Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку 49776,51 долар США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1071190,58 грн. заборгованості за кредитним договором\~\~№ 02/08/08/МП01 від 08. 02.2008року і договором поруки, мотивуючи заявлені вимоги невиконанням боржником і поручителем зобов'язань за укладеними договорами та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ним згідно вищезазначеного кредитного договору відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 9000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором на термін до 07.02.2013 р. В той же день, на забезпечення виконання зобов'язань 08.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 02/08/08/МП01, за яким [PERSON] взяла на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON]. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON]\~\~не виконала умови договору та станом на 24 червня 2015 року за нею рахується заборгованість в сумі 31218,58 долар США , а саме: 6266,50 доларів США - заборгованість\~\~по кредиту , 13053,23 доларів США - заборгованість по процентах , 11898,85 доларів США\~ - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Втім, частина вказаної заборгованості у розмірі 16176,56 долар США. була стягнена з відповідачів рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18 травня 2012 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент банк», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором , в зв'язку з чим залишок заборгованості складає 47395,14 долар США, яку позивач просив стягнути на свою користь разом із нарахованими штрафом, що складається з фіксованої частини в розмірі - 11,62 долар США та процентної складової в розмірі 2369,76 долар США , а всього заборгованість в загальній сумі 49776,51 долар С ША, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ від 24.06.2015 р. 21,52 грн. і складає 1071190,58 грн. а також понесені судові витрати. Однак, в процесі судового розгляду справи 17 грудня 2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги, в яких зазначив, що за [PERSON] станом на 11 грудня 2015 року рахується заборгованість в сумі 36216,26 долар США , яка складається з : 6266,50 доларів США - заборгованість\~\~по кредиту , 14000,17 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 15949,59 доларів США\~ - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штрафу, який складається з фіксованої частини в розмірі 10,70 долар США та процентної складової в розмірі 1114,92 долар США Частина даної заборгованості стягнена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року , в розмірі 16176,56 долар США ,станом на 20.03.2012 року, яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 7725,13 долар США ; заборгованості по процентам в сумі 5285,43 долар США; пеня за несвоєчасність виконання договірних зобовязань- 2365,89 долар США; . штрафу в розмірі 31.29 долар США ( фіксована частина) та 768,82 долар США- штраф процентна складова. Таким чином, з урахуванням зазначеного вище рішення суду, представник позивача просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за період з 21.03.2012 року по 11.12.2015 року в загальній сумі 23424,06 долар США, яка складається із заборгованості по процентам 8714,74 долар США; пеня 13583,70 долар США а також штрафи10,70 долар США штраф фіксована частина та 1114,92 долар США штраф процентна складова, що в еквіваленті, станом на день розрахунку становить 547186,14 грн. В судове засідання представник позивача, підтримав заявлені уточнені вимоги за підставами вказаними у позові, які просив задовольнити.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник , визнали уточнений позов частково, зокрема в частині заборгованості по процентам та пені визнали в повному обсязі, в інщій частині позов не визнали\~,вважаючи нарахування штрафних санкцій безпідставним а тому в цій частині вимог прохали відмовити непосилаючись при цьому на правову норму Закону у звязку з чим просять в цій частині відмовити в задоволенні вимог.. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання\~\~не з'явилася, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, а також не направила на адресу суду відповідного клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно із ч. 2\~ст. 77 ЦПК\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За положеннями ч. 5\~ст. 76 ЦПК України\~судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.За вказаних обставин суд продовжив судовий розгляд за відсутності відповідача [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк. Відповідно\~ст 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах,\~\~встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.599 ЦК України\~зазначає, що\~\~зобов'язання припиняється\~\~виконанням,\~\~проведеним належним чином. Як убачається з матеріалів справи, 08 лютого 2008 року між позивачем « Приват Банк» (в подальшому змінив назву на ПАТ КБ « Приват банк» ) та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 02/08/08 МП01, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 9000 дол. США для придбання будинку на строк до 07 лютого 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16 % річних, а відповідач в свою чергу зобов'язувався повернути наданий кредит та сплачувати відсотки за його користування шляхом сплати щомісячних платежів в сумі 220 дол. США з періодичністю встановленою графіком платежів, що визначено додатком № 1 до кредитного договору і є невідємною частиною угоди. (а/с 18-19). Згідно з ч.З\~ст. 533 ЦК України\~використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є:\~Закон України\~„Про банки і банківську діяльність, Декрет КМУ ,.Про систему ватютного регулювання і валютного контролю,\~Закон України\~„Про Національний банк України. Статтею 19 Закону України\~„Про банки і банківську діяльність\~визначено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка видається НБУ. Відповідно до пункту 1 частини 2\~статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"\~Банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями. На здійснення операцій, визначених пунктами 1 - 4 частини другої\~статті 47 цього Закону\~надає дозвіл Національний банк України. Відповідно до ст. 47\~Закону України\~„Про банки і банківську діяльність\~на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1\~ст. 49 цього Законурозміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до\~ст. 2 Закону України\~„Про банки і банківську діяльність\~коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. 04.12.2001 р. НБУ видав ЗАТ КБ «ПриватБанку» банківську ліцензію № 22 на право здійснювати банківські операції; в тому числі, щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та письмовий дозвіл № 22-2 від 29.07.2003 р.з додатком на право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п. 5.3\~Постанови правління НБУ\~про Порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (затв.\~Постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275) письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю-\~від 19.02.93 за № 15-93. Відповідно до п. 2.З зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Отже, оскільки ПриватБанк отримав банківську ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Відповідно до Декрету індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Таким чином, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії. За кредитним договором [PERSON] свої зобов'язання щодо видачі [PERSON] коштів виконав - остання отримала 9 000 доларів США. Так, з метою забезпечення належного виконання вказаного зобов'язання 08.02. 2008 р.\~\~укладено договір поруки, а саме № 02/08/08 МП01 між банком і\~\~[PERSON]за яким відповідач [PERSON] зобовязалася відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником ([PERSON]В.) її боргових зобовязань перед ПАТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором №02/08/08 МП01від 08.02. 2008 р. (далі кредитний договір) у повному обсязі таких зобовязань. Кредит отримано у доларах США на суму 9\~000 дол. США . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 18 травня 2012 року по справі № 2/0417/3749/2012 , яке набрало законної сили,\~\~ задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент банк», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором в сумі 16176,56 долар США, зазначена сума визначена станом на 20.03.2012 року Стягнено з відповідачів, як з позичальника так і поручителя солідарно, заборгованість по даному кредитному договору в сумі 119250 грн 73 коп. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей\~526,\~599 ЦК. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК\~(Постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11; Постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11). Ця правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, яка в силу положень статті 3607 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачами взятих на себе обов'язків за вказаними договорами, станом на 11 грудня 2015 року утворилася заборгованість за період з 21.03.2012 р. по 11.12.2015 р. в розмірі 23424,06 дол. США та складається із: заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 8714,74 долар США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 13583,70 долар США а також штрафи 10,70 долар США- штраф фіксована частина та 1114,92 долар США- штраф процентна складова, що підтверджується наданим банком відповідним розрахунком заборгованості, який відповідачами належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~не спростовано, а також не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження сплати\~\~кредитної заборгованості в повному обсязі. Крім того, остання сплата коштів на погашення кредитної заборгованості відповідачем здійснена\~31.12. 2014 року, та сплата пені 31 грудня 2014 року, що підтверджується відповідним розрахунком . У зв'язку з неналежним виканням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором банком 20.08.2015 року на адресу позичальника та поручителя було направлено повідомлення про сплату простроченої заборгованості у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання повідомлення. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорюються сторонами. Статтею 553 ЦК України\~встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.І\~ст. 554 ЦК України) Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1,2\~ст. 553 ЦК\~У країни). За приписами\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У відповідності до п. 1.3 Кредитного договору було встановлено кінцевий строк повернення кредиту - до 07 лютого 2013 року.У спірному договорі укладеного з поручителем, строк поруки не визначено, така умова у договорі відсутня. Протягом 2років і сім місяця після спливу встановленого кредитним договором строку повернення кредиту ,банк до [PERSON], як поручителя, вимог не пред'являв. Тільки 28 вересня 2015 року, тобто більше, як через 6 місяців після настання строку виконання вказаного кредитного зобов'язання, банк звернувся до відповідача з позовом про солідарне стягнення з неї заборгованості. Враховуючи те, що в договорі поруки не встановлено строку поруки, з моменту встановленого кредитним договором строку виконання кредитного зобов'язання пройшло більше, ніж 6 місяців і протягом того часу до відповідача [PERSON]не було пред'явлено вимоги банком, порука за спірним договором є припиненою з (07 серпня 2013 року.) Таким чином, порука та зобов'язання з поруки припиняються у зв'язку зі спливом строку зобов'язання, якщо кредитор протягом шести місяців не пред'явив вимоги до поручителя. Повним підтвердженням наведеної позиції слугує і правозастосовча позиція Верховного Суду України.Так, у Постанові ВСУ від 21 травня 2012 року, ВС України чітко визначив правову природу та значення терміну "порука", який вживається в\~ст. 559 ЦК України. Таким чином, ВСУ підтвердив зобов'язальну природу поруки як зобов'язального правовідношення, тобто як одного із набору зобов'язань, проте принципового, яке може бути визначено договором поруки. А оскільки кожне зобов'язання має певний строк його виконання та підстави припинення, то припинення зобов'язання з поруки має наслідком втрати чинності договору поруки, оскільки в такому випадку він втрачає свій предмет та можливість подальшого виникнення з нього будь-яких прав та обов'язків. Таким чином, з припиненням поруки, для поручителя за договором поруки, ніякі інші обов'язки поручителя виникнути не можуть, навіть за умови вказівки в договорі поруки на строк його дії. Строком дії договору є певний календарний відрізок в часі, протягом якого у сторін можуть виникнути права та обов'язки відповідно до умов договору. Тобто, строк договору - це час, протягом якого умови договору мають властивість бути реалізованими, тобто, мають здатність породжувати права та обов'язки сторін, змінювати їх та припиняти. Однак, будь-яка умова договору визначає в собі часові параметри зобов'язання, яке воно описує: час виникнення та час припинення. Тому протягом строку дії договору зобов'язання, передбачені договором, можуть не тільки виникати, але й припинятися. В даному ж випадку, в диспозитивній нормі ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~законодавець передбачив існування такого параметру зобов'язання з поруки - як строк поруки. Мова про строк договору поруки в цій нормі не йдеться, бо це зовсім інше поняття, яке обмежується існуванням самого зобов'язального правовідношення з поруки. З матеріалів справи вбачається, що між банком та третьою особою такого параметру зобов'язання з поруки, як його строк - сторони у договорі поруки не визначили, така умова в його тексті відсутня. Правову позицію щодо припинення договору поруки у звязку із закінченням строку її чинності,висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014, згідно з якою Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з встановлених обставин, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту не пред'явив позову до поручителя суд приходить до переконання про те, що зобов'язання відповідача [PERSON] за договором поруки припинилися у відповідності до ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~. Таким чином, з наведеного слідує, підстави для солідарного стягнення з поручителя [PERSON] кредитної заборгованості \~відсутні, тому з огляду на вимоги закону, зазначена сума позову підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON] Як встановлено судом, надання кредиту за даним Кредитним договором є валютною операцією. Ураховуючи наявність у банка виданої НБУ банківської ліцензії на здійснення валютних операцій , а також правовий висновок ВСУ, викладений у постанові № 6- 145 цс 14 від 24 вересня 2014 року, суд приходить до висновку, що сума заборгованості за кредитним договором щодо стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом підлягає стягненню саме в іноземній валюті. Сплата пені за несвоєчасне повернення кредиту обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач [PERSON] своєчасно не погашувала суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Водночас, у справі встановлено, що кредитним договором зокрема підпунктами 4.7 ; 6.1; 6.2.; 6.5 вирішено питання про стягнення пені а також штрафу, якщо кредит видається в іноземній валюті, сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування. Відповідно доводи представника позивача у згаданій частині є необґрунтованими про стягнення штрафів в сумі -10,70 долар США- фіксована частина та 1114,92 долар США- штраф процентна складова, а також пені в розмірі 13583,70 долар США в іноземній валюті, тобто в валюті отриманого кредиту, оскільки у відповідності з вимогами ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання та валютного контролю", умовами зазначеного кредитного договору, нарахування та стягнення штрафу та пені повинно бути проведено в гривні (гривневому еквіваленті по курсу НБУ). Безпідставними є твердження відповідача [PERSON] та її представника про те, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафу процентної складової оскільки умовами договору підпунктом 6.2. передбачена можливість при порушенні Позичальником зобовязань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цього договору, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Сплата штрафу здійснюється в гривні. У випадку коли кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.Такі доводи спростовуються змістом самого кредитного договору №02/08/08 МП01від 08.02. 2008 р \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність встановлення вищевказаних сум штрафу та пені, які підлягають до стягнення з відповідача [PERSON]В.в національній валюті, відповідно до нарахованої банком суми в доларах США за курсом НБУ станом на дату подання до суду позивачем позовної заяви 317315, 23 грн. (13583,70 Х 23,36) сума боргу по сплаті пені та штраф ( процентна складова) - 26044,53 грн.(1114,92х 23,36) З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача штрафів також підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що в порядку ч. 2\~ст. 549 ЦК України\~штраф обчислюється лише у відсотках, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов'язання за договором у розмірі 26044,53 грн. (процентної складової) підлягають задоволенню. Разом з цим, що стосується вимог про стягнення штрафу у розмірі 10,70 долар США (фіксованої частини), то дані вимоги суперечать положенням ч. 2\~ст. 549 ЦК України, а тому задоволенню не підлягають. Суд, вважає не обґрунтованими вимоги банку про стягнення штрафу ( фіксована частина) , оскільки діючим законодавством не передбачено стягнення неустойки у твердій (фіксованій) грошовій сумі і це, поряд із штрафом у процентному відношенні, є видом подвійного застосування наслідків цивільно-правової відповідальності за порушення відповідачем умов кредитного договору. На даний час відповідач [PERSON] продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приват Банк». Беручи до уваги визнання відповідачем позову в частині відсотків за період з 21.03.2012р. до 11.12.2015р., які визначені Додатком №1 до Кредитного договору (Графіком погашення кредиту і відсотків), а саме в сумі 8714,74 доларів США, суд

Outcome: partial