Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

позивачі звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє і в інтересах неповнолітньої [PERSON], в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просили суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. та визнати недійсним шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01.03..2011 р. у Галицькому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №27. В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що вони є рідними братами померлого [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] тяжко хворів, лікарями виявлено онкозахворювання. Хвороба виявилася тривалою та потребувала інтенсивного лікування, застосовувалися різні методики та жодна з них не дала бажаного результату. В січні 2011р. в Обласному державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі у м. Львові по вул. Гашека,2а [PERSON] було зроблено одну операцію, в червні 2011р. ще одну, а [INFO] їх брат [PERSON] помер. Як їм стало відомо, в червні 2011р. [PERSON] був складений заповіт на [PERSON] та [PERSON], яким все своє майно він заповів їм. Вказаний заповіт вважають недійсним, оскільки на час складення заповіту [PERSON] був серйозно хворий, знаходився на лікуванні в Обласному державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі у м. Львові. Психічний стан [PERSON] був таким, що не давав йому можливості усвідомлювати реальне значення своїх дій під час складення заповіту та укладення шлюбу з [PERSON] Такий психічний стан був спричинений рядом факторів. По-перше, надзвичайно гнітючий вплив невиліковної хвороби, яка спричиняла сильний фізичний біль. По-друге, вплив сильнодіючих медичних препаратів, які можна прирівняти до наркотичних. Таким чином, скориставшись тяжким психічним та фізичним станом їхнього брата [PERSON], [PERSON] схилила його до складання вигідного для неї заповіту та укладення шлюбу повторно, оскільки 10р. тому шлюб між ними уже розривався. Реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] за декілька місяців до смерті їхнього брата, коли він був тяжко хворий, безпосередньо впливає на їх права, як спадкоємців другої черги, які позбавленні у такий спосіб права на спадкування. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення викладеним у позовній заяві та до уточнення позовних вимог. Просять уточнений позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], яка діє і в інтересах неповнолітньої [PERSON] та її представник в судовому засіданні уточнений позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи. Вважають, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. та укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 01.03.2011 р. у Галицькому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №27 є дійсними, відповідали волі померлого [PERSON], вчиненні з повною цивільною дієздатністю останнього та під час таких [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керував ними. Просять відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог за безпідставністю та за недоведеністю. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради у судому засіданні позов заперечила та пояснила, що воля померлого [PERSON] відповідала його волі, яка виразилась у складані заповіту 26.01.2011 року на неповнолітню [PERSON], яку він вважав власною внучкою. Просить відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог за безпідставністю та за недоведеністю. Третя особа- Державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. 20.02.2013 року у судовому засіданні при вирішення позову покладається на розсуд суду та пояснила, що під час складання заповіту 26.01.2011 року [PERSON], який був посвідчений нею, вів себе адекватно і усвідомлював свої. Представник третьої особи- Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 20.02.2013 року у судовому засіданні при вирішення позову покладається на розсуд суду та пояснила, що при подані заяви про реєстрацію шлюбу і день реєстрації шлюбу [PERSON] вів себе адекватно і усвідомлював свої. Третя особа- Державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В. та представник третьої особи- Галицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у судове засідання 02.12.2014 року не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечили інші учасники судового процесу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що знала [PERSON] та [PERSON], остання з ним то жила, то не жила, то виганяла його, то приймала. [PERSON] давала [PERSON] якісь таблетки, від яких він цілий час спав. [PERSON] не хворів ніколи, останнім часом хворів. Раніше працював шофером на заводі.. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що [PERSON] не хотів розписуватися повторно з [PERSON] [PERSON] ніби був нормальною людиною, не був алкоголіком, працював на машині. [PERSON] жив з [PERSON] може з 2003 року до смерті. [PERSON] купляла йому горілку, давала таблетки і вій постійно спав, він дуже багато курив. [PERSON] звільнили з роботи за п'янство. [PERSON] мені сам казав, що хворіє та те, що в нього не все зажило після першої йому операції на онкозахворювання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що [PERSON] і [PERSON] розійшлися в 2002-2003 році, потім він вернувся до неї. Влітку 2011 року [PERSON] почав худати, марніти на очах, влітку 2011 року був дуже хворий, вона ще думала, як він в такому стані може за кермом їхати. [PERSON] не був алкоголіком, але любив випити. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] почали разом проживати в 2003 чи 2004 році. [PERSON] був скритною людиною, говорив йому, що не хоче другий раз одружуватись. [PERSON] хворів з 2011 року, випивав часто, а коли заслаб, то вже не пив. В травні 2011 року йому важко було говорити. [PERSON] працював на машині, а потім охоронцем. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК Україниспособами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданого 24 грудня 2011р(а.с.16). Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], грошові вклади з відповідними відсотками та всіма компенсаціями у відділеннях Державного Ощадного банку України та ПАТ КБ "Приватбанк". За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно роз'яснень в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. 26 січня 2011 року [PERSON] було складено заповіт, яким спадкодавець заповів [PERSON] та [PERSON] все майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось,і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, в тому числі належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з оскаржуваного заповіту, такий відповідає вимогам закону, а саме: посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В., складений 26.01.2011 року о 13.00 год., про що зазначено у ньому, а також підписаний [PERSON]. В судовому засіданні позивачі та їх представник наголошували на ті обставини, що [PERSON] на початку 2011р. по день смерті був серйозно хворий, знаходився на лікуванні в Обласному державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі у м. Львові. Психічний стан [PERSON] був таким, що не давав йому можливості усвідомлювати реальне значення своїх дій під час складення заповіту, та укладення шлюбу з [PERSON]. Суд не бере до уваги покази позивачів та їх представника, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами по справі. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. При розгляді справи за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" для визначення наявності такого стану на момент укладання правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 14.05.2014 року по вказаній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно акту судово-психіатричного експерта №658 від 29 вересня 2014 року, [PERSON] в період з 21.01.2011 року по 07.08.2011 року, а також під час складання заповіту 26.01.2011 року хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, виявляв ознаки органічного ураження головного мозку внаслідок перенесеної черепно-мозкової травми з церебрастенічним синдромом, що не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Медичних препаратів, які б могли вплинути на функціонування його психіки, [PERSON] у вказаний період не отримував. За ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, наявними матеріалами справи, належними доказами, медичними документами та поясненнями відповідачки [PERSON], яка діє і в інтересах неповнолітньої [PERSON] та її представника та пояснення представників третіх осіб, свідків, які були допитані судом, не підтверджується факт наявності у [PERSON] на час складення заповіту психічного захворювання, щоб позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд бере до уваги вказані пояснення позивачів та їх представника, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами по справі. а результатами дослідження та оцінки наданих суду доказів, суд приходить до висновку про відсутність станом на момент укладення оспорюваного заповіту наведених позивачами обставин, які б давали підстави для визнання недійсним цього заповіту. Крім того, вирішення спорів не може базуватися на припущеннях. Судом також встановлено, що 01 березня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції,актовий запис №27, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданого 01 березня 2011р(а.с.40). Із заяви про реєстрацію шлюбу від 28.01.2011 року та квитанції про оплату державного мита у сумі 0,85 грн. для реєстрації шлюбу(а.с.91) видно, що такі були підписані особисто [PERSON]. Відповідно до ст. 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24- 26 цього кодексу. Відповідно д ч.2 ст. 24 СК України реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановленні статтями 38-40 цього кодексу. Згідно до ч.1, 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Відповідно до ст. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушенні у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. Згідно до п.13 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" згідно з СК України шлюб може бути визнано недійсним за рішенням суду або за заявою заінтересованої особи до органу РАЦС. За рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 41 СК України при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушенні права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до п.18 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" розірвання шлюбу припиняє статус подружжя, а недійсність шлюбу (визнання шлюбу недійсним) анулює статус подружжя, у зв'язку з цим розірвання шлюбу чи визнання шлюбу недійсним після складення заповіту подружжя (стаття 1243 ЦК), позбавляє цей заповіт юридичного значення без пред'явлення відповідного позову. У цьому разі спадкування відбувається на загальних підставах. В судовому засіданні позивачі та їх представник наголошували на ті обставини, що [PERSON] скориставшись тяжким психічним та фізичним станом [PERSON], [PERSON] схилила [PERSON] до укладення шлюбу 01.03.2011 року. Суд не бере до уваги покази позивачів та їх представника, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами по справі, спростовуються матеріалами справи. При цьому позивачі та їх представник не надали суду доказів, які вказують про те, що шлюб є недійсним з вказаних підстав, жодним чином не обґрунтували свого висновку. Тому суд приходить до висновку, що покликання позивачів та їх представника є необґрунтовані, не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі"резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що у позові [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка і діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи: державний нотаріус Першої Львівської державної нотаріальної контори Гусар Л.В., Галицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання заповіту та шлюбу недійсними слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed