Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців ,яким визначити тимчасові обмеження його прав , а саме: -заборонити йому спілкування з дитиною [PERSON] та заборонити йому наближатися на визначену відстань 50 метрів до місця проживання , навчання ,роботи , інших місць частого відвідування ( місце проживання- [ADDRESS] ) школа,гурки дітей та місце роботи [PERSON] . -заборонити йому вести листування , телефонні переговори з [PERSON] та її донькою [PERSON] або контактувати з ними через ніші засоби зв,язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви посилається на те, що з 24.09.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 року розірвано . Від шлюбу у них народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] почав агресивно поводитись з [PERSON] та дітьми , а саме: наносити тілесні ушкодження заявнику та її доньці [PERSON] , нецензурно висловлювався в її бік та бік дітей , псував майно , прислав аудіо та смс -повідомлення , в яких погрожував та ображав заявника . В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться справа щодо нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] заявнику , щодо позбавлення його батьківських прав ,та знаходилась справа щодо домашнього насильства [PERSON] відносно заявника та її дітей. 08.01.2021 року [PERSON] наніс тілесні ушкодження дитині [PERSON] , в результаті яких у дитини виникла закрита черепно- мозкова травма , компресійний перелом хребта та забій коліна . [PERSON] забрав на очах у дітей собаку, погрожував та нецензурно виражався у бік [PERSON] . Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства заявник просить застосувати до [PERSON] обмежувальний припис . Ухвалою судді від 26 січня 2021 заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. 15 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на заяву , в якій [PERSON] просив відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що заявником не надано доказів на підтвердження агресивного поводження ним з заявником та її донькою , нанесення тілесних ушкоджень та нецензурне висловлювання в їх бік , оскільки заведення слідчим органом кримінальних проваджень не свідчить про наявність його вини . Він жодного разу не застосовував до своїх доньок фізичного насильства , не бив їх, а тим паче з нанесеннями тілесних ушкоджень .Додані [PERSON] медичні документи не підтверджують , що [PERSON] спричинив доньці [PERSON] тілесні ушкодження , а згідно довідки від 19.01.2021 року травма у [PERSON] від 08.01.2021 року є побутовою. [PERSON] не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами . [PERSON] не надано належних доказів вчинення щодо неї та спільної дитини [PERSON] з боку [PERSON] домашнього насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення . У судовому засіданні заявник та її представник просили заяву задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти встановлення щодо нього обмежувального припису ,посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях по справі . Також , не заперечував , що його тричі було притягнуто до адміністративної відповідальності . Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідка , дослідивши представлені письмові докази в справі, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини . Судом встановлено , що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 року розірвано . Від шлюбу у них народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 08.01.2021 року [PERSON] до Слобідського ВП ГУГП в Харківській області подана заява про вжиття заходів до [PERSON] ,який 08.01.2021 штовхнув їх спільну дитину [PERSON] , внаслідок чого вона впала та вдарилася головою. Як вбачається з медичної довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №1» від 19.01.2021 року у [PERSON] 08.01.2021 року виявлена побутова травма. Відповідно до листа Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 24.12.2020 року заявник [PERSON] зверталася до відділу поліції , щодо прийняття заходів до її колишнього чоловіка [PERSON] , 02.03.2020 року , 29.04.2020 року, 20.05.2020 року, 20.08.2020 року, 27.10.2020 року, 05.11.2020 року, 12.12.2020 року. 12 вересня 2020 року [PERSON] звертався до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо вжиття заходів до [PERSON] ,яка перешкоджає йому бачитися з дітьми та залякує їх. Згідно відповіді Слобідського ВП ГУНП в Харківській області Мочалову О.М. надано відповідь на його заяву від 12.09.2020 року , що в даному випадку між ним та [PERSON] склалися цивільно правові відносини , розгляд яких підлягає у суді. Як вбачається з медичних документів [PERSON] на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2021 року скаргу [PERSON] щодо невнесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за її заявою про вчинення злочину від 08.01.2021 року відносно [PERSON] задоволено. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.02.2021 року , враховуючи психоемоційний стан дітей та надані документи та рекомендації комісії , а також право дитини на безпосереднє спілкування з батьком , Департамент служб вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] . [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі N 756/2072/18 (провадження N 61-19328св18), від 9 грудня 2019 року у справі N 756/11732/18 (провадження N 61-49077св18). Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Судом встановлено , що відповідно до листа Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 24.12.2020 року, адресованого адвокату Сосонському І. на адвокатський запит, у період з 02.04.2020 по 12.12.2020 року від [PERSON] надходили виклики до поліції у зв`язку з поведінкою [PERSON] щодо неї та дітей . Допитана в судовому засіданні свідок психолог [PERSON] пояснила, що у вересні 2020 року вона з [PERSON] уклала угоду про надання психологічної допомоги сім,ї , яка є в кризовому стані .Вона працює з дітьми [PERSON] та [PERSON] . Була проведена діагностика їх психоемоційного стану та наданий висновок . Діти в той час знаходилася в стресовому стані та потребували психологічної корекції. Курс лікування призначався до грудня 2020 року. У січні свідок [PERSON] та її діти повинні були зустрітися , однак вони не прийшли , в зв.язку з тим, що дітям було погано після зустрічі з батьком. Дитина [PERSON] розповіла свідку , що прийшов батько зняти полички на кухні , вона попросила цього не робити , однак він її штовхнув , внаслідок чого у [PERSON] був високий рівень стресу , неприйняття батька , страх перед батьком , так як вона боїться батька та пам,ятає , як батько бив її матір . Після зустріч і дітей з батьком , їх стан погіршується , діти стають напруженими . Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи заінтересованої особи, які наведені у запереченнях про відмову у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису в межах наданих доказів, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Беручи до уваги наведені представником заявника обставини, докази, додані до заяви, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення заяви та видачу обмежувального припису. На підставі викладеного і

Outcome: approved