Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить солідарно стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з [PERSON] та [PERSON] суми боргу по поверненню кредитних коштів, відсотків за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту №11352031000 від 27 травня 2008 року в розмірі 163 518,10 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 542, 77 грн. В позові зазначено що, згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Позов обґрунтовано тим, що 27.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за № 11352031000, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 39 000,00 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязався повертати кредит у повному обсязі та сплачувати проценти у розмірі 15,00 %. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним Кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №11352031000/П від 27.05.2008 року. Посилаючись на порушення [PERSON] умов кредитного договору по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредиту та пені, внаслідок чого станом на 29.12.2015 року утворилась заборгованість на суму 163 518,10 грн., з яких: заборгованість за кредитом 122 728,60 грн.; заборгованість по процентам 26 624,92 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 8 518,36 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне погашення процентів у сумі 5 646,22 грн., та вказуючи на невиконання поручителем своїх обовязків за договором поруки, позивач просив стягнути заборгованість з відповідачів у солідарному порядку. У вересні 2016 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] про визнання поруки такою, що припинена, мотивуючи його тим, що в договорі поруки не визначено строк дії даного договору та порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить своїх вимог до поручителя. Також вказує, що порука припинена, оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості було здійснено в листопаді 2014 року, а з позовними вимогами банк звернувся лише 30.12.2015 року, тобто з пропуском шести місяців з останнього платежу по кредиту. Представник позивача у судове засідання не зявився, 06.09.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника ПАТ «УкрСиббанк». В заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] за первісним позовом в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази в їх сукупності, суд при вирішенні спору виходить з наступного. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Судом встановлено, що 07.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11352031000, відповідно до якого Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті в сумі 39 000,00 доларів США, а відповідач [PERSON] зобовязався повертати кредит у повному обсязі не пізніше 25 травня 2018 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 15,00 %. річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, 27.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №11352031000/П, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Додатковою угодою №1 від 30.09.2011 року до договору поруки №11352031000/П від 27.05.2018 року , [PERSON] надала згоду забезпечувати змінене зобовязання. Додатковою угодою №2 від 30.09.2011 року до договору про надання споживчого кредиту №11352031000 від 27.05.2017 року сторони домовились, що за користування коштами з 30.09.2011 року встановлюється процентна ставка у розмірі 15,00 %річних; за користування коштами з 30.09.2012 року встановлюється процентна ставка у розмірі 17,50% річних. 27.05.2015 року на адресу відповідачів банком були направлені вимоги про погашення простроченої заборгованості та було зазначено, що у випадку не погашення простроченої заборгованості вказаної у вимогах у банка виникає право дострокового стягнення заборгованості. Вбачається, що отримання кредитних коштів та наявність заборгованості [PERSON] за кредитним договором підтверджується довідкою-розрахунком з 30.09.2011 року по 29.12.2015 року. Отже, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору, зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 29.12.2015 року виникла заборгованість за кредитом, яка згідно розрахунку позивача за первісним позовом становить: заборгованість за простроченим кредитом 122 728,60 грн; заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 26 624,92 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 8 518,36 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 5 646,22 грн. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Виходячи з положень статей 610, 612, 625, 629 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 27.05.2008 року є обґрунтованими, у зв'язку з чим з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, відсотками та пені у розмірі 163 518,10 грн. Щодо заперечень представника відповідача [PERSON] [PERSON], в яких останній просив в позові ПАТ «УкрСиббанк» відмовити на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ч.1 ст.553 та ч.1 і 2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Згідно умов укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] договору поруки №11352031000/П від 27.05.2008 року (розділ 3 «Строк дії договору і порядок його припинення») строк дії поруки між сторонами фактично не визначений, оскільки в цих договорах зазначено: Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором. За таких обставин в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявіть вимоги до поручителя. У даній справі встановлено, що боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяла на себе зобов'язання повернути основну суму боргу, сплату процентів, комісій, штрафних санкцій, виконання інших грошових зобовязань. Термін виконання основного зобовязання до 25 травня 2018 року згідно графіка, щомісячними платежами. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. При цьому, з правової позиції, яка була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14 вказується, що оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту, боржник зобовязаний був здійснювати погашення кредитної заборгованості з тим розрахунком, що на визначену у графіку дату кожного місяця заборгованість за кредитом не перевищувала певну суму, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Заперечуючи щодо позову та вказуючи на припинення поруки представник відповідача вказав, що останній платіж боржником був сплачений в листопаді 2014р. Однак, відповідно до розрахунку заборгованості від 03.09.2015 року, останній платіж на погашення кредиту було здійснено 31.12.2014 року. Рахуючи від дати останнього платежу банк 27.05.2015 року направив досудові вимоги відповідачам №30-11/25595 та №30-11/25596 про погашення простроченої заборгованості та зазначив, що у випадку не погашення простроченої заборгованості вказаної у вимогах у банка виникає право дострокового стягнення заборгованості. Вимогу [PERSON] отримав 15.05.2015 року, [PERSON] вимогу вручено не було, 02.07.2015 року конверт повернувся за закінченням терміну зберігання. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Як встановлено з матеріалів справи за умовами кредитного договору термін його дії був визначений сторонами до 25 травня 2018 року (дата повернення кредиту у повному обсязі). 27 травня 2015 року банк направив письмову вимогу на адресу як позичальника так і поручителя з вимогою погасити наявну прострочену заборгованість за кредитом протягом 31 календарного дня з дати отримання цієї вимоги, а у випадку непогашення у зазначений строк вказаної заборгованості на 32 календарний день з дати отримання вимоги, або на 41 день з дати відправлення вимоги зазначено про необхідність достроково повного погашення кредиту. Отже направляючи вказану вимогу банк змінив термін виконання основного зобовязання згідно ст. 1050 ЦК України. Як вбачається з копій поштових відправлень рекомендованої кореспонденції, вимогу про сплату [PERSON] отримав 15.06.2015 року, [PERSON] вимогу вручено не було, 02.07.2015 року конверт повернувся за закінченням терміну зберігання. Прострочена заборгованість не була погашена. Таким чином, при зміні кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було предявлено позов до [PERSON] та [PERSON], як до поручителя, 04 січня 2016 року, тобто у межах 6-ти місячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, а тому доводи відповідача [PERSON] та її представника про те, що порука припинила свою дію не можна вважати обґрунтованими. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. Оскільки позовна заява обґрунтована, судовий збір підлягає стягненню у визначеному розмірі сплаченому при зверненні з первісним позовом, а саме у розмірі 1226,38 грн. з кожного відповідача (2452,77 грн./2).

Outcome: approved