Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

07.08.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, уточнивши який 03.02.2020 року прохали: визнати протиправним та скасувати запис про право власності № 25747512 від 12.04.2018 року на об`єкт нерухомого майна № 15322881201, а саме, трикімнатну квартиру, загальною площею 64,3 кв.м., житлова площа 36,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40661490 від 17.04.2018 року; витребувати від [PERSON] квартиру [ADDRESS] та передати її законним власникам, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у розділі «Відомості про право власності на майно», записи відповідно до яких право власності на об`єкт нерухомого майна № 1532288412101, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , належить позивача по ј частинах кожному. Позовні вимоги обґрунтовані наступним чином. 24.07.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11021828000. В якості забезпечення виконання умов кредитного договору, 24.07.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки квартини [ADDRESS] . В подальшому, право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки АКІБ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельтабанк», яке у свою чергу, відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». 0.04.2018 року представники ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» без відома позивачів проникли до квартири, винесли всі речі на вулицю та змінили вхідні замки. Як в подальшому стало відомо позивачам, 12.04.2018 року державним реєстратором Скороход Оленою Олександрівною зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Цивільним законодавством України встановлено, що предметом договору відступлення права вимоги може бути виключно право грошової вимоги. Відповідно до договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 26.01.2018 року, укладеного між ПАТ «Дельтабанк» то ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» предметом договору є право вимоги за договором іпотеки, а не нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації. Таким чином, державним реєстратором прийнято незаконне рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі неналежного договору. Відповідно до пп.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Пунктом 4 вказаного Закону визначено, що протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Квартира яка була передана в іпотеку використовувалась як єдине спільне місце постійного проживання позичальника та майнових поручителів, а отже, підпадає під дію мораторію та не може бути примусово відчуження без згоди власників. Аналогічний висновок викладений у постанові Велика Палата Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 802/140/18-а. Оскільки майно вибуло з власності позивачів поза їх волею, шляхом прийняття протиправного рішення та було відчужене ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» [PERSON] , а надалі - [PERSON] , майно підлягає витребуванню від останнього. ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подано відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Позивач ігнорує норми ст. 36 Закону України «Про іпотеку» щодо можливості сторін іпотечного договору вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Таким ичном, представником ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» для проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно було надано всі необхідні документи, що визначені п. 61 Порядку № 1127, що спростовує твердження позивача щодо відсутності підстав для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. До того, ж оформлюючи відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ «Дельтабанк» не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов`язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож в останнього існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов`язання. Посилання позивачів на дію мораторію на звеерння стягнення на майно громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті також є хибними, оскільки згідно пп. 3 п. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, переданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Разом з тим, у відповідності до пункту 7 цього ж закону, дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи. ПАТ «Дельтабанк» віднесено до категорії неплатоспроможних на підставі постанови правління НБУ від 02.03.2015 року № 150. Таким чином, дія мораторію на правовідносини, які виникли між сторонами не розповсюджується. Враховуючи, що позивач має непогашену заборгованість перед кредитором, останній реалізував своє право на захист своїх інтересів та набув право власності на майно, квартиру [ADDRESS] , що передбачено чинним договором про іпотеку, тож державним реєстратором правомірно проведено державну реєстрацію права власності за новим власником ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». [PERSON] подано відзив на уточнену позовну заяву, у якому зазначає наступне. ТОВ «Фінаснвоа компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором набуло право власності на спірну квартиру, у порядку передбаченому умовами договору іпотеки та з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Оскільки всі співвласники спірної квартири виступали як іпотекодавці та майнові поручителі за боржника [PERSON] , то всі вони висловили свою згоду підписанням іпотечного договору та іпотечного застереження, по перше, щодо передання майна в іпотеку в забезпечення виконання зобов`язань, по-друге, щодо надання згоди на звернення стягнення на майно у позасудовий спосіб. Таким чином, аргументи позивачів про те, що державна реєстрація була проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови КМУ № 1127 та те, що квартира підпадала під дію мораторію згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не могла бути відчуженою без згоди власників є безпідставними. [PERSON] набув право власності на спірну квартиру за оплатним договором купівлі-продажу та є добросовісним набувачем. Оскільки позивачі позбулись права власності на спірну квартиру не поза їх волею, а відповідно до укладеного договору про іпотеку та відповідного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, вимоги про витребування майна від [PERSON] як добросовісного набувача не грунтуються на вимогах Конституції України та Цивільного кодексу України. Задоволення позову у цій справі, порушить справедливий баланс в питаннях позбавлення майна, що призвело до позбавлення [PERSON] та його родини, у тому числі двох малолітніх дітей, єдиного житла Представник [PERSON] подав до суду письмові пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позову, із посиланням на таке. Державний реєстратор Скороход О.О. є службовою особою виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області та з 23.10.2018 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Таким чином слухання справи проводиться за відсутності належного відповідача по справі. Матеріалами справи підтверджено, що в іпотечному договорі сторони передбачили відповідне застереження, а тому правові підстави для звернення стягнення були наявні. Матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів того, що у власності позивачів не перебуває іншого майна, і спірна квартира є єдиним місцем проживання позивачів по справі. Посилання позивачів на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є недоречним та не може бути застосовано судом під час оцінки правомірності та законності дій державного реєстратора. Щодо витребування майна від [PERSON] із посиланням на ст. 1 Першого протоколу Конвенції та практику ЄСПЛ зазначив, що на добросовісного набувача не може покладатись індивідуальний та надмірний тягар. Внаслідок відсторонення судді Яковлева Д.О. від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року передано у провадження цього складу суду. Ухвалою від 23.12.2021 року справу прийнято до провадження цим складом суду та позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 04.02.2021 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою від 06.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що обраний спосіб захисту порушеного права відповідав вимогам законодавства чинним на час звернення до суду з позовною заявою. Одним з відповідачів визначено державного реєстратора Скороход О.О., оскільки на підставі її рішення відбулась незаконна реєстрація права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Зауважив, що позивач не має у власності іншого житла, а відповідачами цього не спростовано. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та прохала позов задовольнити. Інші позивачі у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Державний реєстратор виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Олени Олександрівни, у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Додатково пояснили, що [PERSON] є добросовісним набувачем, в спірній квартирі проживає зі своєю сім`єю, тому вважають вимоги про витребування майна безпідставними. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судовому засіданні заперечувала проти позову, з підстав викладених у відзиві та додаткових поясненнях заяві. Додатково пояснила, що відповідач правомірно набув право власності на спірну квартиру на підставі іпотечного договору, право вимоги за яким було відступлено на його користь. Представник третьої особи - Лещенка Є.О., у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 24.07.2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11021828000, за умовами якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 30000 дол. США. Пунктом 1. Договору визначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, а саме, на споживчі потреби. Згідно п. 2.1 Договору, у забезпечення виконання зобов`язань позивальника за цим договором Банком приймається застава нерухомого майна, що належить до житлового фонду, згідно договору іпотеки № 11021828000/1 від 24.07.2006 року. 24.07.2006 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 11021828000/1, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Сторонами узгоджено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки наступним чином: у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику повідомлення оформлене згідно ст.. 35 Закону України «Про іпотеку». У разі невиконання Іпотекодавцем вимог, зазначених у повідомленні, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі договору про відступлення прав вимоги від 26.01.2018 року № 141/К укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відповідно до умов якого ПАТ «Дельтабанк» відступає ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги за кредитним договором № 11021828000 від 24.07.2006 року. Також, на підставі договору від 26.01.2018 року про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги за договором іпотеки № 11021828000/1 від 24.07.2006 року, право вимоги за яким перейщло до ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеному від 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельтабанк». На адресу позивачів було направлено повідомлення від 30.01.2018 року про відступлення права вимоги за кредитним договором та вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 30.01.2018 року. На підставі вказаного договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, 17.04.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40661490, на підставі якого, внесено запис № 25747512 про реєстрацію права власності на кв. [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». На підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2018 року № 2369 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. було прийнято рішення № 41872462 від 03.07.2018 року про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] . 12.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири кв. [ADDRESS] , відповідно до умов якого [PERSON] набув на неї право власності. 20.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу внесено запис № 27134413 про реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON] . Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] з 06.09.1996 року по 15.11.2002 року, [PERSON] з 02.03.1984 року по 19.04.2018 року, [PERSON] з 30.05.1980 року по 19.04.2018 року та [PERSON] з 02.04.2004 року по 19.04.2018 року. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить, з наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). 26.02.2020 року пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 було викладено у новій реакції, зокрема доповнено абзацом, згідно якого, протягом дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яким є нерухоме житлове майно загальною площею в межах, визначених зазначеним Законом, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, також подається заява, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України "Про нотаріат", крім випадків встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованого права власності іпотекодавця на інше нерухоме житлове майно (його частину) у Державному реєстрі прав чи в його невід`ємній архівній складовій частині або надання державному реєстратору документів, якими підтверджується, що відповідне нерухоме житлове майно не є місцем постійного проживання іпотекодавця. Незважаючи на те, що на час реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 не було передбачено такої підстави для відмови в реєстрації права власності, як відповідність нерухомості критеріям встановленим Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», не мало права на реєстрацію права власності на спірну квартиру без підтвердження того, що квартира не підпадає під дію мораторію. Посилання відповідачів на те, що позивачами не надано доказів відсутності у їх власності іншого житла, суд не приймає до уваги, оскільки, саме ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повинна у даному випадку, як особа яка задовольнила кредит в іноземній валюті за рахунок майна, довести обставини, які виключають розповсюдження мораторію на спірну квартиру, зокрема, наявність іншого житла у позивачів. Посилання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на п. 7 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" суд вважає такими, що не спростовують доводів позивачів, оскільки вказаний пункт містить виключення щодо уступки заборгованості, а не дії мораторію. Враховуючи те, що наданий [PERSON] кредит в іноземній валюті є споживчим, а спірна квартира використовувалась [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як єдине житло, суд приходить до висновку про те, що предмет іпотеки не міг бути примусово стягнутий іпотекодержателем на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2021 року по справі № 644/3116/18, які в силу вимог ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року). Часиною 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній на час звернення до суду було передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Оскільки редакцією закону чинною на час звернення до суду було передбачено захист прав, зокрема, шляхом скасування записів, то вимоги позивачів підлягають, в цій частині задоволенню. Відмова у задоволенні позову, лише на тій підставі, що відбулись зміни у законодавстві, не відповідатиме принципам цивільного судочинства. Разом з цим, суд не вбачає підстав для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попередніх записів, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав не передбачений положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Щодо позовної вимоги про витребування спірної квартири від [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. ЦК України передбачено як одні зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Як встановлено судом, [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] . Разом з цим, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя (ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») права власності на предмет іпотеки без згоди власників майна. За вказаних обставин, оскільки квартира вибула з власності позивачів не з їхньої волі, їх права підлягають захисту, шляхом витребування спірної квартири від [PERSON] . З урахуванням встановлених обставин справи та, враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд вважає за необхідне стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь кожного позивача судовий збір у сумі 719 грн. 07 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial