Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого в судовому засіданні вказав, що відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року він сплачує на користь відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини свого місячного доходу (заробітку) на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після ухвалення зазначеного судового рішення він працевлаштувався до ТОВ "Іллічівський зерновий термінал", де отримує заробітну плату в розмірі близько 12000 грн. на місяць. Таким чином, на користь відповідача сплачує аліменти у розмірі близько 3000 грн. на місяць, що значно перевищує встановлений законом прожитковий мінімум на дитину. Крім цього, щомісяця додатково витрачає значні кошти для придбання дитині одягу, шкільного приладдя, тощо. Після оплати оренди житла (5000 грн. на місяць) та сплати комунальних послуг (влітку близько 1000 грн. на місяць, взимку - 1500 грн.), йому залишається близько 1000-1500 грн., яких не вистачає для проживання. При цьому, він створив нову сім"ю та проживає з дівчиною, яка не працює. Крім цього, відповідач нераціональної використовує отримані аліменти, неналежно доглядає дитину, тому, посилаючись на ч.2 ст.186 СК України, просив зменшити розмір аліментів до 1000 грн. на місяць. При цьому, зобов'язується щомісяця нести додаткові витрати на утримання сина (придбання одягу, іграшок, шкільного приладдя тощо). Відповідач [PERSON] заявленого позову не визнала, вказавши про відсутність жодних підстав для зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів, тому у задоволенні позову просила відмовити. Крім цього, пояснила, що позивач може не витрачати кошти на додаткові витрати щодо утримання сина, оскільки отримуваних нею аліментів цілком достатньо для належного утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін, та їхніх представників, а також свідків, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи, суд визнає позов безпідставним і вважає необхідним відмовити у його задоволенні з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що, крім пояснень сторін, підтверджується копією рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 19 Конвенції вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Відповідно до ст.ст.180, 181, 183 та 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 липня 2016 року позивач [PERSON], починаючи з 06 липня 2016 року і до повноліття дитини, зобов'язаний щомісяця сплачувати на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] грошові кошти (аліменти) у розмірі 1/4 частини свого місячного доходу, але не менше 30-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане судове рішення сторонами не оскаржувалось і 30 липня 2016 року у встановленому законом порядку набуло чинності. В позовній заяві позивач, обгрунтовуючи свої вимоги, посилається на ч.1 ст.179 СК України щодо необхідності використання аліментів за цільовим призначенням, та підставою для задоволення позову визначив нераціональне використання відповідачем отриманих від позивача аліментів. Відповідно до ст.186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. За заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. Отже, передбаченою ч.2 ст.186 СК України підставою для зменшення розміру аліментів є нецільове витрачання аліментів. При цьому, за змістом ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України факт нецільового використання аліментів має бути доведений позивачем. Водночас, жодних належних та допустимих доказів нецільового використання відповідачем [PERSON] аліментів суду не надано, оскільки допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] засвідчили належне виконання відповідачем своїм батьківських обов'язків. Не надали свідчень протилежного і допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Отже, позивачем не доведено факту нецільового витрачання відповідачем аліментів, тому з цих підстав позов задоволенню не підлягає. Окрім нецільового витрачання відповідачем аліментів на дитину, іншою підставою для задоволення позову позивачем та його представником вказано недостатність грошових коштів, які залишаються після сплати аліментів та витрат на оренду житла, для належного утримання позивачем своєї сім'ї. Зокрема, відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено чи зменшено за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, покращення чи погіршення стану їх здоров'я, та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю, частково) або відмовити в його задоволенні. При цьому, відповідно до ст.ст.10, 11 та 60 ЦПК України обов'язок довести наявність обставин, які є підставою для задоволення заявленого позову, покладається на позивача. Судом встановлено, що як на момент ухвалення Кодимським районним судом Одеської області рішення про стягнення з позивача аліментів, тобто станом на 19 липня 2016 року, так і на даний час позивач має постійне місце роботи, зокрема на час ухвалення рішення про стягнення аліментів він працював в ТОВ "Соковий завод "Кодимський", де отримував заробітну плату у розмірі близько 2000 грн. на місяць, наразі працює в ТОВ "Іллічівський зерновий термінал", де отримує заробітну плату, розмір якої складає біля 12000 грн. на місяць. Крім цього, у зв'язку із захворюванням очей отримує державну допомогу у розмірі 1000 грн. на місяць. Викладене свідчить про наявність у позивача впродовж 2016-2017 р.р. постійної роботи та постійного заробітку (доходу) у вигляді заробітної плати, розмір якої за цей час значно зріс, що свідчить про покращення його майнового стану. Створення позивачем нової сім'ї та недостатність коштів для проживання також не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки розмір отримуваного позивачем доходу дозволяє йому приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини, які він несе добровільно. При цьому, ці додаткові витрати не є обов'язковими та позивач несе їх за власним бажанням, що свідчить про його спроможність їх нести. Крім цього, позивач просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі, однак, відповідно до ст.ст.180, 181, 183 та 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідач [PERSON] обрала аліменти у частці від доходу позивача, що відповідає вимогам закону і наразі будь-які визначені законом правові підстави для зміни способу стягнення аліментів та їх визначення у твердій грошовій сумі відсутні. Сукупність наведеного є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки передбачених законом обставин, які б могли бути підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів, не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed