено, що Городоцькій райспоживспілці надано строк до 05.09.2017р. включно, на виконання вищеозначеного рішення виконавчого комітету, [PERSON] роз'яснено обов'язок виконання вказаного рішення, після спливу означенного строку на його виконання. 05.09.2017р. [PERSON] отримав рішення виконавчого комітету від 22.08.2017р. № 183 «Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га» і 06.09.2017р. приступив до його виконання (а.с.47, 48). Із копій актів від 06 і 07.09.2017р., із доповідної записки [PERSON] та пояснень останнього від 12.09.2017р. (а.с.42, 53, 55, 56) убачається, що вищевказане рішення виконавчого комітету не виконано, у зв'язку із вчиненням перешкод у демонтажі змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га громадянами, що здійснюють у такій підприємницьку діяльність, надання керівником Городоцької райспоживсіплки документів про постійне користування земельною ділянкою на якій знаходиться ця конструкція. Вищеозначене стверджується показаннями в суді свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету від 22.08.2017р. № 183 «Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га» до 05.09.2017р. не виконано директором КП «Міське комунальне господарство» [PERSON] в силу об'єктивних обставин, а тому розпорядження міського голови Городоцької міської ради Львівської обл. № 157-к від 20.09.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» є незаконним та підлягає скасуванню. Що стосується розпорядження міського голови Городоцької міської ради Львівської обл. № 172-к від 24.10.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]», суд приходить до висновку, що підстав до визнання такого незаконним і його скасування немає, виходячи з наступного. [PERSON] просить скасувати вищеозначене розпорядження, мотивуючи тим, що копію Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. № 35 не отримував, а отже не був належним чином ознайомлений із його змістом, а токож порушенням вимог ст. 149 КЗпП України при застосуванні до нього дисциплінарного стягнення у виді догани. Згідно із додатку до Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. № 35 (а.с.57-58) директору КП «Міське комунальне господарство [PERSON] доручено виконання робіт в т.ч. щодо благоустрою у м. Городок у визначені в протоколі строки. Із вищеозначеного додатку до Протоколу також убачається, що директор КП «Міське комунальне гоподарство» [PERSON] був присутній 09.10.2017р. на нараді, а отже знав про прийняті на ній рішення. Як убачається із Протоколу комунальної наради № 36 від 23.10.2017р. і додатку до нього (а.с.63-65), директором КП «Міське комунальне господарство» не виконано доручень визначених у п. 11, 13, 18, 23 визначених у додатку до Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. № 35, що міським головою Кущак Р.В. зобов'язано [PERSON] у строк до 24.10.2017р. надати письмові пояснення щодо їх невиконання. Розпорядженням міського голови № 172-к від 24.10.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» директору КП «Міське комунальне господарство» [PERSON] оголошено догану за невиконання протокольних доручень відповідно до Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. № 35 у встановлені терміни. Отже, Городоцькою міською радою дотримано вимоги ст. 149 КЗпП України щодо пропозиції [PERSON] надати письмові пояснення, а також належно повідомлено останнього про розпорядження № 172-к від 24.10.2017р. під розписку (а.с.122 зворот). Об'єктивних причин, які б свідчили про неможливість виконання доручень визначених у п. 11, 13, 18, 23 визначених у додатку до Протоколу комунальної наради від 09.10.2017р. № 35 [PERSON] не наведено, суду не надано. Враховуючи вищеозначене, суд приходить до висновку, що розпорядження міського голови № 172-к від 24.10.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» є правомірним, підстав для його скасування немає. У справах про поновлення на роботі обов'язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця покладається саме на роботодавця. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Застосувати п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можна для звільнення працівника, який систематично (неодноразово), без поважних причин, припускався навмисного невиконання (чи неналежного виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні стягнення. Таким чином, для звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП необхідна наявність факту повторного (двічі або більше разів) здійснення працівником навмисного невиконання чи неналежного виконання обов'язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто, працівник і раніше, до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець прагне звільнити за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов'язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пунктах 18, 22 Постанови №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» звертає увагу судів на те, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника. При цьому суди не вправі визнавати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. При розгляді таких спорів судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених ст.ст. 147-149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. У пункті 23 вищеозначеної постанови Пленум ВСУ також роз'яснив, що звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце лише за проступок на роботі, вчинений вже після застосування дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Вирішуючи такий спір, суд повинен перевірити законність попередніх стягнень. При цьому враховуються дисциплінарні стягнення, передбачені законодавством та застосовані в установленому порядку. Так, розпорядженням міського голови № 175-к від 27.10.2017р. [PERSON] звільнено з посади директора Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» з 27.10.2017р., у зв'язку із систематичним невиконанням ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, інше (а.с.13). Підставою звільнення 27.10.2017р. [PERSON] з посади директора Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» вказано рішення виконавчого комітету № 209 від 28.09.2017р. «Про звіт директора КП «Міське комунальне господарство [PERSON].», пояснення [PERSON] від 12.09.2017р., розпорядження міського голови № 157-к від 20.09.2017р. і № 172-к від 24.10.2017р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON]» у зв'язку з невиконанням [PERSON] покладених на нього обов'язків. Як убачається із копії рішення виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської обл. № 209 від 28.09.2017р., виконкомом міської ради визнано незадовільною роботу директора КП «Міське комунальне господарство» [PERSON] по виконанню рішення виконавчого комітету від 22.08.2017р. № 183 «Про знесення самочинно змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га», повторно зобов'язано позивача виконати вищевказане рішення виконкому до 14.10.2017р., а у разі його невиконання у встановлені терміни, рекомендовано міському голові розірвати контракт з директором КП «Міське комунальне господарство» [PERSON], за неодноразове невиконання рішення виконавчого комітету (а.с.120). Разом з тим, із пояснень в суді позивача, із копій актів від 09 і 13.10.2017р., із копії звернення директора КП «Міське комунальне господарство» [PERSON] № 624 від 12.10.2017р. та пояснень останнього від 20.10.2017р. (а.с.71, 73, 74, 76) убачається про неможливість виконання КП «Міське комунальне господарство» рішення виконкому від 22.08.2017р. № 183, у зв'язку із вчиненням перешкод у демонтажі змонтованої конструкції на [ADDRESS] орієнтовною площею 0,0100 га громадянами, що здійснюють підприємницьку діяльність на означеній території. Вищеозначена обставина стверджується також оглянутим в судовому засіданні відеозаписом КП «Редакція міської газети «Голос ратуші» про хід виконання рішення виконавчого комітету від 22.08.2017р. № 183. Суд враховує також і ту обставину, що на часі прийняття розпорядження № 175-к від 27.10.2017р. про звільнення [PERSON] між Городоцькою міською радою Львівської обл. та Городоцькою районною спілкою споживчих товариств існував спір про знесення самочинно змонтованих конструкцій тимчасових споруд на [ADDRESS] у м. Городок та зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (а.с.85). Отже, вищеозначене рішення виконавчого комітету невиконано директором КП «Міське комунальне господарство» [PERSON] у строк до 14.10.2017р. з об'єктивних причин, що не може розцінюватись як невиконання останнім без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Інших доказів, як б свідчили, що позивачем скоювався якийсь проступок вже після застосування до нього останнього дисциплінарного стягнення - 24.10.2017р., в чому конкретно проявилось таке порушення, що стало приводом для звільнення позивача з роботи, відповідачем не надано. З огляду на вищенаведене, звільнення [PERSON] не може вважатись таким, що проведене на законних підставах, а тому розпорядження № 175-к від 27.10.2017р. «Про звільнення [PERSON].» за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України підлягає скасуванню з поновленням позивача на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Як убачається із довідки Комунального підприємства «Міське комунальне господарство» № 186 від 04.04.2018р. (а.с. 216) середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню, становить 10 255 грн. 10 коп. (4994,86 + 5260,24 = 10255,10). Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Час вимушеного прогулу [PERSON] складає (з 28.10.2017р. - 27.04.2018р.) 124 робочі дні. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 244 грн. 17 коп. ((4994,86 + 5260,24) : 44=244,17), а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу на день ухвалення рішення становить 30 277 грн. 08 коп. (124 х 244,17=30277,08). З огляду на викладене, на користь [PERSON] слід стягнути 30 277 грн. 08 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з відрахуванням прибуткового податку й інших обов'язкових платежів). Відповідно до положень ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав та законних інтересів. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Зазначений перелік дій, внаслідок яких особа може зазнавати моральної шкоди, безперечно не є виключним та не перелічує всі випадки, коли особі завдається моральна шкода. Отже, правильним є визначення моральної шкоди, яке надається п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1195 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Отже, розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних страждань, заподіяних особі у кожному конкретному випадку. Стаття 1167 ЦК встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вини завдавача. При цьому треба враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить та інші обставини. До юридичного складу, що є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини повинні бути належно доведені. Не відповідає змісту ст. 237-1 КЗпП України стягнення з власника моральної шкоди лише на підставі заяви про наявність такої шкоди, якщо немає обставин, зазначених у частині першій ст. 237-1 КЗпП України /моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя/. Разом з тим, позивачем не надано, а в суді не здобуто жодних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності додаткових зусиль для організації позивачем свого життя. Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє [PERSON] у вимогах про стягнення 5 000 грн. моральної (немайнової) шкоди та про зобов'язання Городоцьку міську раду відшкодувати моральну шкоду шляхом публічного вибачення наступного змісту: «Городоцька міська рада просить вибачення у [PERSON], директора КП «Міське комунальне господарство» за його повторне незаконне звільнення». Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення, в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул в межах суми за один місяць - 5 046 грн. 18 коп. За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судові витрати в частині сплати судового збору в сумі 1 280 грн. за подання позову про стягнення 5 000 грн. моральної (немайнової) шкоди та про зобов'язання Городоцьку міську раду відшкодувати моральну шкоду шляхом публічного вибачення, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. Суд також покладає на позивача витрати пов'язані із явкою до суду, оскільки відповідно до положень ст. 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населенного пункту сторін та їхніх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Підстав до стягнення в користь [PERSON] 227 грн. судових витрат відповідно до товарного чеку від 15.01.2018р. суд не вбачає, оскільки із такого неможливо встановити видових, родових чи інших ознак документів про ксерокопії, друк та інше яких йдеться в означеному товарному чеку і за якими суд мав би змогу ідентифікувати та встановити, що саме за їх виготовлення/придбання позивачем понесено витрати на вказану суму. Суд не має підстав до стягнення в користь позивача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, з наступних підстав. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не надано, а в суді не здобуто платіжних документів про оплату послуг на правничу допомогу - платіжних доручень, касових чеків або інших банківських документів, які б підтверджували, що ним понесено такі витрати в сумі 5 000 грн., тому у задоволенні цих вимог суд відмовляє. Долучена до позову квитанція № 02 до прибуткового касового ордеру від 09.02.2018р. (без печатки) на 5 000 грн. (а.с. 204), без надання відповідних банківських документів, не є достатнім доказом на підтвердження покликань, що позивач поніс на правову допомогу у справі власне такі витрати. Суд стягує із КП «Міське комунальне господарство» в користь [PERSON] (49,80 х 3 + 31,80 х 3) 244 грн. 80 коп. документально підтверджених судових витрат пов'язаних із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи і зокрема за направлення копій відповіді на відзив (а.с. 203). Судовий збір за подання позову в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмір 640 грн., від сплати якого позивач був звільнений на підставі ЗУ «Про судовий збір», слід стягнути в дохід держави із Комунального підприємства «Міське комунальне господарство».

Outcome: partial