Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

08 лютого 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2011 року по листопад 2012 року. [INFO] народила сина - [PERSON], батьком якого є відповідач, однак, на момент подачі в органи реєстрації актів цивільного стану заяви про реєстрацію батьківства, сторони посперечалися і відповідач проживав окремо. Тому, запис про батька дитини був проведений в порядку, передбаченому ст.135 СК України. З відповідачем познайомилася в липні 2011 року, в них були інтимні стосунки, коли в жовтні 2011 року вона дізналася, що вагітна від відповідача, вони почали проживати разом, однією родиною. З ними також проживала її донька від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склалися через постійні ревнощі з боку останнього, через це він перестав визнавати сина [PERSON], як свого, хоча до цього визнавав і навіть забирав їх з пологового будинку. Коли сину було 3 місяці, йому поставили діагноз " Зовнішня гідроцефалія голови", вона з відповідачем лікувала дитину, разом їздили на консультацію до м.Дніпропетровська. В листопаді 2012 року відповідач, після чергової сварки, покинув її з дитиною, та почав відмовлятися від свого батьківства. Їх син, згідно витягу з протоколу засідання обласної психолого-медико-педагогічної консультації від 27 жовтня 2015 року, має затримку психічного розвитку та потребує навчання за спеціальною програмою для дітей із затримкою психічного розвитку. Вона працює прибиральницею службових приміщень Першотравенської ЗОШ №5 та отримує низьку заробітну плату, якої не вистачає на утримання їх сина. Відповідач не надає допомоги на утримання малолітньої дитини, хоча зобов'язаний це роботи. Просить суд визнати, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, свої заперечення проти позову, в яких зазначили, що [PERSON] дійсно перебував у цивільному шлюбі з позивачкою з жовтня 2011 року по листопад 2012 року. В цей період у позивачки народився син - [PERSON], [INFO], але, оскільки, позивачка вела аморальний спосіб життя, постійно сперечалася з ним та влаштовувала повсякденні сварки, їх відносини, як чоловіка та дружини, припинилися взагалі. Позивачка, під час однієї з сварок, сказала йому, що син не від нього і він до нього не має ніякого відношення. Його це принизило, як чоловіка і він перестав спілкуватися з позивачкою. Він здогадувався, що в неї є інший чоловік. Він сумнівається, що є батьком дитини, хоча і допомагав позивачці з лікуванням дитини, надаючи матеріальну допомогу, та, дійсно, забирав її з пологового будинку, однак це не є підставою для визнання його батьком дитини. Просить суд відмовити в задоволенні позову. 21 червня 2016 року відповідач надав суду заяву, в якій просить суд задовільнити позов частково, в частині стягнення з нього аліментів не в розмірі 1/4 частини, як просить позивачка, а в розмірі 1/6 частини, оскільки він сплачує аліменти на іншу свою дитину та дружину за рішенням Петропавлівського районного суду, а також на його утриманні знаходиться дуже хвора матір, якій недавно зробили операцію, йому потрібні кошти на її лікування. Витрати, пов'язані з проведенням експертизи, він згідний оплатити, якщо висновком експертизи він буде визнаний батьком дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день слухання справи був повідомлений. Враховуючи вимогист.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини, за заявою матері та батька дитини, за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено ст. 126 і ст. 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визначення батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини провадиться за прізвищем матері, а ім`я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Стаття 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює, що дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції. За змістом статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Як зазначено у статті 134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Суд встановив і це було підтверджено сторонами по справі, що вони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з жовтня 2011 року по листопад 2012 року, і [INFO] позивачка народила сина, якого, за вказівкою [PERSON], у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, було зареєстровано за прізвищем матері, як [PERSON]. Копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04 травня 2012 року підтверджується, що його батьками записано [PERSON] та [PERSON]. Довідкою ПП "Комунальщик-4" від 08 лютого 2016 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрована та мешкає [ADDRESS], має склад сім'ї: доньку [PERSON], 1999 року народження, сина [PERSON], 2012 року народження. Висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №112 від 27 травня 2016 року підтверджується, що [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого [PERSON] Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Судом встановлено, що експертний висновок № 112 від 27 травня 2016 року складений відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції Наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145, при призначенні та проведенні експертизи були додержані вимоги чинного законодавства, експертом проведена експертиза в межах своїх повноважень, надана повна відповідь на порушені питання, дослідницька та підсумкова частини висновку експертизи є узгодженими. У суду немає підстав ставити під сумнів надані позивачкою докази і таких доказів суду не надано. На підставі викладеного та з урахуванням документальних матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання батьківства обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, суд приходить до наступного. Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Копією витягу з протоколу засідання обласної психолого-медико-педагогічної консультації Комунального спеціального загальоосвітнього навчально-реабілітаційного закладу "Дніпропетровський обласний методичний психолого-медико-педагогічний центр" від 27 жовтня 2015 року №812-б підтверджується, що у [PERSON] виявлено затриманий психічний розвиток з недорозвитком пізнавальних процесів, недостатністю довільної уваги та зниженням працездатності, научуваність знижена, допомогу використовує частково, емоційно-вольова сфера нестійка, навички соціальної взаємодії та самообслуговування в стадії формування, поведінка регулюється мовленням, загальне недорозвинення мовлення І рівня. Рекомендовано: навчання за програмою розвитку для дітей дошкільного віку із затримкою психічного розвитку. Копією рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року підтверджується, що [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно, до повноліття дитини та на утримання [PERSON], як на непрацюючу дружину, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] року. [PERSON] зареєстрований [ADDRESS]. Разом з ним зареєстрована його мати - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями паспортів, доданих до матеріалів справи. Згідно довідки КЗ "Павлоградська міська лікарня №4" Дніпропетровської обласної ради від 10 червня 2016 року, [PERSON], пенсіонерка, знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 07 червня 2016 року з діагнозом: перелом правого стегна, планується оперативне лікування. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що з урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу сину, однак самостійно не може повноцінно утримувати його, оскільки несе інші витрати пов'язані з його фізичним, духовним та моральним розвитком, те, що дитина має затримку психічного розвитку, працює прибиральницею в Першотравенській ЗОШ №5 та отримує невисоку заробітну плату, відповідач є працездатною особою, працює в ШУ "Дніпровське" ПАТ "ДТЕК павлоградвугілля", отримує заробітну плату, сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини на неповнолітню дитину від іншого шлюбу, та на непрацездатну дружину до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/4 частини заробітку, має матір похилого віку, суд вважає, що з останнього слід стягти аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивачкою сплачено 551,20 гривень при пред'явленні позову до суду про визнання батьківства, за позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судовий збір не сплачено, так як її звільнено від його сплати на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Крім того, позивачкою сплачено 5 928,48 гривень за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та 59,28 гривень комісії при здійсненні платежу, які позивачка просить стягнути з відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 551,20 гривень - судовий збір, сплачений при пред'явленні позову та 5 928,48 гривень за проведення експертизи по справі, також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень за задоволені позовні вимоги про стягнення аліментів. Не підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сума 59,28 гривень, сплачена нею за проведення платежу по оплаті витрат на експертизу, оскільки до судових витрат, що підлягають стягненню, відповідно до ст.79 ЦПК України, дані витрати не відносяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved