Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

АТ "Райффайзен Банк", в інтересах якого діє представник позивача: Пасечник Юлія Анатоліївна, на підставі довіреності №357/20-Н від 17.08.2020 року в порядку самопредставництва на підставі ст. 58 ЦПК України звернулося в суд із позовом до [PERSON] про захист порушеного права, шляхом стягнення 3% річних заборгованості та інфляційних втрат за кредитним договором № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року. Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що 23 січня 2008 року між Відкритим Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та громадянкою [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/4062/82/37699, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 10000 дол. США строком до 22.01.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором. В обгрунтування доводів зазначає, що перед укладенням та підписанням договору позичальник 18.01.2008 року звернулася до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі № 1 «Відомості про кредиту» власноруч зазначила відповідну суму кредиту, яку має намір отримати, обрала валюту долар США та своїм підписом засвідчила, що «ознайомлена у письмовій формі з кредитними умовами. Всупереч вимогам п. 1.1 Кредитного договору позичальник не виконала взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснювала щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. Позивач вказує, що відповідно до рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року по справі № 2-112/11 позов АТ «Райффайзен Банк» було задоволено: стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року у розмірі 107887,50 грн. шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року не оскаржувалось та набрало законної сили. Однак з дати ухвалення вищезазначеного рішення суду по сьогоднішній час заборгованість за кредитним договором № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року не погашена. Вимоги мотивує тим, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/4062/82/376 від 23.01.2008 року станом на 19.03.2021 року розрахунок 3% річних визначений за період з 18.02.2018 року по 18.02.2021 року (3 роки) становить - 895,99 доларів США (еквівалентно 25001,52 грн.). Також банк нарахував інфляційні втрати за період 19.03.2018 року по 27.05.2019 року, які складають 11265,23 грн. (за останні три роки за період невиконання рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року у добровільному порядку). У зв`язку з наведеним вважає, що до відповідача слід застосувати положення ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Стягнути з [PERSON] інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року за період з 19.03.2018 року по 27.05.2019 року у розмірі 11265,23 грн. Стягнути з відповідача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 18.02.2018 року по 18.02.2021 року за кредитним договором № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року у розмірі 895,99 доларів США та судовий збір у розмірі 2270 грн. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.08.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. 06.10.2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву (вх.№7410), в якому проти даного позову заперечує. В обрунтування доводів заперечень вказує, що 28.01.2011 року позивач АТ «Райфайзен Банк Аваль» звертався з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/4062/37699 від 23.01.2008 року з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 107887,50 грн., з яких нарахована заборгованість за кредитом 74893 грн. 23 коп., прострочена заборгованість по кредиту 8516 грн.61 коп., заборгованість по відсотках 18845 грн. 32 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 4592 грн.70 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків 9556 грн.24 коп. та розірвання даного кредитного договору №014/4062/37699 від 23.01.2008 року. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року по справі № 2-112/11 позов АТ «Райфайзен Банк» задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/4062/37699 від 23.01.2008 року у розмірі 107887,50 грн. шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та кредитний договір №014/4062/37699 від 23.01.2008 року - розірвано. Зазначає, що за таких обставин, банк звернувшись 2011 році до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту за кредитним договором №014/4062/37699, що залишилась несплаченою, а також сплати процентів, належних йому на підставі ст.1048 Цивільного Кодексу України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку та змінив порядок, умови і строк дії даного договору (припинення договору шляхом його розірвання). Відповідач не погоджуючись з вимогами в позові зазначає, що позивач вводить суд в оману, так як на підставі рішення Воловецького районного суду видано виконавчий лист № 2-112/11, який перебував на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Кохан П.І. (ВП № 57110174) та 23.05.2019 року згідно постанови приватного виконавця Кохан П.І. виконавче провадження закінчено, в зв`язку з погашенням заборгованості в повному обсязі. Вважає, що АТ «Райфайзен Банк» продовжує в порушення чинного законодавства нараховувати неіснуючу заборгованість станом на 19.03.2021 року, а саме за кредитом у сумі 895,99 доларів США (25001,52 грн.). Також вказує, що належним і допустимим доказом нарахування періоду та суми індексу інфляції та 3% річних позивачем не доведено, додані копії документів до позовної заяви не є належним чином оформлені та не відповідають дійсності. Вимоги мотивує тим, що позивач звернувся до суду 13.08.2021 року, а рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року по справі № 2-112/11 виконано. Тобто, відповідачем зроблено повне виконання основного зобов`язання перед АТ «Райфайзен Банк» 23.05.2019 року. Між відповідачем і банком, проведені всі розрахунки, оплачена вся сума боргу, договір розірваний, і ніяких зобов`язань, на момент подачі банком, даного позову немає. Вважає, що позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності. Просить суд у задоволенні позову АТ «Райфайзен Банк» відмовити в повному обсязі. 04.10.2021 року відповідач подала до суду заяву (вх.№7327) про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 17.11.2021 року суд здійснив перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 13:00 годину 08.12.2021 року. Представник позивача Пасечник Юлія Анатоліївна, яка діє в інтересах АТ "Райфайзен Банк Аваль" (довіреності №357/20-Н від 17.08.2020 року в порядку самопредставництва на підставі ст.58 ЦПК України) подала до суду заяву (вх. № 6278) про розгляд справи у відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача-адвокат Русин Ю.І., який діє в інтересах [PERSON] (угода про надання адвокатських послуг (правової допомоги) подав до суду заяву (вх. № 9196) про розгляд справи у відсутності представника та відповідача. Позовні вимоги не визнають, просять у позові відмовити. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши письмові докази, доводи відповідача у поданому відзиві, суд доходить такого висновку. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов"язані з отриманням та використанням кредитних коштів. Судом встановлено, що на підставі рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року по справі № 2-112/11 позов АТ «Райффайзен Банк» задоволено. Кредитний договір № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року укладений між ПАТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] розірвано. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року у розмірі 107887,50 грн. шляхом примусового звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами кредитного договору не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за несвоєчасне виконання рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року. Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.599 ЦК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (суд ураховує правові висновки Верховного Суду у постанові від 01.10.2014 року, справа № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року, справа № 686/21962/15-ц). Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ст.256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України - за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності, дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Позивач звернувся з позовом про стягнення з [PERSON] 3 % річних за період з 18.02.2018 року про 18.02.2021 року та інфляційних втрат за час прострочення, який, як він вважає, тривав з 19.03.2018 року по 27.05.2019 року У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому зважаючи на те, що судове рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було виконано 23.05.2019 року (дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням), саме з цього дня зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припинилося. З огляду на зазначене, суд доходить до висновку про застосування строку позовної давності та вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати, нараховані у межах строку позовної давності за три роки до звернення банку до суду з позовом, тобто за період з 19.03.2018 року по 27.05.2021 року у сумі 11265,23 грн. в межах заявлених позовних вимог. Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078). Разом з тим, безпідставним є нарахування банком 3% річних у розмірі 895,99 доларів США. Наданий відповідачем розрахунок 3% річних суд до уваги не бере, з тих підстав, що даний розрахунок проведений у доларах США в той час, коли згідно рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.05.2011 року з відповідача стягнуто 107887,50 грн., тобто банк погодився із зміною умов договору щодо грошової одиниці боргових зобов`язань. Отже, у відповідача були відсутні зобов`язання перед банком з 18.02.2018 року по 27.05.2019 року в доларах США. Починаючи з 27.05.2019 року нарахування 3% річних в сумі 895,99 долрарів США є безпідставними, поскільки 23.05.2019 року рішення Воловецького районного суду від 24.05.2011 року по справі № 2-112/11 виконано. Тобто, відповідачем зроблено повне виконання основного зобов`язання перед АТ «Райфайзен Банк» у розмірі 107887,50 грн. За таких обставин позов в цій частині до задоволення не підлягає. Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/4062/82/37699 від 23.01.2008 року за період з 19.03.2018 року по 27.05.2019 року у сумі 11265,23 грн. В решті позовних вимог відмовити. В частині вимоги позивача про стягнення судового збору, суд доходить такого висновку. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 2270 грн. (платіжне доручення № 12963 від 02.08.2021 року). Ціна позову становить 36266,75 грн, задоволено позов на суму 11265,23 грн., тобто на 31,06 % (11265,23 х100:36266,75). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 705,06 грн. (2270 х 31,6 : 100). Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання ст.129-1 Конституції України).

Outcome: partial