Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 29 березня 2013 року Нетішинським міським судом Хмельницької області визнано мирову угоду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 квартири, поділ майна подружжя. Зокрема, за умовами мирової угоди: "[PERSON] зобов'язується протягом двох місяців компенсувати [PERSON] для рівності долей справедливого розподілу майна 5000 гривень та бере на себе зобов'язання оформити документи на право власності на квартиру на ім'я [PERSON] [PERSON] зобов'язується оплачувати комунальні послуги повністю за все житло, а саме: квартиру [ADDRESS]." Позивачка зазначає, що станом на 24 січня 2014 року вказані умови мирової угода безпідставно та умисно не виконані відповідачем у добровільному порядку, хоча вона свою частину зобов'язань виконала повністю. Крім того, пояснила, що за свої особисті кошти оформила право власності на квартиру на своє ім'я, хоча вказані дії повинен був виконати [PERSON] відповідно до умов мирової угоди. На підставі наведеного, в поданій позовній заяві позивачка просила зобов'язати [PERSON] виконати умови мирової угоди, затвердженої 29 березня 2013 року ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області, відповідно до якої: "[PERSON] зобов'язується протягом двох місяців компенсувати [PERSON] для рівності долей справедливого розподілу майна 5000 гривень та бере на себе зобов'язання оформити документи на право власності на квартиру на ім'я [PERSON] [PERSON] зобов'язується оплачувати комунальні послуги повністю за все житло, а саме: квартиру [ADDRESS]", шляхом зобов'язання його виконати дії вказані у мировій угоді. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити. Позивачка пояснила, що всупереч умовам мирової угоди відповідач не займався оформленням документів на право власності на квартиру, це робила вона за власні кошти, але на даний час він повністю відшкодував їй всі понесені витрати. На даний час відповідач також сплатив їй 4000 гривень на виконання мирової угоди, а у вересні 2013 року дав їй особисто в руки 1000 гривень, які вона одразу ж віддала адвокату як оплату за надання юридичних послуг [PERSON], тому вважає, що вони не були передані їй на виконання мирової угоди. Крім того, відповідач до січня 2014 рокуосплачував всі комунальні послуги за квартиру, а після цього сплачує лише квартирну плату і то після подання даного позову, інші комунальні послуги відмовляється сплачувати, хоча під час укладення мирової угоди вони домовлялися, що він оплачуватиме всі комунальні послуги повністю за всю квартиру. В судовому засіданні відповідач позов не визнав та пояснив, що на даний час на виконання мирової угоди сплатив позивачці 5000 гривень - у вересні 2013 року передав їй особисто в руки в присутності адвоката [PERSON] 1000 гривень, а в квітні 2014 року сплатив ще 4000 гривень, що підтверджується розпискою. Відповідач зазначив, що дійсно не займався оформленням документів на право власності на квартиру, але повністю відшкодував позивачці понесенні нею витрати на таке оформлення - частину ще в 2013 році, а 200 гривень в квітні 2014 року. Крім того, пояснив, що оплачував всі комунальні послуги за квартиру до січня 2014 року. Після цього сплачує лише квартирну плату, оскільки позивачка змінила в квартирі замок, тому він позбавлений можливості там проживати і не користується іншими комунальними послугами, тому не вбачає підстав їх оплачувати. Пояснив, що при укладенні мирової угоди погодився сплачувати комунальні послуги повністю за всю квартиру, оскільки думав, що там проживатиме. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 березня 2013 року визнано мирову угоду в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/4 квартири, поділ майна подружжя, укладену сторонами 29 березня 2013 року, відповідно до якої: [PERSON] визнає позов [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 квартири [ADDRESS], при цьому відмовляється від належної йому 1/4 частки в спільній сумісній власності. Дана квартира відповідно до договору купівлі - продажу від 15 листопада 2011 року належить сторонам на праві спільної сумісної власності в таких частках: [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці, онуку [PERSON] 1/2 частка. Тобто, [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. При цьому [PERSON] зобов'язується протягом двох місяців компенсувати [PERSON] для рівності долей справедливого розподілу майна 5000 гривень та бере на себе зобов'язання оформити документи на право власності на квартиру на ім'я [PERSON] [PERSON] зобов'язується оплачувати комунальні послуги повністю за все житло, а саме: квартиру [ADDRESS]. [PERSON] відмовляється від спільно нажитого майна, а саме: автомобіля "Volkswagen Polo" д.н.з. [NUMBER] вартістю 15000 гривень, причіпа ШЗК "Турист" д.н.з. [NUMBER] вартістю 25000 гривень та незавершеного будівництва гаража з дачею на суму 45000 гривень і всього на суму 95000 гривень. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з розписки, [PERSON] в присутності свідків отримала залишок грошей, згідно рішення суду, в сумі 4200 гривень від [PERSON] Претензій до [PERSON] більше немає. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не здійснював за власний рахунок оформлення документів на право власності на квартиру [ADDRESS], однак на даний час відшкодував позивачці всі понесені нею витрати на таке оформлення, що підтверджується поясненнями обох сторін у справі. Суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що у вересні 2013 року відповідач передав їй гроші в сумі 1000 гривень не на виконання мирової угоди, а на оплату послуг адвоката, оскільки вона не надала жодних належних та допустимих доказів в підтвердження своїх слів. Крім того, наведене спростовується поясненнями відповідача. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що на даний час відповідач сплатив позивачці на виконання умов мирової угоди 5000 гривень компенсації для рівностей долей справедливого розподілу майна. Крім того, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що до січня 2014 року відповідач сплачував всі комунальні послуги повністю за все житло, а саме: квартиру [ADDRESS], а після цього сплачує лише квартирну плату. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він правомірно не оплачує всі комунальні послуги за квартиру з січня 2014 року так як там не проживає, оскільки в мировій угоді визнаній ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.03.2013 року не зазначено, що він зобов'язується оплачувати комунальні послуги повністю за все житло, а саме: квартиру [ADDRESS] за умови проживання в цій квартирі. Отже, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку частково не виконує умови мирової угоди, визнаної ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29.03.2013 року - не оплачує комунальні послуги повністю за все житло, а саме: квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 та п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі, який застосовується у тому випадку, коли відповідач зобов'язаний був вчинити певні дії стосовно позивача, але відмовився або уникає можливості виконати свій обов'язок. Мирова угода за своєю природою це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило, виконується добровільно. З врахуванням положень ст.ст.11, 202, 525, 526, 629 ЦК України, укладена між сторонами мирова угода від 29.03.2013 року за своєю природою є правочином та підлягає обов'язковому виконанню його сторонами. Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. В силу п.1 ч.1 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Враховуючи, що мирова угода, затверджена судом, припускає добровільне її виконання, а Закон України "Про виконавче провадження" направлений на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), то у разі невиконання стороною умов такої угоди у добровільному порядку, заінтересована сторона має право звернутися до суду з позовом про спонукання виконання мирової угоди в примусовому порядку (ст.16 ЦК України), що стане підставою для вчинення Державною виконавчою службою дій, спрямованих на примусове виконання і відповідатиме вимогам п.5 ч.2 ст.16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та зобов'язати [PERSON] оплачувати комунальні послуги повністю за все житло, а саме: квартиру [ADDRESS], на виконання умов мирової угоди, визнаної ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 березня 2013 року. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судовий збір в сумі 121 гривня 80 копійок.

Outcome: approved