Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що 2 вересня 1993 року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті позивач прийняла спадщину і 7 липня 1994 року отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Кубинській, 6 в м. Чернівці Чернівецької області. Крім позивача, спадкоємцями першої черги являються її доньки - [PERSON] та [PERSON], які спадщину у нотаріуса не приймали. За життя спадкодавцем - [PERSON] було збудовано житловий будинок по вул. Кубинській 6 А в м. Чернівці на земельній ділянці площею, 788 м2, що підтверджується інвентарною справою від 1974 року. Однак, останній\~\~ не оформив право власності на вищевказаний житловий будинок. 8 листопада 2018 року постановою державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований по вул. Кубинській, 6 А в м. Чернівці Чернівецької області. Зазначає, що в час, коли проводилось будівництво будинку, законодавство, яке діяло на той момент, не передбачало введення житловий будинків в експлуатацію, а тому будинковолодіння не вважається збудованим самочинно. У звязку із викладеним, за відсутності правовстановлюючого документа на спадкове нерухоме майно, позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок по вул. Кубинській, 6 А в м. Чернівці. Позивач в судове засідання не зявилась, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача судове засідання не зявився, однак надіслав до суду відзив у якому просить відмовити у задоволенні позову у звязку із відсутністю відомостей про момент будівництва вказаного нерухомого майна. Треті сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про смерть № 080005 від 16 квітня 2002 року, 2 вересня 1993 року помер чоловік позивача [PERSON]. Після смерті спадкодавця - [PERSON], [PERSON] прийняла спадщину і 7 липня 1994 року отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Кубинській, 6 в м. Чернівці Чернівецької області. Згідно довідки Другої чернівецької державної нотаріальної контори від 16 листопада 2018 року №501/02-14, окрім позивача, спадкоємцями першої черги являються мої доньки - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однак спадщину вони належним чином не прийняли . Згідно інвентаризаційної справи, по поверхового плану, датованого листопадом 1974 року, а також технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивача, по вул. Кубинській, 6 А у м. Чернівці знаходиться житловий будинок, до складу якого входять: 1. Веранда - № 1, площею 6,10 м2. 2. Коридор - № 2, площею 6,50 м2. 3. Кімната - № 3, площею 15,40 м2. 4. Кімната - № 4, площею 16,50 м2. 5. Кухня - № 5, площею 10,90 м2. 6. Кімната - № 6, площею 17,00 м2. 7. Кімната - № 7, площею 16,30 м2. Крім того, до складу житлового будинку входять сараї літ. Б і літ. В, вбиральня літ. Г, Колодязь І, огорожа № 1,2. 8 листопада 2018 року постановою державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований по вул. Кубинській, 6 А в м. Чернівці Чернівецької області. Таким чином встановлено, що до своєї смерті 02.09.1993 року [PERSON] було збудовано вищевказане нерухоме майно у вигляді будинковолодіння, однак в подальшому право власності на нього не оформив. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР (який діяв на момент правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він\~ фактично\~ вступив\~ в\~ управління\~ або\~ володіння спадковим майном. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 2 6 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації (правова позиція Верховного суду України по справі 6-137цс13). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Така позиція висловлена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.\~ Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014\~ виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно, будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року, що, тим не менш, не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року вказано, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. До цієї дати, не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Наведене також закріплено і у «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 року № 127 зі змінами та доповненнями. На підставі викладеного, оскільки позивач є єдиним спадкоємцем після смерті її чоловіка, належним чином прийняла спадщину, право власності на будинковолодіння належало її покійному чоловіку, позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке прохає визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved