Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 11.04.2008 року між Банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 589pv 19-08, на підставі якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 48 000,00 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договором. У зв'язку із порушенням [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо строків повернення кредитних коштів, рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.04.2010 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто із [PERSON] 650 722,64 грн. заборгованості за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 589pv 19-08 від 11.04.2008р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і позичальником [PERSON] 11.04.2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру №38, загальною площею 70,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. У зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.12.2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 650 772,64 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житловою приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. 12.12.2014 року позивачем направлено всім відповідачам вимоги про добровільне звільнення квартири, що перебуває в іпотеці банку. Вказані вимоги отримані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - 14.01.2015 року, проте залишені ними без задоволення. Такі дії відповідачів грубо порушують права банку на задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки наявність зареєстрованих осіб у заставному будинку значно знижує його купівельний попит, а наявність реєстрації малолітньої дитини взагалі позбавляє стягувача на примусову реалізацію предмета іпотеки, що в свою чергу призводить до невиконання рішення Калуського міськрайсуду від 19.12.2013 року. Також позивач зазначає, що в порушення умов договору іпотеки відповідач [PERSON] без відома та згоди банку в період дії іпотечного договору зареєструвала у квартирі п'ятьох осіб, одна з яких є неповнолітньою. Згідно п.2.1.2 договору іпотеки та ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передати предмет іпотеки в користування. Проте жодних дозволів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] щодо передачі в користування чи реєстрації будь-яких осіб у заставленій квартирі не надавало, що доказує незаконність дій позичальника, що практично унеможливлює банк задоволити свої майнові вимоги за рахунок предмета іпотеки. Тому позивач просить примусово виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають та зареєстровані у трикімнатній квартирі [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в самій позовній заяві. Просить позов задоволити. Додатково суду пояснив, що на даний час відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення Калуського міськрайонного суду від 19.12.2013 р., проте, його неможливо фізично виконати, оскільки, у спірній квартирі зареєстровані та фактично проживають фізичні особи, в тому числі і неповнолітня дитина. Наголосив, що банк завчасно повідомляв відповідачів про необхідність добровільного виселення з квартири, яка є предметом іпотеки. Також зауважив, що після укладення договору іпотеки іпотекодавець не вправі був реєструвати місце проживання своїх неповнолітніх дітей в квартирі, яка є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя. · Зазначення у «шапці» позову імені неповнолітнього [PERSON] просить розцінювати як описку, оскільки, в позовних вимогах вірно зазначено [PERSON]. Відповідачі, в судове засідання не з'явилися з невідомих для суду причин, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, хоча завчасно та належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи шляхом надіслання повісток (а.с. 31-42) за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 23). Суд, за згодою представника позивача та, враховуючи вимоги ст.ст. 224-226 ЦПК України, вважає, що справу слід розглянути заочно, у відсутності відповідачів, на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Представник третьої особи - служби у справах дітей Калуської міської ради в судове засідання не з'явилась, проте, подала заяву про розгляд справи без її участі. При вирішені справи просить врахувати інтереси малолітнього [PERSON] Суд, вислухавши доводи представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.04.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 589pv 19-08, на підставі якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 48 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 13 % річних (а.с. 9-11). Згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.04.2010 року (а.с.13) у зв'язку із невиконанням позичальником [PERSON] зобов'язання щодо повернення суми боргу, з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 650 722, 64 грн. заборгованості за кредитним договором № 589pv 19-08 від 11.04.2008 року. Як вбачається із договору іпотеки від 11.04.2008 року (а.с. 5-8) в забезпечення умов кредитного договору № 589pv 19-08 від 11.04.2008 р. [PERSON] передала в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 70,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.04.2008 р. приватним нотаріусом Попович О.М. Калуського міського нотаріального округу по реєстру № 1000, зареєстрованим в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації, номер запису 3214/38 в книзі 100, реєстраційний номер [NUMBER]. Іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем, тобто [PERSON], кредитного договору одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (п.3.4, 3.6 договору іпотеки). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.12.2013 року (а.с. 14-16) частково задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 589 pv 19-08 від 11.04.2008 року в розмірі 650 722, 64 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру №38, загальною площею 70,3 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], шляхом його продажу з публічних торгів із початковою ціною, встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В частині виселення відповідачів - відмовлено. Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. З адресної довідки Калуського РВ УДМС (а.с. 23) вбачається, що у квартирі за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, згідно довідки КП «ЖЕО №1» (а.с.12) у спірній квартирі проживає [PERSON], 2005 року народження. У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», законодавець встановлює певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивачем до матеріалів справи долучено лист від 22.10.2014 року про вимогу до відповідачів у 30-денний строк звільнити квартиру за адресою [ADDRESS], що є предметом іпотеки (а.с.17). Дана вимога отримана відповідачами 14.01.2015 року (а.с.17 зворот). Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. за № 1304-VII, протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS], що є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов'язань відповідача [PERSON]: - за споживчим кредитом (п. 2.3 кредитного договору) (а.с.9); - кредит наданий [PERSON] в іноземній валюті (п.2.1 кредитного договору) (а.с.9); - загальна площа квартири, що є предметом іпотеки становить 70,3 кв.м., а житлова площа 42,2 кв.м. (а.с. 5); - предмет іпотеки використовується відповідачами, як місце їх постійного проживання, що підтверджується довідкою КП «ЖЕО №1» (а.с. 12). Згідно із ст. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії вказаного закону. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, тому, суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів з квартири. Окрім того, як зазначалося вище, у квартирі за адресою [ADDRESS] проживає малолітній [PERSON], 2005 року народження (а.с.12). За ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 176 СК України, права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У статті 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 33, 35, 38, 39 ЗУ "Про іпотеку", Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" та

Outcome: dismissed