Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 27 червня 2007 року між ВАТ "Державним акціонерним товариством "Державний експортно-імпорний банк України", який надалі був перейменований в ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України та [PERSON] був укладений кредитний договір №55207С17 про надання кредиту в сумі 30000 доларів США з кінцевою датою погашення 26 червня 2028 року. Кредит надавався на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання для оплати за житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями з розстроченням платежу , посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 1554. 27 червня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір від 27.06.2007 року, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS]. В порушення кредитного договору відповідач [PERSON] не сплачує основний борг та відсотки за користування кредитом, внаслідок чого станом на 16.02.2018 року має заборгованість по кредитному договору в розмірі 31358,08 доларів США. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власноті на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 06.02.2018 року стало відомо про те, що 24.03.2014 року право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Судом було ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. На день розгляду справи відповідач відзив на позов не подала, заявляла про перенесення розгляду справи заявою від 26.03.2018 року, у зв'язку з чим день розгляду справи було перенесено із метою надання відповідачу часу для подання відзиву, який так і не було подано, тому судом розглянуто позов на підставі наданих суду доказів. Дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, 27 червня 2007 року між ВАТ "Державним акціонерним товариством "Державний експортно-імпорний банк України", який надалі був перейменований в ПАТ "Державний експертно-імпортний банк України та [PERSON] був укладений кредитний договір №55207С17 про надання кредиту в сумі 30000 доларів США з кінцевою датою погашення 26 червня 2028 року. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язався погашати кредит щомісяця рівними частинами, починаючи з наступного місяця після одержання Кредиту у сумах, визначених Графіком погашення Кредиту (дод.№1 до Кредитного договору) не пізніше 15 числа кожного місяця та сплачувати за користування кредитом відсотки у розмірі ставки 12,5% річних щомісячно не пізніше 15 числа кожного місяця, але в усякому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 26 червня 2018 року (п.п. 2.1,2.4.1,2.2.1,2.5.1 Кредитного договору). (8-11). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань було укладено Іпотечний договір від 27 червня 2007 року №55207Z17, посвідчений 27.06.2007 року.. Відповідно до п.1.3. іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно:житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за [ADDRESS] Право власності на предмет іпотеки підтверджено договором купівлі-продажу жилого будинку з відстроченням платежу від 27.06.2007 року №1554, що був посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області Українською Н.М. та зареєстрований в Новоукраїнському відділені Ульяновського міжміського бюро технічної інвентаризації 27.06.2007 року по №7844/36 (а.с. 18-21). В зв'язку з не належним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором Банк був змушений звернутися з позовною заявою до суду за захистом свої прав. 22.08.2011 року по справі №2-257/11р. Кіровським районним судом м. Кіровоград винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Укрексімбанк" заборгованість в розмірі 39552,08 доларів США що еквівалентно 315772,75 гривень за курсом НБУ та судові витрати. Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статей 509,526 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власноті на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 06.02.2018 року стало відомо про те, що 24.03.2014 року право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Підставою виникнення права власності є рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2013 року, відповідно до якого розірвано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями з розтроченням платежу укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М.зареєстрований в реєстрі за № 1554. Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.24,25). Відповідно до п. 5.1 іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем та/або Боржником Зобовязання в цілому чи тієї або іншої його частини, а своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному Іпотечним Договором. Згідно п. 5.2 іпотечного договру, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет Іпотеки будь - яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та Іпотечним Договором порядку, в тому числі у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п. 5.6 Договору. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ч.1 ст.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпечного заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно із частиною першою статті 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання йієї вимоги, включати сплату прцентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору. Відповідно до ст.5 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, комісійних винагород та інших платежів за Кредитним Договором, Позичальник зобов'язується платити на користь Банку пеню в розмірі денної відсоткової ставки за користування кредитом від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. У зв'язку із тим, що позичальником порушувалися умови кредитного договору, відповідно до умов договору позичальником сплата по кредиту не здійснювалася, станом на 16.02.2018 р. заборгованість по кредитному договору становить 31585,08 дол. США, із них: прострочений борг - 21216,66 доларів США, прострочена заборгованість за процентами в сумі 4141,42 доларів США. Крім того, згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом статей 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтями 589,590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За статтею 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який впливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. У відповідності до статті 39 ЗУ "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у п.42 постанови ПВССУ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 ЗУ «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації Частиною 1 статті 35 ЗУ Про іпотеку передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Вирішуючи позовну вимогу про виселення з житлового приміщення, суд посилається на наступну правову позицію, в якій ВСУ на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 березня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Суд зробив правовий висновок про те, що за змістом статей 39,40 ЗУ «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Суду не надано доказів, що іпотечне майно було придбане за рахунок кредитних коштів, а лише було предметом застави в рахунок забезпечення виконання зобов'язання, а тому підстави для виселення із іпотечного житла відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково обгрунтованими.

Outcome: partial