Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до ТОВ «ІЗІ Кредит» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. У позові вказала, що 10 квітня 2012 року її було прийнято на роботу в ТОВ " ІЗІ Кредит" на посаду керівника підрозділу рекламно - кредитного відділу. У жовтні 2012 року її було переведено на посаду керівника філії № 33 у м. Лубни. 28 березня 2013 року керівництво товариства запропонувала позивачці звільнитися за згодою сторін, на вказану пропозицію позивачка погодилася за умови виплати їй двох місячних заробітків. Наказом від 01.04.2013 року позивачку було звільнено з роботи за згодою сторін, про що було видано відповідний наказ. Під час звільнення позивачці виплатили заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, видали на руки трудову книжку та довідку про середню заробітну плату. Позивачка стверджує, що отримує кошти на зарплатну банківську картку. При отриманні коштів з картки позивачка виявила, що при звільненні з роботи відповідач не виплатив їй всі належні кошти, зокрема заробітну плату за січень 2013 року, та двох обіцяних місячних заробітків. Позивачка письмово звернулася до відповідача із письмовим зверненням, однак відповіді не отримала. У червні 2013 року позивачка офіційно припинила підприємницьку діяльність та зареєструвалася у Лубенському центрі зайнятості, як безробітна. Після того, як позивачка подала до центру довідку про її середній заробіток від 12.04.2013 року, що їй видало керівництво ТОВ " ІЗІ Кредит" та проведення звірки з органами Пенсійного фонду були виявлено розбіжності у нарахуванні їй заробітної плати, а тому допомогу по безробіттю їй почали виплачувати у мінімальному розмірі. У жовтні 2013 року позивачка взяла у "Райфайзен банк Аваль" довідку від 08.10.2013 року та таку ж довідку по її зарплатній картці у банку " УкрСибБанк" від 07.10.2013 року про рух коштів на її банківській зарплатній картці у зв'язку з чим виявила розбіжності у нарахованій та фактично отримуваній нею заробітній платі. Так, позивачка виявила, що відповідно до довідки з Пенсійного фонду їй було нараховано заробітну плату за червень 2012 року у розмірі 5217 грн. 99 коп., а фактично нараховано на картку банку аванс за червень у розмірі 1509 грн. 42 коп, згідно касового ордеру від 29.06.2013 року і решту суми 1530 грн. 04 коп. на банківську картку банку " Райфайзен банк Аваль". Із нарахованої за червень заробітної плати, як вважає позивачка з її заробітної плати повинні були утримати 15 відсотків податку з фізичних осіб та 3,6 відсотка єдиного соціального внеску, що складає 754 грн. 52 коп. та 187 грн. 85 коп. відповідно. А тому, позивачка повинна була отримати на руки 4275 грн. 62 коп., а фактично отримала за червень 2012 року 3039 грн. 46 коп. Тобто різниця між отриманою заробітною платою та заробітною платою яку вона повинна була отримати фактично складає 1236 грн. 16 коп. Також відповідно до довідки ПФ за січень 2013 року позивачці було нарахована заробітну плату у розмірі 3241 грн. 60 коп. а фактично на банківську картку позивачка отримала заробітну плату за січень 2013 року у розмірі 1280 грн. 78 коп. ( а саме аванс у розмірі 589 грн. 97 коп. та решту заробітної плати від 06.02.2013 року у розмірі 390 грн. 39 коп. та у розмірі 300 грн. 42 коп. Із нарахованою за січень заробітної плати з відрахуванням податку з фізичних осіб та єдиного соціального внеску позивачка повинна була отримати заробітну плату розмірі 2668 грн. 43 коп., а фактично вона отримала за січень 2013 року заробітну плату у розмірі 1280 грн. 78 коп. Таким чином різниця між отриманими коштами та нарахованими складає 1387 грн. 65 коп. Позивачка вважає, що організація за червень 2012 року недоплатила їй 1236 грн. 16 коп. та за січень 2013 року 1387 грн. 65 коп., а всього заборгованість по заробітній платі на 01.04.2013 року складає 2623 грн. 81 коп. Такі дії відповідача призвели до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків. Позивачка прохає суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітній платі за червень 2012 року та січень 2013 року у сумі 2628, 81 грн., середньомісячну заробітну плату за весь час затримки розрахунку, виходячи з середньомісячного заробітку в розмірі 137, 88 грн., починаючи з 01.04.2013 року по дату винесення рішення по справі та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, стягнувши з відповідача понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON], позов підтримали, прохають його задовольнити. При цьому позивачка вказує, що має сумніви, щодо справжності наданих бухгалтерією підприємства бухгалтерських проводок, оскільки на них немає відміток банку про прийняття цих коштів, а наявні тільки печаті відповідача. Також прохає стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки вона залишилася без засобів до існування має на своєму утриманні неповнолітнього сина. Представник відповідача за довіреністю Соболєв А.В. у судовому засіданні проти позову заперечив. З позовними вимогами не погоджується, надав суду письмові заперечення на позов згідно яких представник відповідача вважає, що заява позивачки про її звільнення за згодою сторін за умови виплати їй двох місячних заробітків погоджувалася нею з менеджером з регіонального розвитку [PERSON], а не з генеральним директором товариства. Крім того, під час звільнення позивачка не мала жодних претензій до роботодавця, а лист від неї про невірне нарахування їй заробітної плати надійшов на адресу організації 14.05.2013 року. Також представник відповідача, вважає, що розрахунки зазначені у позові зроблені нею особисто є невірними, після проведення перевірки органами податкової та інспекції праці жодних порушень з виплати заробітної плати працівникам виявлено не було. Жодного боргу перед позивачкою організація не має. У той же час відповідач не погоджується з фактом завдання позивачці моральної шкоди та її розміром, а вважає, що позивачка таким чином намагається поправити свої матеріальні труднощі за рахунок товариства. Крім того, вважає, що позивачкою не доведено факту завдання товариством моральної шкоди, оскільки завдяки отриманій довідці про заробіток і пред'явлення її до Центру зайнятості позивачка отримувала допомогу по безробіттю у розмірі близько 14 тис. грн. Також пояснив, що дійсно визнав помилку у довідці виготовленій товариством для пред'явлення її до органів зайнятості населення, а тому [PERSON] отримала від товариства іншу довідку з виправленою сумою, яку надала до органів соціального захисту. Також вважає, що достовірним підтвердженням невірного розрахунку з позивачкою міг бути висновок економічної експертизи, однак від проведення такої позивачка відмовилася. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст. 21 Закону України " Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 24 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Судом встановлено, що позивачка [PERSON]. з 19.04.2012 року працювала в ТОВ " ІЗІ Кредит" на посаді керівника підвідділу рекламно - кредитного відділу, а з 23.10.2012 року її було переведено на посаду керівника філії № 33 у м. Лубни, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5), та відповідними наказами, та копіями трудового контракту. 28.03.2013 року позивачка надала роботодавцю заяву про звільнення її з роботи за згодою сторін з 01.04.2013 року за умови виплати їй компенсації у розмірі двох середньомісячних заробітків. Вказана заява була узгоджена керівництвом товариства, зокрема [PERSON] /а.с.12/ Згідно розпорядження про припинення трудового договору (контракту) з 01.04.2013 року позивачку було звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України надано їй довідку про середню заробітну плату (дохід) для подання до органів зайнятості та призначення виплат на випадок безробіття./а.с. 16/. Згідно заяви позивачки вона отримала на руки трудову книжку 15.04.2013 року./а.с.14/. 29.06.2012 року позивачка отримала 1509 грн. 42 коп. коштів, що підтверджується видатковим касовим ордером./а.с. 23/. В судовому позивачка пояснила що її щомісячна заробітна плата становила 3780 грн. Виплата заробітної плати проводилась товариством на банківську зарплатну картку бану " Райфайзен банк Аваль" а потім на картку " УкрСибБанку". При цьому згідно наданих позивачкою платіжних проводок банків "Райффайзен Банк Аваль" які датовані як дата проводки за період з 01.07.2012 року по 30.07.2013 року суми коштів , періоди їх виплати не конкретизовані, не зрозуміло і сума коштів, аванс чи заробітна плата були нараховані чи виплачувалися позивачці./а.с.21/ Щодо проводки коштів "УкрСибБанку" на картку якого позивачка також отримувала заробітну плату то її зміст взагалі не стосується позовних вимог та спірного періоду з невиплати коштів./а.с.22/. Також позивачкою додано до позову видатковий касовий ордер від 29.06.2012 року згідно якого вона отримала аванс за червень 2012 року у сумі 1509 грн. 42 коп., однак у листі до керівництва відповідача про невірне нарахування та виплату ій заробітної плати від 04.05.2013 року [PERSON] вказує інші суми, які на її думку підлягають до виплати./а.с.17/. Також довідкою від 17.12.2013 року № 2265 виданою Лубенським міськрайонним центром зайнятості на запит суду повідомлено, що [PERSON] перебувала на обліку як безробітна з 21.06.2013 року по 29.11.2013 року. Допомога по безробіттю виплачувалась в період з 28.06.2013 року по 29.11.2013 року. Всього за вказаний період [PERSON] отримала грошових коштів як допомогу по безробіттю у сумі 13628 грн. 07 коп./а.с.197/. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 117 КЗпП України передбачена відповідальність підприємства, установи, організації за затримку розрахунку при звільненні у разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у цій статті відшкодування, у тому разі якщо спір вирішено на користь працівника. При цьому із жодного наданого позивачкою документу фінансового характеру не можливо зрозуміти призначення проведених платежів, що взагалі це за платежі ( заробітна плата, аванс, лікарняні) , за який період. Разом з тим, ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 січня 2014 року за клопотанням позивачки та її представника було призначено по справі економічну експертизу. Однак, 31.03. 2014 року матеріали справи повернулися до суду без виконання через неоплату вартості роботи експерта з боку позивачки./а.с.205-211/. В той же час відповідач надав суду відомості про перерахування заробітної плати, платіжні доручення за спірний період з яких вбачається проведення відповідачем розрахунків з позивачкою. Сумнівів у вірності цих документів у суду не виникає./а.с.80-190/. Крім того, на запит суду надійшов лист з АТ «УкрСиббанк» згідно якого інформація про зарахування коштів на рахунок [PERSON] по виплаті їй заробітної плати за період з 2012 по 2013 роки, які надходили з ТОВ « ІЗІ Кредит» становить банківську таємницю і може бути розкрита банком на письмовий запит власника такої інформації або за рішенням суду./а.с.199/. При цьому [PERSON] до банків через які вона отримувала заробітну плату з таким запитом не зверталася, а надала суду проводки про рух коштів у банку « Райфайзен банк аваль» та « УкрСиббанк», з яких не можливо зрозуміти характер проведених виплат позивачки./а.с.20-21/. За таких обставин не можливо зрозуміти чи існує заборгованість відповідача перед позивачкою по виплаті їй заробітної плати, якщо так то за який період і у якому розмірі. Тобто, позивачка не довела у судовому порядку обґрунтованість своїх вимог та не надала суду доказів переконливості своїх доводів. У той же час, суд зважає на думку представника відповідача, який зазначив, що заборгованості перед позивачкою організація не має, усі належні їй виплати проведені згідно вимог трудового законодавства, порушень під час нарахування та виплати коштів перевіряючими організаціями в ТОВ " ІЗІ Кредит" не виявлено, на підтвердження чого надав відомості про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованим особам, розрахункові листи, платіжні відомості про нарахування коштів, згідно яких позивачці нараховано та виплачено заробітну плату за спірний період./а.с.58-60,71-75,81-190/. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, за його необґрунтованість та недоведеністю позовних вимог. Вимога, щодо стягнення моральної шкоди з відповідача також задоволенню не підлягає, оскільки не доведено факт завдання такої шкоди неправомірними діями товариства « ІЗІ Кредит».

Outcome: dismissed