Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Згідно позовної заяви, усних уточнень позовних вимог та пояснень представника позивачки в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками автомобіля "Hyundai H1", номер кузова [NUMBER], 2003 року випуску, який вони придбали в грудні 2007 року. Після припинення ведення спільного господарства і розірвання шлюбу у березня 2011 року відповідач без згоди позивачки використовував автомобіль на власний розсуд, в тому числі і для здійснення підприємницької діяльності, а також надавав в користування третім особам. 15 серпня 2011 року автомобіль під керування приятеля відповідача [PERSON] в м.Славута потратив у ДТП під час якої отримав значні механічні ушкодження. Після аварії, з 15.08.2011 року по даний час автомобіль перебуває в несправному стані і потребує значного ремонту. Тривалий термін ремонту пояснюється [PERSON] відсутністю в нього та [PERSON] коштів. 29.01.2013 року відповідач без згоди позивачки, продав автомобіль сестрі, а отримані кошти залишив собі. Рішенням Нетішинського міського суду від 01.06.2013 року договір купівлі продажу автомобіля "Hyundai H1", 2003 року випуску, номер кузова [NUMBER] визнано недійсним. Рішенням Нетішинського міського суду від 13.01.2014 року вказаний автомобіль залишено у спільній частковій власності сторін без його реального поділу. Таким чином з 2007 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками автомобіля. Позивачка вважає, що пошкодженням автомобіля заподіяна матеріальна шкода розмір якої становить 21254 гривні, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 13 від 27.11.2013 року, яка проводилася у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Представник позивачки пояснив, що розмір шкоди становить різницю між ринковою вартістю автомобіля станом на 15.08.2011 року і його ринковою вартістю на час проведення експертизи. 06.06.2013 року [PERSON] сплатив відповідачу 28525 гривень для відшкодування матеріальних та моральних витрат по відновленню автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП в серпні 2011 року. Враховуючи те, що [PERSON] сплатив [PERSON] розмір завданої шкоди, а позивачка є власником 1/2 частини автомобіля, відповідач зобов'язаний відшкодувати їй 1/2 частину заподіяної матеріальної шкоди внаслідок його механічного пошкодження, а саме - 10627 гривень (21254 : 2). Крім того представник позивача просив визнати недопустимими надані [PERSON] рахунок, накладну, товарні чеки, оскільки вони оформлені неналежним чином і не підтверджують факт проведення ремонту автомобіля. На підставі наведеного, представник позивачки просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 10627 гривень та судові витрати у справі. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що після ДТП автомобіль довгий час знаходився в ремонті, оскільки отримав значні пошкодження, зокрема, деформацію кузова, відновлення якого потребувало багато часу. Спочатку він здійснював ремонт за власні кошти та позичені у батьків і лише в червні 2013 року [PERSON] відшкодував йому шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Всі отримані від нього гроші він витратив на ремонт автомобіля, а також вкладав ще й свої власні. У зв'язку з тим, що в м.Нетішин немає спеціалізованих станцій технічного обслуговування, ремонт автомобіля він здійснював кустарними способами, користувався послугами осіб, які офіційно не зареєстровані як підприємці, тому не може підтвердити письмовими доказами переважну більшість виконаних ремонтних робіт. На даний час автомобіль повністю відремонтований, знаходиться навіть в покращеному стані. Представник відповідача пояснив, що [PERSON] не може бути відповідачем за даним позовом, оскільки позивачка посилається на ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода завдана неправомірними рішення, дією чи бездіяльністю відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даному випадку шкоду завдав [PERSON], під керування якого автомобіль потратив у ДТП. Крім того, на момент ДТП автомобіль перебував у спільній сумісній власності подружжя, тому відповідно до ст.369 ЦК України, діяла презумпція автоматичної згоди щодо користування майном, що перебуває у спільній сумісній власності. [PERSON] не може нести відповідальність за даним позовом, оскільки він як співвласник вклав отримані від [PERSON] кошти і свої власні в ремонт автомобіля. На даний час автомобіль повністю відремонтований, що підтверджується наданими товарними чеками, тому шкода перестала існувати. Крім того, позивачка посилається на висновок автотоварознавчої експертизи від 27.11.2013 року як на доказ розміру заподіяної шкоди, однак він не є належним та допустимим доказом, оскільки експертиза проводилася 27.11.2013 року, а даний позов подано до суду в серпні 2014 року. При цьому позивачкою не надано доказів того, що на дату звернення до суду автомобіль знаходився в такому ж стані, як і на час проведення експертизи, а матеріальна шкода становила такий же розмір, як і на момент проведення експертизи. На підставі наведеного, представник просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Постановою Нетішинського міського суду від 30.09.2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст.130, ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки. Згідно постанови суду, 15.08.2011 року о 03 годині [PERSON] в м.Славута по вул.Соборності - Козацькій, в порушення п.12.1 ПДР, керуючи автомобілем "Hyundai" д.н. "[NUMBER]" не вибрав безпечної швидкості, не впорався з керуванням і допустив наїзд на електричну опору. На момент дорожньо - транспортної пригоди автомобіль "Hyundai" державний номерний знак "[NUMBER]" належав на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] Згідно ч.1ст.1166 ЦК України, матеріальна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається з заяви [PERSON], посвідченої 06.06.2013 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу [PERSON], відповідач отримав від [PERSON] грошову суму 28525 гривень для відшкодування матеріальних та моральних витрат по відновленню автомобіля марки ХЮНДАЙ державний номер "[NUMBER]", який був пошкоджений внаслідок ДТП в серпні 2011 року. Факт отримання грошових коштів від [PERSON] відповідач в судовому засіданні підтвердив. Рішенням Нетішинського міського суду від 13.01.2014 року вирішено зокрема: визнати спільною власністю подружжя [PERSON] до [PERSON] автомобіль "Hyundai H1", номер кузова [NUMBER], 2003 року випуску та залишено його у спільній частковій власності сторін без його реального поділу. У відповідності до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а частиною другою цієї статті передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.2 ст.59 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд не приймає до уваги та вважає неналежним і недопустимим доказом для підтвердження розміру заподіяної матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди висновок експерта № 13 автотоварознавчої експертизи від 27.11.2013 року, яка проводилася у цивільній справі № 2/679/18/2014 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя, що був досліджений в судовому засіданні. Згідно даного висновку, дійсна ринкова вартість автомобіля "Hyundai H1", номер кузова [NUMBER], 2003 року випуску, станом на день проведення експертизи становить 31925 гривень. Ринкова вартість (середня вартість) автомобіля "Hyundai H1", номер кузова [NUMBER], 2003 року випуску, станом на 15.08.2011 року становить 53174 гривні. Позивачка вважає, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної пошкодження автомобіля становить різницю між вказаними сумами. Однак з дня проведення експертизи - 27.11.2013 року по день подання даного позову до суду пройшов тривалий час, тому розмір заподіяної шкоди міг як зрости так і зменшитися, враховуючи те, що ринкову вартість автомобіля після пошкодження експерт визначав виходячи із цін, що існували на день проведення експертизи. Водночас суд не приймає до уваги надані відповідачем товарний чек № 13475 від 24.03.2014 року, товарний чек без дати на суму 1760 гривень, накладну № 0506 від 05.06.2014 року, які свідчать про придбання комплектуючих частин до автомобіля, оскільки вони не містять прізвища покупця і не є допустимими доказами для підтвердження проведення ремонту автомобіля "Hyundai H1". Не підтверджує вказаний факт і рахунок № 113 від 15.09.2011 року, згідно якого [PERSON] придбав в магазині"4х4" четвертну кузова "Hyundai H1" вартістю 6398 гривень. Проведення ремонту автомобіля підтверджується рахунком фактурою № 25/05 від 25.05.2012 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 25 від 25.05.2012 року, згідно яких [PERSON] сплатив 7920 гривень за ремонт автомобіля [NUMBER]". Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Частиною 1 ст.143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено представнику позивачки та відповідачу їх право завити клопотання про призначення експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП станом на час розгляду даної справи та для визначення стану автомобіля на даний час. Проте від проведення такої експертизи вони відмовились. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що станом на день звернення до суду з даним позовом автомобіль знаходився в такому ж стані, як і на час проведення експертизи 27.11.2013 року і матеріальна шкода, заподіяна його пошкодженням, існувала на день подання позову та становила такий же розмір, як і на момент проведення експертизи. Не надано належних та допустимих доказів і відповідачем [PERSON] для підтвердження того, що на даний час автомобіль ним відремонтований і шкода, заподіяна йому, ліквідована. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості достовірно встановити розмір матеріальної шкоди, що заподіяна внаслідок пошкодження автомобіля станом на час розгляду даної справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, позивачкою та її представником не зазначено на яких правових підставах відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати [PERSON] половину розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову - відсутні.

Outcome: dismissed