Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У 25 березня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4356,28 грн. нарахованих виплат на час звільнення, 2522,46 грн. середнього заробітку за час затримки при звільненні, зобов'язати сплатити єдиний соціальний внесок за період з 1 серпня 2014 року по 30 січня 2015 року, допустити негайне виконання рішення суді в частині стягнення заробітної плати. В судове засідання сторони не з'явились, до його від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 03 березня 2014 року працювала у приватному підприємстві "Мрія - Сервіс". 30.01.2015 року позивач звільнена з роботи за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6), але відповідного розрахунку в установленому законом порядку з позивачем проведено не було. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Статтею 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні. встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. При звільненні працівника, згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, в порушення вищезазначених норм законодавства, розрахунок при звільненні з [PERSON] не проведений та відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року, що в сумі становить 4356,28 грн., що відповідачем ніяким чином не спростовано. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.04.2015 року було витребувано у приватного підприємства "Керуюча компанія Мрія-Сервіс" довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату [PERSON] за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року. Ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.04.2015 року відповідачем виконана не була. Відповідно до довідки ПФУ за обліковою карткою [PERSON] за період з березня 2014 року по січень 2015 року було нараховано заробітну плату у ПП "Керуюча компанія Мрія-сервіс" склала: 2147, 93 грн. - за березень 2014 року, 2525, 93 грн. - за квітень 2014 року; 2365, 93 грн. - за травень 2014 року; 2255, 93 грн. - за червень 2014 року; 2585, 93 грн. - за серпень 2014 року; 2585, 93 грн. - за вересень 2014 року; 2255,93 грн. - за жовтень 2014 року; 2039, 93 грн. - за листопад 2014 року; 3502,28 грн. - за грудень; 605,93 грн. за січень 2015 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2522,46 грн. беручи до розрахунку середньоденну заробітну плату в сумі 74,19 грн. та період з 31.01.2015 року по 04.03.2015 року (34 дн. * 74,19 грн. = 2522,46 грн.) Крім того відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. А отже обов'язок щодо сплати єдиного соціального внеску за робітника законодавством покладається на підприємство з яким останній перебуває у трудових відносинах. Оскільки те, відповідачем не сплачувався єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що порушує її право на пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача сплатити єдиний соціальний внесок за період з 01.08.2014 року по 30.01.2015 року. Суд не може допустити негайне виконання судового рішення, оскільки на ухвалу суду відповідачем не надано довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату, крім того з відповідача належить стягнути судові витрати на користь держави.

Outcome: approved