Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000017187863 від 22.11.2007 року у розмірі 12 039,23 дол. США; з ПАТ "Акцент -банк", [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № SAMDN03000017187863 від 22.11.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит 5 000,00 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена. Ухвалою суду від 23 квітня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано, оскільки в заяві про перегляд заочного рішення суду заявником було зазначено про те, що позивачем не надано розгорнутого (детального) розрахунку заборгованості, а саме: по тілу кредиту, відсоткам та нарахованих штрафів по фіксованій та процентній складовій, також судом не застосовано строк позовної давності, та зазначив, що розмір заборгованості не відповідає дійсності. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору №SAMDN03000017187863 від 22.11.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит 5 000,00 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п. 4 Договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10 000 грн. Згідно п.9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Відповідно до пунктів 3.1.1,5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки ( місяць і рік) указано в ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного в картці (поле MONTH). Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов договору № SAMDN03000017187863 від 22.11.2007 року заборгованість за ним станом на 13.03.2012 р. склала 13 290,79 дол. США, в тому числі 5 080 дол. США - заборгованість за кредитом; 6 858,49 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 659,81 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,57 дол. США - штраф (фіксована частина); 629,92 дол. США - штраф (процентна складова). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції посилався на те, що банк не надав належних доказів на підтвердження правильності розрахунку заборгованості та з тих обставин, що з наданого розрахунку неможливо встановити, коли здійснено останній платіж відповідачем, а тому суд був позбавлений можливості вирішити питання щодо застосування чи незастосування строку позовної давності, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до кредитного договору № SAMDN03000017187863 від 22.11.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000,00 дол. США, зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 16,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, термін дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. В якості забезпечення зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п. 4 Договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10 000 грн. Відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку, заборгованість за Відповідачем станом на 13.03.2012 р. склала 13 290,79 дол. США, в тому числі 5 080 дол. США - заборгованість за кредитом; 6 858,49 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 659,81 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,57 дол. США - штраф (фіксована частина); 629,92 дол. США - штраф (процентна складова). В Постанові №7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року «Про внесення змін і доповнень до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» п. 31 викладено у такій редакції: при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною 11 статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Згідно вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова "лише" (аналог "тільки", "виключно"), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Як вбачається з матеріалів справи, під час повторного розгляду справи, після скасування заочного рішення, відповідач [PERSON] в судовому засіданні участі не приймав, заяву про застосування строку позовної давності до суду не подавав, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для вирішення питання щодо пропуску чи відсутності пропуску такого строку, як на підставу відмови у позові. Таким чином, матеріалами справи, зокрема відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку підтверджується факт наявності заборгованості за Відповідачем станом на 13.03.2012 р., яка становить 13 290,79 дол. США, в тому числі 5 080 дол. США - заборгованість за кредитом; 6 858,49 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 659,81 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 62,57 дол. США - штраф (фіксована частина); 629,92 дол. США - штраф (процентна складова). Наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок колегія суддів вважає належним, оскільки він є арифметично правильним, чітким та зрозумілим, помилок чи неточностей в собі не містить та Відповідачем не спростований. Посилання суду першої інстанції на неповноту розрахунку заборгованості, як на підставу відмови у позові - є безпідставним, оскільки суду першої інстанції, у випадку наявності незрозумілостей чи неточностей в певних доказах (в даному випадку - в розрахунку заборгованості), процесуальним законом надано повноваження витребовувати вказані відомості для повного та всебічного розгляду справи. Стосовно вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи строк повернення кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором - 22.11.2007 року, а договір поруки №167 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено 20 жовтня 2010 року. Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15. Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів. За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та закриттям провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк». На підставі ст. 88 ЦПКУ підлягає стягненню з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» сума сплаченого судового збору в рахунок відшкодування судових витрат в розмірі 1061,93 грн.

Outcome: partial