Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування - Велюнська сільська рада в особі сільського голови [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] та просить: - відібрати від відповідачки без позбавлення її батьківських прав неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; - передати дітей для подальшого влаштування органу опіки та піклування - Дубровицькій районній державній адміністрації. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року батько дітей [PERSON] трагічно загинув. З того часу діти проживають з матір'ю [PERSON] Дана сім'я тривалий час перебуває на контролі Велюнської сільської ради, служби у справах дітей Дубровицької РДА, а з червня місяця 2016 року взята під соціальний супровід працівниками районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. На неодноразові зауваження зі сторони виконавчого комітету сільської ради, дирекції Велюнського НВК щодо покращення санітарно-гігієнічних умов в житловому будинку, ведення тверезого способу життя [PERSON] не реагувала та не бажала покращити ситуацію. Наразі мати [PERSON] належним чином не займається вихованням своїх дітей, зловживає спиртними напоями. У будинку даної сім'ї постійно неприбрано, грязно, були помічені посторонні особи в нетверезому стані. Наявні випадки недостатнього харчування малолітніх дітей. Неодноразово проводилась профілактично-роз'яснювальна робота щодо вжиття заходів для покращення санітарно-гігієнічних умов житлового будинку, ведення тверезого способу життя, але суттєвих зрушень після проведення бесіди не було. Діти час від часу проживають у бабусі [PERSON], де вони доглянуті, гарно одягнені та накормлені. Бабуся постійно купує новий одяг та взуття, допомагає вчити домашні завдання дітям школярам, тобто є всі умови для виховання дітей. Дії відповідачки щодо дітей є підставою для їх відібрання без позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задоволити. Відповідачка та її представник - адвокат Богельський І.В. позовні вимоги не визнали та просили відмовити за їх безпідставністю. Представник третьої особи Лясковець В.П. не заперечила проти відібрання дітей від відповідачки без позбавлення її батьківських прав. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно копій свідоцтв про народження (а.с.10-13) батьками дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено у судовому засіданні, батько дітей - [PERSON] помер [INFO] року. З довідки №792 від 01.11.2016 року, виданої Велюнською сільською радою Дубровицького району (а.с.20) діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] На підтвердження своїх доводів відносно відібрання дітей, позивачем, як доказ, долучено висновок органу опіки та піклування - Дубровицької райдержадміністрації щодо відібрання дітей у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, складеного 27.09.2016 року, рішення виконавчого комітету Велюнської сільської ради Дубровицького району від 29.06.2016 року №48 "Про виховання дітей в сім'ї [PERSON]", рішення виконавчого комітету Велюнської сільської ради Дубровицького району від 28.10.2016 року №77 "Про стан виховання дітей в сім'ї [PERSON].", довідку-характеристику на [PERSON], характеристики на дітей з навчального закладу, інформацію ФАПу с.Велюнь дубровицького району та акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 11.03.2016 року та 17.06.2016 року. Рішенням виконавчого комітету Велюнської сільської ради Дубровицького району від 29.06.2016 року №48 "Про виховання дітей в сім'ї [PERSON]" (а.с.16-17) вирішено визнати обставини, які склалися в сім'ї [PERSON] незадовільними. Вказаним рішенням також вирішено визнати, що [PERSON] періодично ухиляється від виховання своїх обов'язків Пунктом 4 вказаного вище рішення, було вирішено виконавчому комітету сільської ради, класним керівникам учнів сім'ї Петруша та практичному психологуВелюнського НВК постійно здійснювати нагляд та обстеження умов проживання малолітніх дітей, тримати на постійному контролі умови проживання та виховання неповнолітніх дітей даної сім'ї. Однак, з матеріалів справи не вбачається, а в судовому засіданні не підтверджено доказами проведення такого постійного нагляду та в чому саме він виражався. Таким підтвердженням, на думку позивача, є наявні у матеріалах справи акти обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 11.03.2016 року, 17.06.2016 року, 14.09.2016 року та 30.11.2016 року (а.с.26, 27, 43, 44). У такому випадку, слід зазначити той факт, що долучені акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 11.03.2016 року та 17.06.2016 року не можуть бути підтвердженням виконання вимоги п.4 рішення від 29.06.2016 року №48, оскільки дати проведення вказаних обстежень передують даті винесення зазначеного рішення, а акти обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 14.09.2016 року та 30.11.2016 року ще не свідчать про постійне проведення таких обстежень. Також рішенням виконавчого комітету Велюнської сільської ради від 28.10.2016 року №77 "Про стан виховання дітей в сім'ї [PERSON]." було вирішено визнати обставини, що склалися в сім'ї [PERSON] незадовільними. Однак суду є незрозумілим те, на підставі чого позивач прийшов до такого висновку, оскільки ті порушення, на які йде посилання у вищевказаному рішенні, не зафіксовані належним чином, а лише зазначаються зі слів інших, що не може мати належного правового підґрунтя для таких висновків. Крім того, висновок органу опіки та піклування судом не приймається як належний доказ, оскільки був складений 27.09.2016 року, задовго до дати звернення до суду з даним позовом, а саме 09.11.2016 року. Отже, на день розгляду справи пройшло майже шість місяців від дати його складання, тому даний висновок є неактуальним та таким, що містить інформацію, яка не відповідає обставинам справи, встановленими в судовому засіданні. Зі змісту ст.19 СК України вбачається, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим суперечить інтересам дитини. Зважаючи на те, що органом опіки та піклування - Дубровицькою райдержадміністрацією на день розгляду справи висновок, про який йдеться у ст.19 СК України, суду надано не було, а наданий висновок від 27.09.2016 року не містить відомостей, одержаних на момент розгляду справи, тому суд рахує, що орган опіки та піклування - Дубровицька райдержадміністрація не підтримує позицію позивача щодо доцільності відібрання від відповідачки дітей. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у ст.12 Закону України "Про охорону дитинства". У статті 170 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав (п.п. 2 - 5 ч.1 ст.164 цього Кодексу) для відібрання дитини від батьків або одного з них, в тому числі якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Отже, такими підставами є: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія, будь-які види експлуатації дитини, примушування її до жебракування та бродяжництва. Згідно з приписами п.16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. При вирішенні питання щодо відібрання дітей, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. З характеристик на дітей [PERSON], [PERSON] та[PERSON], наданих Велюнським НВК "ЗОШ І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад" (а.с.22, 23, 24) вбачається, що діти охайні, акуратно одягнені, причесані, активні у спілкуванні, відповідальні, стан здоров'я задовільний. Отже, інформація, яка міститься у даних характеристиках, не підтверджує того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Не знайшли свого підтвердження зазначені позивачем факти щодо випадків недостатнього харчування дітей. Крім того, такі факти як схильність відповідачки до створення конфліктних ситуацій, вживання нею алкогольних напоїв взагалі не є підставою для відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, оскільки конфліктність особи не міститься у переліку підстав, передбачених п.п.2 - 5 ч.1 ст.164 СК України, а алкоголізм має бути підтверджений документом медичного закладу, який, відповідно, відсутній у матеріалах справи. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У змісті позовної заяви містяться відомості про те, що з червня місяця 2016 року сім'я [PERSON] взята під соціальний супровід працівниками районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, однак даних, які підтверджували б зазначене, суду не надано. Слід зазначити, що процедура здійснення соціального супроводу закріплена у Порядку здійснення соціального супроводу центрами соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сімей та осіб, які опинилися у складних життєвих обставинах, затвердженого наказом Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту від 25.04.2008 року №1795 (далі - Порядок). Згідно п.п.1.1, 2.2 Порядку метою соціального супроводу є надання своєчасної допомоги (у т.ч. ужиття негайних заходів для подолання життєвих труднощів), здійснення комплексу заходів, спрямованих на вихід сім'ї або особи зі складних життєвих обставин, наслідки яких вона не в змозі самостійно подолати за допомогою наявних засобів та можливостей, створення умов для самостійного розв'язання та подолання життєвих труднощів, збереження та підвищення соціального статусу сім'ї або особи, яка опинилася у складних життєвих обставинах, тобто подолання життєвих труднощів, мінімізація негативних наслідків чи навіть повне розв'язання проблем сім'ї або особи. Для виконання встановленої мети, відповідно до п.3.1 Порядку, соціальний працівник повинен відвідувати сім'ю і за результатами комплексного обстеження сім'ї має оформлюватися облікова картка сім'ї, яка перебуває під соціальним супроводом. Як передбачено п.3.3 Порядку соціальний супровід здійснюється на регулярній основі протягом певного періоду. З матеріалів справи не вбачається та не надано у судовому засіданні документального підтвердження здійснення соціального супроводу сім'ї [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що процедура здійснення соціального супроводу сім'ї [PERSON] не була дотримала у відповідності до Порядку, що, у свою чергу, спростовує зазначену позивачем обставину про перебування сім'ї під соціальним супроводом. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, з цього приводу її не було піддано навіть адміністративній відповідальності. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає що таких доказів до матеріалів справи не надано. Так, письмові докази, які надані позивачем, дійсно, свідчать про існування негативних факторів, умов проживання дитини, проте стверджувати на підставі наданих позивачем доказів, що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дитини, неможливо. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за доцільне в задоволенні позовних вимог про відібранні дітей від матері без позбавлення батьківських прав відмовити.

Outcome: dismissed