Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

02.03.2021 до суду звернулось ТОВ «ФК «Аннесі» з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.08.2016 сталась ДТП за участю транспортного засобу Hyundai, номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] та транспортного засобу Volkswagen, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Внаслідок ДТП водій [PERSON] загинув, а його пасажири отримали тяжкі тілесні ушкодження. Потерпіла особа звернувся до ПрАТ СК «Галицька» із заявою про страхове відшкодування, на підставі чого потерпілому відшкодовано 127540 грн. Вироком суду було встановлено, що відповідач вчинив ДТП у стані алкогольного сп`яніння. Отже, у ПрАТ СК «Галицька» виникло право регресної вимоги. 20.12.2019 між ПрАТ СК «Галицька» та ТОВ «ФК «Аннесі» укладено договір факторингу, відповідно до якої ТОВ «ФК «Аннесі» отримало право грошової вимоги у порядку регресу до відповідача. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 11718 грн, яка обгрунтована тим, що позивачу адвокатським об`єднанням надавалась правова допомога, яка сплачена позивачем. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача збитки у порядку регресу у сумі 127540 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн та витрати на правову допомогу у сумі 11718 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти позову. Зазначив, що винен у скоєнні ДТП, вже відбув покарання, визначене вироком суду, отже не заперечує проти відшкодування шкоди. Також відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення судових витрат, понесених позивачем. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 06 серпня 2016 року о 22 год. 30 хв., на авто дорозі Дергачі-Козача Лопань в напрямку м.Дергачі в районі 3км+16 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля, Hyundai, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який не врахував дорожню обстановку, не переконався в безпеці перед зміною напрямку руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем марки Volkswagen, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної ДТП водій [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а його пасажири [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження Відповідно до Вироку від 22.05.2017 Дергачівського районного суду Харківської області (справа № 619/3538/16-к) 06 серпня 2016 року о 22 год. 30 хв. водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки Hyundai, номерний знак [NUMBER] по автодорозі Дергачі - Козача Лопань Харківської області зі швидкістю близько 100 км/год., при цьому не врахував дорожню обстановку, не переконався в безпеці перед зміною напрямку руху, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем марки Volkswagen, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок даної ДТП водій [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а його пасажири [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження. Маючи можливість та обов`язок надати допомогу потерпілим, [PERSON] зник з місця ДТП, свідомо залишивши потерпілих в небезпечному для життя становищі, чим порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 2.10 (а, д, е, є) Правил дорожнього руху України. Вказаним вироком суду [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.135 ч.І, ст.286 ч.2 КК України, та засуджений до шести років позбавлення волі з обов`язком відшкодувати потерпілим завдану шкоду в сумі 882 600 грн.. Крім того, вказаним судом стягнуто з Страхової компанії «Галицька», як з страховика в даному, випадку, страхове відшкодування в сумі 127 540 грн. на користь потерпілого [PERSON] . Постановою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 28.11.2018 по справі № 619/3538/16-к вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 22.05.2017 залишено без змін. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок. Між ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АЕ/7683914 від 12.05.2016 (надалі - Поліс), за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля Hyundai, номерний знак [NUMBER] . Потерпіла особа, [PERSON] звернувся до ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА» із заявою про страхове відшкодування Відповідно до п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. З висновку судової автотоварознавчої експертизи №197В від 25.09.2016 у кримінальному провадженні №1201620000000851 вбачається, що розмір збитків у результаті пошкодження автомобіля Volkswagen, номерний знак [NUMBER] , складає 98490 грн, вартість відновлювальних робіт становить 405678,53 грн. Вказана подія була визнана ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА» страховою і платіжними дорученнями № 11095 від 02.05.2018 та № 11096 від 02.05.2018 проведено виплату страхового відшкодування в сумі, відповідно, 34 800 гри. та 92 740 гри. на узгоджений рахунок потерпілого. Сума страхового відшкодування, склала 127 540,00 грн. Відповідно до 4.38.1.1 п (а) та п. (в) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП:а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди Тобто, право регресної вимоги виникло у ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 02 травня 2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 11095 від 02.05.2018 року та № 11096 від 02.05.2018 року. Згідно з ч. 1ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між ; страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. З ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова , . сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Положеннями ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до ст. З ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тількиобов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За правилами ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Отже, в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування. 20.12.2019 між ПрАТ «СК «Галицька» (Первісний кредитор/Клієнт) та ТОВ «ФК «АННЕСІ» (Новий кредитор/Фактор) укладено Договір факторингу № 20.12.19-Ф/1 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Клієнт/Первісний кредитор відступає (передає), а Фактор/Новий кредитор отримує право грошової вимоги у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Реєстрі боржників № 1 (Додатку №1) до Договору. В тому числі, Фактор/Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків за Договором у формі Полісу № АЕ/7683914 від 12.05.2016 (пункт 15 Додатку №1 до Договору). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. 24.12.2019 відповідачу було повідомлено про відступлення права вимоги вих. №АЕ/7683914 від 20.12.2019 про що свідчить фіскальний чек від 24.12.2019. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved