Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

14.06.2018 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції (на даний час відділ має назву Шполянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області) щодо ненаправлення до Державної прикордонної служби України копії постанови від 04.01.2013 про закінчення виконавчого провадження № 34150940 та стягнути зі Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь позивача 32722,93 грн. в якості відшкодування майнової шкоди та 30000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, що завдана протиправною бездіяльністю, шляхом списання коштів з рахунків Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, а в разі відсутності у Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду Позивач мотивує свій позов тим, що 18.12.2017 нею, [PERSON], було укладено із ФОП [PERSON] два договори на туристичне обслуговування щодо сімейної подорожі до Єгипту в період з 29.01.2018 по 05.02.2018. 19, 21 та 22.12.2017 згідно 4-х квитанцій до прибуткових касових ордерів позивачем були оплачені туристичні послуги на загальну суму 32722,93 грн. Проте 29.01.2018 рішенням службової особи Державної прикордонної служби позивачу було відмовлено у перетинанні державного кордону у зв'язку із наявністю обмеження у праві виїзду за кордон згідно ухвали Шполянського районного суду від 18.12.2009, через що уся його сім'я не поїхала до Єгипту, а гроші, сплачені за договорами на туристичне обслуговування, втрачені. Завдано великого стресу позивачу та усій сім'ї, особливо дітям. Як було в подальшому з'ясовано позивачем, ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.12.2009 його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання його зобов'язань, покладених судовим рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05.05.2009 (судовий наказ № 2 н-61/09) про стягнення з позивача на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19780,91 грн. Позивачем з'ясовано, що порушення його прав допустив саме державний виконавець, не направивши до Державної прикордонної служби України копію постанови про закриття виконавчого провадження від 04.01.2013. Це стало відомо із листа Державної прикордонної служби України від 16.04.2018, що отриманий позивачем 20.04.2018. Саме з цього часу йому достеменно відомо про особу, яка порушила його право - відділ державної виконавчої служби. Таким чином, орган державної виконавчої служби не виконав свого прямого обов'язку та допустив порушення права позивача на вільний виїзд за межі України, через що постраждав і він особисто, і вся його сім'я включно із трьома малолітніми дітьми. Заподіяна позивачу майнова шкода полягає у втрачених ним коштах в сумі 32722,93 грн., які були сплачені позивачем за подорож до Єгипту. Договори на туристичне обслуговування не передбачають умови про повернення позивачу коштів за зірвану подорож з причин, пов'язаних із наявністю обмеження у праві на виїзд за межі України. Щодо моральної шкоди, завданої позивачу, то вона полягає у душевних стражданнях, нервовому потрясінні, пов'язаному зі зривом подорожі, на яку вся сім'я довго чекала, погіршенні сну позивача та загалом тривалому погіршенні настрою, у душевних стражданнях, викликаних пригніченим станом дітей позивача, які глибоко засмутилися через зірвану поїздку, а в подальшому сталися зміни в поведінці двох старших синів, що також негативно позначилося на позивачу. А на нервовому підґрунті в подальшому погіршився його стан здоров'я. Виходячи із вимог розумності та справедливості згідно ст. 22 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач визначає в сумі 30000,00 грн. Незаконною бездіяльністю відповідача було порушено особисте немайнове право позивача на свободу пересування, гарантоване ст. 313 ЦК України. Таким чином, позивач бажає захисту свого порушеного права на свободу пересування та свого права власності на його кошти, втрачені ним внаслідок порушення такого права, шляхом: визнання незаконною бездіяльності відповідача як необхідної передумови для застосування інших способів захисту порушеного права, відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Тому позивач і звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 21.06.2018 було відмовлено у відкритті провадження за позовом [PERSON] до Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання бездіяльності органу державної влади незаконною та стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих такою бездіяльністю у звязку з тим, що дана справа належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 20.07.2018 було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 21.06.2018 у справі за позовом [PERSON] до Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання бездіяльності органу державної влади незаконною та стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих такою бездіяльністю, скасовано ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 21.06.2018 та направлено справу за позовом [PERSON] до Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання бездіяльності органу державної влади незаконною та стягнення майнової та моральної шкоди, завданих, такою бездіяльністю для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 27.07.2018 було відкрито провадження в справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду від 29.10.2018 було закрите підготовче провадження та призначено цивільно справу для розгляду по суті. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 02.11.2018 було задоволено клопотання позивача та представника позивача про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Представник відповідача\~надав до\~суду відзив,\~в якому\~вказав,\~що згідно\~даних АСВП\~(спецрозділ)\~04.09.2012\~на виконання\~до відділу\~державної виконавчої\~служби надійшов\~судовий наказ\~№ 2-Н-61/09,\~виданий Шполянським\~районним судом\~про стягнення\~з [PERSON]\~на користь\~ВАТ КБ\~«Надра» заборгованість\~в сумі\~19667,57\~грн.\~04.09.2012\~старшим державним\~виконавцем винесено\~постанову про\~відкриття виконавчого\~провадження.\~Для забезпечення\~виконання рішення\~суду,\~06.09.2012\~старшим державним\~виконавцем винесено\~постанову про\~звернення стягнення\~на майно\~боржника.\~12.09.2012\~старшим державним\~виконавцем винесено\~постанову про\~стягнення виконавчого\~збору старшим\~державним виконавцем\~винесено постанову\~про стягнення\~з боржника\~витрат на\~проведення виконавчих\~дій.\~старшим державним\~виконавцем винесено\~постанову про\~звільнення майна\~боржника з-під\~арешту. 04.01.2013 старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження п.8 ч. 1 ст. 49 (фактичне повне виконання рішення). Вищезазначені відомості отримано із Автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки інформація на паперових носіях інформації по виконавчому провадженню у відділі відсутня. Надати більш детальну інформацію відповідач не має змоги, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом трьох років, після чого знищуються. В автоматизованій системі виконавчого провадження (далі - Система), зокрема спецрозділі, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, завершені до 2014 року, наявна інформація про прийняті державним виконавцем процесуальні рішення. Однак інформація про виконавче провадження є не повною, оскільки не містить відомостей про всі проведені виконавчі дії та документи (матеріали) виконавчого провадження. Таким чином, твердження позивача про те, що посадовими особами відділу державної виконавчої служби не вжито заходів щодо зняття застосованих відносно боржника обмежень в ході примусового виконання рішення суду не може бути перевіреним. Відповідач просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити. Позивач та його представник у судове засідання з'явився, надали пояснення аналогічні до змісту позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував з підстав вказаних у відзиві. Суд, розглянувши адміністративну справу, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У суді встановлено, що відповідно до наказу Шполянського районного суду Черкаської області від 05.05.2009 було стягнено з [PERSON], [INFO], на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість в сумі 19667,57 грн. за кредитним договором №116п/99/2008-980 від 14.03.2008 (а.с. 39). Згідно з ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.12.2009 було задоволено подання відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції та тимчасово обмежено виїзд за межі України, без вилучення паспорта, [PERSON], [INFO], терміном до виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням Шполянського районного суду від 05.05.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ВА'Г КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором сумі 19780,91 грн. - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках (а.с. 40). Відповідно до [PERSON] з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 29.01.2018 04.09.2012 виконавчий документ за виконавчим провадженням №34150940 з примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області №2-н-61/09 від 05.05.2009 надійшов до державного виконавця 04.09.2012 та 04.01.2013 виконавче провадження було закінчено у звязку з фактично виконаним рішенням, згідно з виконавчим документом (а.с. 57-60). Відповідно до рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України від 29.01.2017 капітаном [PERSON] як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянці [PERSON] у звязку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», у тому числі у звязку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби відомостей, що зазначену особу відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18.12.2009 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону (а.с. 41). Згідно з договорами на туристичне обслуговування №856980 та №941195 від 18.12.2017 та 18.12.2017 укладеними між ФОП [PERSON] («Турсубагент») з одного боку та [PERSON] («Турист») з іншого боку про те, що Турсубагент зобов'язується відповідно до замовлення Туриста й осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) Туристу, а Турист зобов'язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. Загальна вартість туристичних послуг становить 32722,93 грн. (а.с. 42-55). Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 19.12.2017 та 21.12.2017 [PERSON] сплатила кошти ФОП [PERSON] за договорами на туристичне обслуговування №856980 та №941195 в сумі 32722,93 грн. (а.с. 56). Згідно зі свідоцтвом про народження серії I-СР №219734 від 22.09.2015, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, [PERSON] народився 31.08.2015, актовий запис №1135. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.61). Відповідно до свідоцтва про народження серії I-СР №157556 від 05.09.2012, виданим виконкомом Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] народився 31.08.2012, актовий запис №32. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.62). Згідно зі свідоцтвом про народження серії I-СР №094895 від 13.07.2009, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського управління юстиції, [PERSON] народився 13.07.2009, актовий запис №856. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.63). Згідно з повідомленням Державної прикордонної служби України від 16.04.2018 №184/Б-4683 постанова державного виконавця ВДВС Шполянського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04.01.2013 ВП №34150940, винесена при примусовому виконанні судового наказу № 2-Н-61/09 від 05.05.2009, виданого Шполянським районним судом, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України (Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України) для виконання не надходила (а.с. 68). Відповідно до повідомлення Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 25.04.2018 №Б-505/9-24/2 04.01.2013 державним виконавцем Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, з'ясувати наявність факту направлення кореспонденції на адресу Державної прикордонної служби не вбачається можливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом трьох років, після чого знищуються. Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вжито заходи для відновлення постанови про закінчення виконавчого провадження № 34150940 та надіслано на адресу Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання. В ході телефонної розмови з працівниками даного органу, встановлено, що застосоване відносно [PERSON] обмеження у праві виїзду за межі України, під час примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області № 2-Н-61/09 від 05.05.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 19 780,91 грн. станом на 25.04.2018 знято (а.с. 69). Згідно з\~характеристикою [PERSON],\~[INFO],\~учня [INFO],\~виданою Мошнівською\~загальнооствітньою школою\~I-III\~ступенів Черкаської\~районної ради\~Черкаської області\~29.03.2018,\~[PERSON]\~Глєб навчається\~у школі\~з першого\~класу.\~Протягом попереднього\~періоду навчання\~зарекомендував себе\~як старанний\~та здібний\~учень.\~Після зимових\~канікул Глєб\~повідомив радісну\~новину про\~довгоочікувану поїздку\~усієї родини\~на відпочинок\~до Єгипту.\~У цей\~період поведінка\~та успішність\~учня покращились,\~він перебував\~у передчутті\~дива (сподівався\~багато побачити,\~дізнатися),\~цікавився у\~ході бесід\~цією країною,\~самостійно відшукував\~цікаву інформацію\~в енциклопедії\~та рахував\~дні до\~від їзду.\~Глєб був\~відсутній у\~школі два\~дні,\~29\~та 30\~січня (батьки\~заздалегідь попередили\~про від'їзд\~на відпочинок),\~а тому\~його швидка\~поява у\~класі викликала\~здивування.\~Ще більше\~здивування та\~занепокоєння викликали\~зміни у\~поведінці дитини.\~Зазвичай жвавий\~та веселий,\~Глєб став\~пригніченим,\~спостерігалася підвищена\~тривожність та\~втрата довіри\~до дорослих\~людей,\~яка притаманна\~дітям його\~віку.\~Йому було\~важко сприйняти\~ситуацію,\~що склалася\~із поїздкою,\~та усвідомити\~той факт,\~що дорослі\~часто чинять\~нечесно та несправедливо. Такий стан хлопчика негативно вплинув на його успішність та стосунки із однокласниками (а.с. 64). Відповідно до характеристика [PERSON] [INFO], вихованця старшої групи «Дзвіночки» ДНЗ «Лісова казка», виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) «Лісова казка» с. Мошни, Мошнівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, [PERSON] відвідує дитячий садок «Лісова казка», старшу групу «Дзвіночки». В січні 29 та 30 .2018 вихованця [PERSON] у дитячому садочку не було. Вихователі були повідомлені, що протягом тижня родина перебуватиме на оздоровчому відпочинку, що був довгоочікуваним подарунком на Новий рік для багатодітної сім'ї. Після повернення до дитячого садку 31 січня [PERSON], допитливий, жвавий хлопчик став на себе не схожий. Спостерігалися поганий апетит і труднощі зі сном вдень, інколи відстороненість від оточення, підвищена дратівливість. З часом все ніби владналося, але після стресової ситуації змінилося його ставлення до навчальних занять. Бажання йти до школи, пізнавати щось нове, стало просто зникати на очах. Спілкування у колективі діток стало іншим. Кілька разів виникали неприємні ситуації, в яких важко було розпізнати вчинки [PERSON] (а.с. 65). Згідно з довідкою №8 від 27.03.2018, виданою Черкаським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Черкської районної ради [PERSON], вона на Диспансерному обліку при амбулаторії загальної практики сімейної медицини не перебуває. Зверталася за медичною допомогою до лікаря ЗПСМ с. Мошни 26.03.2018. Діагноз: астено-невротичний синдром, анемія І ст. (а.с. 66). Відповідно до\~ч.\~1\~та п.\~8,\~9,\~10\~ч.\~2\~ст.\~16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди , відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У частині першій\~статті 33 Конституції України\~вказано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Право особи на свободу пересування закріплене також у ч.1\~статті 313 Цивільного кодексу України, за якою фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну; на здійснення цього права не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені\~законом\~і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб. Аналогічні положення закріплені в пункті другому статті 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого\~Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973. Статтею 64 Конституції України\~встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює\~Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» Статтею 1 Закону закріплено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв'язку з ухиленням особи від виконання зобов'язання, зокрема виконання судового рішення, що й мало місце в даному випадку. Тобто право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено лише у виняткових випадках та у порядку чітко визначеному законом. Відносно процедури зняття тимчасового обмеження суд зазначає наступне. Спірні правовідносини врегульовано і нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження»\~. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження"\~визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього\~Закону\~підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.1\~ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження"\~виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно п.1 ч. 2\~ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Судом встановлено, що на виконанні у Шполянському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області знаходилось виконавче провадження № 34150940, з примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області №2-н-61/09 від 05.05.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 19780,91 грн. 04.01.2013 державним виконавцем Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Обов'язковість виконання рішень, ухвал, постанов суду визначена положеннями\~ст. 124 Конституції України. Відповідно до ч. 1 і 2 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження"\~(у редакції від 01.01.2013) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Відповідно до\~п.\~8\~ч.\~1,\~ч.2,\~ч.3\~ ст.\~49\~ Закону\~України "Про\~виконавче провадження" (у\~редакції від\~01.01.2013)\~виконавче провадження\~підлягає закінченню\~у разі\~фактичного \~виконання \~в \~повному \~обсязі рішення\~згідно з\~ виконавчим\~документом.\~У випадках,\~передбачених пунктами\~1-6,\~8,\~9,\~11-13\~частини \~першої \~цієї статті,\~ виконавчий\~документ надсилається\~до суду\~або \~іншого органу\~(посадовій\~особі),\~який його\~видав.\~ Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.\~1\~ст.\~50\~ Закону\~України "Про\~виконавче провадження" (у редакції від 01.01.2013) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 11.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції від 24.12.2012) у разі виконання боржником відповідних зобов'язань, у тому числі зі сплати аліментів, а також у зв'язку із закінченням виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов'язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю. На підставі викладеного вище слід дійти висновку, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України\~«Про виконавче\~провадження» та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» підлягають примусовому виконанню. Однак, з матеріалів справи суд приходить до висновку, що державний виконавець Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішень суду. Зокрема відповідачем у встановлений законодавством порядок та термін не було надіслано Державній прикордонній службі України копії постанови про закінчення виконавчого провадження, що призвело до заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди. \~Статтею 56 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. \~Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. \~У п.28 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~ст. 56 Конституції України, ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст.\~1173,\~1174 ЦК України враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. \~\~З огляду на встановлені дослідженими доказами фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного здійснення Шполянським районним відділом ДВС своїх повноважень під час примусового виконання рішення суду, позивач втратив належні йому кошти у сумі 32722,00 грн., які відповідно до положень\~ст. 1173 ЦК України, підлягають відшкодуванню за рахунок держави. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до положення ч. 1, 2\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Окрім того згідно ч. 1\~ст. 280 ЦК України\~якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частиною 2\~ст. 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Стаття 23 ЦК України\~закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловленої 11.09.2013 (справа № 6-48 цс 13). Однак, згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що державні виконавці в порушення вимог закону не здійснили для виконання рішення достатніх та необхідних заходів, передбачених законом. При цьому, виконавче провадження не було закінчено, водночас рішення суду було фактично виконано самим боржником. Таким чином, порушення закону з боку державних виконавців, їх бездіяльність призвели до тривалого невиконання рішення суду, в результаті чого права позивача були порушені, останній втратив можливість відпочити з сімєю за кордоном. Все це негативно вплинуло на емоційний та психічний стан всієї родини, та не могло не спричинити моральні страждання, в зв'язку з чим останньому з вини державних виконавців була завдана моральна шкода. Суд\~\~дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Однак, на думку суду, розмір моральної шкоди, заявленої позивачем, є завищеним.\~\~ Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 Цивільного кодексу України). Згідно з п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, наслідків незаконних дій відповідача, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 10000 грн. Згідно\~ст.1173 ЦК\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно\~ст. 1174 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Конституційним судом України у рішенні від 03.10.2001 у справі №1-36/2001(про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках\~здійснюється за рахунок\~держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до положень\~статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу»\~шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч. 2\~ст. 25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ) визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений\~постановою КМУ від 3 серпня 2011 року № 845, Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отже, стягнення зазначеної шкоди здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою. \~Відтак, державний виконавець не є окремим суб'єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - державної виконавчої служби. Тому відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Щодо відшкодування інших судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст.133 ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи. \~Розмір судового\~збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати:\~ на професійну правничу допомогу, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; повязані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.\~137\~ЦПК України, витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для\~визначення розміру\~витрат на\~правничу допомогу\~з метою\~розподілу судових\~витрат учасник\~справи подає\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.8.\~ст.141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у звязку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо).\~Такі докази\~подаються до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі або\~протягом пяти\~днів після\~ухвалення рішення\~суду за\~умови,\~що до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі сторона\~зробила про\~це відповідну\~заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. Представником позивача\~надано до\~суду договір\~ про\~надання правової\~допомоги №2/18,\~а також\~уточнений розрахунок вартості\~правової допомоги\~за договором\~про надання\~правової допомоги\~від 15.05.2018\~№ 2/18\~для вирішення\~питання про\~відшкодування витрат\~на правову допомогу згідно якого позивач сплатив: 1500 грн. - попереднє вивчення документів та підготування позовної заяви, 700 грн. - підготування апеляційної скарги на ухвалу про відмову у відкритті провадження, 1500 грн. - участь в судовому засіданні 24.09.2018 з виїздом до м. Шпола, 800 грн. - участь в судовому засіданні 31.10.2018 року без виїзду до м. Шпола (в режимі відеоконференції), 800 грн. - участь в судовому засіданні 27.11.2018 без виїзду до м. Шпола (в режимі відеоконференції). Всього 5300 грн. Однак згідно наданих суду квитанцій до прибуткового касового ордеру від 21.09.2018 та від 22.10.2018 сплачено було відповідно 2200,00 грн. та 1500,00 грн. (а.с.107-108), всього на суму 3700,00 грн. Тому суд вважає за необхідно частково задовольнити вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 3700, 00 грн. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК \~\~інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1409,60 грн. на користь позивача, а також інші судові витрати у справі в розмірі 3700,00 грн. Заходи забезпечення позову не застосовувались.

Outcome: partial