Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 23 453 грн. суми боргу та 234,53 грн. сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 січня 2011 року у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Opel», державний номер [NUMBER], що був застрахований за Договором добровільного страхування транспортного засобу у формі полісу №19G-0370507, та «Дайхатсу Теріос», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2011 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Позивачем на виконання умов Договору добровільного страхування транспортного засобу у формі полісу №19G-0370507 було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 23 453 грн. власнику застрахованого автомобіля - ТОВ «Німецьке Індустріальне Представництво», у зв'язку з чим, на думку позивача, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» отримало право регресної вимоги до особи винної у скоєнні ДТП - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача проти позовної заяви заперечував та просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі, зважаючи на ту обставину, що відповідач по справі є ветераном війни-учасником бойових дій, а тому на підставі підпункту «г» п. 4 ст. 41 та п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування по дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 04 січня 2011 року, має здійснити Моторно-транспортне страхове бюро України. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що позов є таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 8 вересня 2010 року між ВАТ «Українська страхова компанія Дженералі - Гарант», правонаступником якого є ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» та ТОВ «Німецьке Індустріальне Представництво» був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу у формі полісу № 19G-0370507, відповідно до умов якого позивач зобов»язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв»язу з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Опель». 4 січня 2011 року в місті Києві відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Дайхатсу Теріос», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва №3-656/11 від 20 січня 2011 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та застосовано до правопорушника адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Вартість відновлювального ремонту, що настав у зв'язку з пошкодженням застрахованого автомобіля у результаті вищевказаної ДТП, склала 23 713 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №Счт-000014. На виконання умов Договору добровільного страхування транспортного засобу у формі полісу № 19G-0370507 позивачем виплачено ТОВ «Німецьке Індустріальне Представництво» суму страхового відшкодування за мінусом франшизи, а саме 23 713 грн. - 260 грн. = 23 453 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 54 від 25 січня 2011 року. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За ст. 3 зазначеного Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Положення статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 1 ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Як вказано у п. 2 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток. Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними діями майну фізичною та юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Однак, як вбачається з посвідчення серії [NUMBER] виданого 22 травня 1997 року Головним управління кадрів МО України, [PERSON] є ветераном війни - учасником бойових дій, а тому має право на пільги, встановлені законодавством, для такої категорії осіб. На підставі підпункту «г» п. 4 ст. 41 та п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Так, відповідно до п. 13.1 ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Як вбачається з листа МТСБУ від 18 січня 2011 року № 1041/3-2-06 дирекцією МТСБУ було отримано заяву про ДТП, що мала місце 04 січня 2011 року у м. Києві. Вказаним листом роз'яснено, що МТСБУ здійснює відшкодування шкоди в межах обов'язкових лімітів відповідальності, передбачених ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Враховуючи, що [PERSON] є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] у момент скоєння ДТП особисто керував автомобілем «Дайхатсу Теріос», державний реєстраційний номер [NUMBER], він є звільненим від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, своє порушене право ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» може захистити шляхом пред'явлення позову до МТСБУ. Заміна неналежного відповідача, залучення співвідповідача здійснюється судом лише за клопотанням позивача, що передбачено ст. 33 ЦПК України, а представник ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» з відповідним клопотанням до суду не звертався. Враховуючи, що позов пред'явлено до неналежного відповідача по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З метою надання юридичної допомоги, представництва в суді, захисту інтересів, між [PERSON] та адвокатом [PERSON], що діє на підставі свідоцтва №[NUMBER] про право на зайняття адвокатською діяльністю, було укладено Угоду № 79 від 09 січня 2014 року, згідно якої за послуги по наданню юридичної допомоги [PERSON] зобов'язався сплатити адвокату 5 000 грн. Згідно акту виконаних робіт по веденню цивільної справи в суді від 25 червня 2014 року на розгляд цивільної справи в Шевченківському районному суді м. Києва за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" до [PERSON], третя особа - Моторно (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди в порядку регресу адвокатом [PERSON] втрачено двадцять годин робочого часу. За ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, згідно ст. 8 Закону «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 №719-VII, мінімальна заробітна плата з 1 січня 2014 року становить 1218 гривень. Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати: 1218 грн. / 100 % * 40 % = 487,20 грн. за годину роботи. Адвокатом [PERSON] втрачено двадцять годин робочого часу на здійснення окремих процесуальних дій, що підтверджується відповідним актом від 25 червня 2014 року. З огляду на вказане, [PERSON] та [PERSON] встановлено розмір оплати послуг адвоката за годину часу з такого розрахунку: 5 000 грн. / 20 год. = 250 грн./год. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлена ціна години часу, витраченого адвокатом на здійснення окремих процесуальних дій, не перевищує 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, а тому відповідає вимогам закону. Квитанцією серії 02ААА № 620978 від 09 січня 2014 року [PERSON] сплачено суму у розмір 5 000 грн. за надання правової допомоги [PERSON] Таким чином, витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. документально підтверджені, не перевищують розмірів, встановлених законодавством, а тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування їх на користь відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved