Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який на день смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що після його смерті відкрилася спадщина на 14/25 часток житлового будинку за [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги і прийняла спадщину, так як на час смерті батька проживала і була зареєстрована разом з ним, що підтверджується відміткою про реєстрацію в її паспорті. Оскільки частина будинку, яку позивач прийняла як спадщину стала непридатною для використання за призначенням і створювала загрозу руйнування для іншої частини, що належить відповідачці, вона спадщину не оформляла і свою частину знесла. Фактично частина житлового будинку, яка належить відповідачці не є часткою, а є самостійним об`єктом, який використовується як окремий житловий будинок за цільовим призначенням. Вказану частину будинку відповідачка успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] . Позов мотивує тим, що поряд зі вказаним будинком вона з чоловіком побудувала новий окремий житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] Зазначає, що оскільки право власності на 14/25 частки житлового будинку по [ADDRESS] зареєстрована лише в паперовому варіанті державний реєстратор не може внести зміни до державного реєстру про припинення права власності на цю частину. Таким чином, в позасудовому порядку позивач не може припинити право власності на вказану частину будинку, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] адвокат Габрук М.А. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позов підтримує в повному обсязі. Судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До суду надійшла заява відповідно до якої зазначає, що позов визнає та просить розглянути у її відсутність. Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, врахувавши пиьмову позицію сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.10) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно копії свідоцтва про народження позивачки (а.с.11) її батьком зазначений покійний [PERSON] . Позивачка після одруження 06.02.1966 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.12) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.13) судом встановлено, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1925 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано вказане свідоцтво складається з 11/25 часток житлового будинку [ADDRESS] . Загальна площа будинку становить 50,1 кв.м. Даний факт також підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №120629023 (а.с.14). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.15) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1084 га, яка розташована по [ADDRESS] . Відповідно до копії Технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , власником якого зазначений [PERSON] (а.с.16-19) зазначається технічна характеристика будинку. Відповідно до копії Технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , власником якого зазначена [PERSON] (а.с.20-24) зазначається технічна характеристика будинку. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Горчимлюк Літинського державного нотаріального столу 24.08.1940 р. (а.с.25) [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок в [ADDRESS] ). Також досліджено документи, які вказують на технічну характеристику придбаного будинку (а.с.26-29). Відповідно до ухвали Літинського районного народного суду Вінницької обалсті від 06.03.1986 року (а.с.30) встановлено, що затверджено між [PERSON] та [PERSON] мирову угоду, згідно якої за [PERSON] було визнано право власності на 11/25 частки домоволодіння в [ADDRESS] . Відповідно до Акту розгляду заяви [PERSON] від 28.11.2019 р. (а.с.27) в результаті проведеної перевірки встановлено, що власницею 11/25 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , право власності на зазначену нерухомість підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.04.2018 р. зареєстрованого в реєстрі від №2526. Під час огляду домоволодіння [PERSON] встановлено, що на даний час цілою залишилась лише частина будинку, що належить [PERSON] . Від іншої частини будинку наявні залишки балок перекриття та даху. Комісією допитано власника сусідньої земельної ділянки [PERSON] , який повідомив, що свою частину вищезазначеного будинку ним було демонтовано, так як вона знаходилась в аварійному стані і існувала загроза її зруйнування. Відповідно до рішення №34 Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області від 19.02.2020 р. (а.с.33) змінено адресу земельної ділянки площею 0,1084 га, кадастровий номер 0522455100:00:003:0199, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого на ній житлового будинку, власником яких є [PERSON] , з [ADDRESS] . Відповідно до довідки КП "Вінницьке обласне об`єданено бюро технічної інфентаризації" за №156 від 12.03.2020 р. (а.с.34) встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №935 станом на 31 грудня 2012 року на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , 08.08.1962 року комунальним підприємством зареєстровано 14/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та записано в реєстрову книгу №3 за реєстровим №112 за [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу від 08 серпня 1961 року, посвідченого Черняхівським М.В., старшим нотаріусом першої Вінницької міської нотаріальної контори. 28.04.1986 року комунальним підприємством зареєстровано 11/25 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та записано в реєстрову книгу №3 за реєстровим №112 за [PERSON] , на підставі ухвали Літинського районного суду Вінницької області від 06 березня 1986 року, справа №2-81. Згідно з статтею 316 Цивільного кодексу України об`єктом права власності є майно (річ); цивільні права та обов`язки. Статтею 349 ЦК України передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Вказана стаття не містить визначення поняття «знищення майна» та випадків, на які поширюється ця норма, зокрема залежно від причин знищення майна. Тобто, зазначена норма поширюється на всі випадки фізичного руйнування майна, що призводить до припинення його існування як такого, незалежно від причин настання такого результату. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Тобто припинення права власності на таке майно пов`язується з фактом звернення власника до відповідного органу та наявністю рішення цього органу про виключення знищеної речі з державного реєстру. З 01 січня 2013 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснюють районні, районні у містах, міські, міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, такі відомості вносяться до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До вказаної дати реєстрацію речових прав на об`єкти нерухомого майна проводили бюро технічної інвентаризації шляхом внесення відповідних записів до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Повноваження на внесення записів до вказаного реєстру, зокрема про припинення права власності на об`єкт нерухомого майна внаслідок його знищення, у бюро технічної інвентаризації з 01 січня 2013 року відсутні. Управління юстиції вносять записи лише до єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868. Відповідно до цього Порядку державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус. Для проведення державної реєстрації припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням відомості про це нерухоме майно повинні міститися у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, державна реєстрація припинення права власності здійснюється за заявою власника об`єкта нерухомого майна. Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. ( Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. ([PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, судом встановлено, що 14/25 часток житлового будинку за [ADDRESS] , яку позивач прийняла як спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] була в аварійному стані та непридатною для використання за призначенням і створювала загорозу руйнування для іншої частини будинку, тому була позивачем знищена. За таких підстав позивач, як спадкоємець, була позбавлена можливості провести державну реєстрацію права власності на своє ім`я у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та звернутися із заявою про внесення відомостей про припинення права власності на об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знищенням, а тому право [PERSON] підлягає захисту в судовому порядку. На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved