Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач просить визнати за нею право власності на будинковолодіння у [ADDRESS], припинивши право власності колгоспного двору. Представник позивача посилається на те, що станом на 15.04.1991 р. у вказаному будинковолодінні були зареєстровані 5 осіб. 17.05.1995 р. троє з них виписалось із колгоспного двору та вибули у Тернопільську область на постійне проживання, своє право власності на майно колгоспного двору не оформили і через три роки після виїзду - втратили. Мати позивача померла [INFO]. Відтак, майно колгоспного двору перейшло у користування позивача як останнього члена колгоспного двору. Оскільки власність колгоспного двору законом більше не передбачена, просить позов задовольнити. Представник відповідачів позов визнав частково. Ствердив, що позивачу належить право власності лише на відповідну частину майна колгоспного двору, оскільки станом на дату набрання чинності Законом України «Про власність», відповідачі були членами колгоспного двору і право на частку в майні колгоспного двору не втрачали, не зважаючи на зміну місця проживання. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. У відповідності до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Ярмолинецькою селищною радою на підставі рішення №7/9 від 25.01.1990 р., будинок по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого зазначено [PERSON]. У відповідності до технічного паспорту, складеного станом на 02.10.2013 р., вказане будинковолодіння складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 69,4 кв.м., сараю літ. Б загальною площею 29,6 кв.м., сараю літ. В загальною площею 5,4 кв.м., убиральні літ. Г площею 1,3 кв.м., огорожі 1-4. Станом на 15.04.1991 р., тобто, на день набрання чинності Законом України «Про власність», у вказаному будинковолодінні були зареєстровані [PERSON] 1949 р.н., [PERSON] 1969 р.н., [PERSON] 1973 р.н., [PERSON] 1969 р.н., [PERSON] 1990 р.н., що підтверджується довідкою виконкому Ярмолинецької селищної ради №3620 від 04.12.2013 р. В судовому засіданні на підставі пояснень сторін та відповідей УДМСУ в Тернопільській області встановлено, що [PERSON] зареєстрована під прізвищем [PERSON], а [PERSON] зареєстрована під ім'ям [PERSON]. Сторони визнали тотожність вказаних суб'єктів із відповідними особами, вказаними у довідці виконкому Ярмолинецької селищної ради №3620 від 04.12.2013 р. При цьому, представник позивача в судовому засіданні визнав, що станом на 15.04.1991 р. усі зазначені у вказаній довідці особи були членами колгоспного двору. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції, чинній до 1991 р., майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. [PERSON], [PERSON], [PERSON] 17.05.1995 р. виписались із колгоспного двору, що визнано сторонами. У зв'язку із цим, позивач посилається на втрату ними права власності на майно колгоспного двору через три роки з дати їх виїзду. Однак, як вбачається з матеріалів справи, до 15.04.1991 р. жодна із зазначених осіб не втратила права на частку у майні колгоспного двору. Згідно із ч. 1 ст. 55 Закону України «Про власність», який набрав чинності у цю дату, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відтак, право власності на спірне майно з вказаної дати не припиняється автоматично і не залежить від місця перебування власника. Доказів припинення права власності вказаних осіб на спірне майно з підстав, передбачених законом, суду не надано. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 27.09.2012 р. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24.09.2012 р. Як вбачається з довідок виконкому Ярмолинецької селищної ради №634 від 05.03.2014 р., №1149 від 11.02.2005 р., №2429 від 07.11.2010 р., [PERSON] була зареєстрована та проживала разом із [PERSON], вела з нею спільне господарство, у т.ч. на день її смерті. Враховуючи, що [PERSON] померла після [INFO]., у відповідності до п. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" до відносин щодо спадкування застосовуються загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору. Відтак, відкрилась спадщина лише на частку [PERSON], тобто, на 1/5 колгоспного двору. Однак, звернувшись до нотаріуса за оформленням свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, оскільки нотаріусом виявлено належність будинковолодіння усім тим особам, які були зареєстровані у ньому станом на 15.04.1991 р., що підтверджується листом від 04.12.2013 р. №01-16. Вимог про визнання права власності на частку у майні спадкодавця [PERSON] в порядку спадкування позивач не заявляв. В судовому засіданні представник позивача ствердив, що позов заявлено з іншої підстави - ст. ст. 120, 126 ЦК УРСР, - оскільки відсутні інші співвласники спірного майна. Передбачених законом підстав для виходу за межі позову з матеріалів справи не вбачається при тому, що Ярмолинецьким районним судом розглядається справа №689/778/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, у т.ч. в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Згідно із ст. 392 ЦК України, лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими лише в частині 1/5 спірного майна - яка становить частку позивача у праві власності як одного з членів колгоспного двору. Таким чином, позов слід задовольнити частково, у зв'язку із чим, згідно із ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial