Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа: [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між ним та [PERSON] в грудні 2014 року був укладений інвестиційний договір, згідно умов якого він як інвестор взяв на себе зобовязання по фінансуванню будівництва обєкту нерухомості, розташованого на земельній ділянці розміром 0,1498 за адресою вул. 60 річчя СРСР (на даний час [PERSON]) в м. Сміла. Згідно інвестиційного договору він має отримати 99,9% площ завершеного будівництва. Однак в подальшому йому стало відомо, що на земельну ділянку, на якій здійснюються будівельні роботи, накладено заборону відчуження державним виконавцем ВДВС [PERSON] МРНУ, у звязку з чим порушуються його інтереси як інвестора та виникають труднощі в оформленні права власності на обєкт інвестування, у звязку з чим позивач просив суд звільнити з-під арешту об'єкт незавершеного будівництва, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 713983771105, який розташований за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. Героїв Холодноярців (колишня вул. 60 річчя СРСР), 57-б, накладений постановою ВДВС [PERSON] МРНУ. В поданій до суду заяві позивач просив справу розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному розмірі. Представник відповідача [PERSON] міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не зявився. Разом з тим від [PERSON] міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області до суду надійшов лист за № 9-1-40/13175, в якому міський відділ державної виконавчої служби просить розглянути справу без їхнього представника та в питанні про зняття арешту з нерухомого майна покладається на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] адвокат [PERSON], який діє згідно угоди про надання юридичної допомоги від 17.10.2016р, до суду надіслав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову. Судом встановленно, що 01 грудня 2014 року поміж позивачем та третьою особою по справі [PERSON] укладено інвестиційний договір. Згідно умов Договору (п.п.1.1, 2.1) позивач, як інвестор, взяв на себе зобовязання по фінансуванню будівництва обєкту нерухомості: торгівельно-демонстраційного центру, на земельній ділянці площею 0,1498 га. за адресою: Черкаська область, м. Сміла, вул. 60 річчя СРСР ([PERSON] перейменування відбулось на підставі рішення [PERSON] міської ради від 18.02.2016 за №12-107 /VII ), 57-б. Вказана вище земельна ділянка перебуває у користуванні третьої особи по справі [PERSON] замовника згідно Договору (п.1.3), на підстав договору оренди від 30.01.2008 року, зареєстрованому в [PERSON] міському відділі «Центр ДЗК» за №040877800026. Вказаний вище договір оренди 04.03.2016 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер: 870020571105). Дана обставина підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.05.2016 року за №59833985. Згідно пункту 6.1 Договору, позивач як Інвестор, має отримати 99,9% площ завершеного будівництва в обєкті інвестування, а третя особа [PERSON] лише 0,1% вказаних площ. При цьому, протягом 10 днів з моменту підписання Акту введення обєкта інвестування в експлуатацію Замовник [PERSON], має передати позивачу 0,1% площ завершеного будівництва в обєкті інвестування, натомість Інвестор має сплатити Замовнику 2000 грн. Таким чином, кінцевим власником 100% площ завершеного будівництва в обєкті інвестування мав стати позивач. З метою виконання договірних відносин, досягнутих між позивачем, як Інвестором, та [PERSON], як Замовником, 23.12.2014 року Управлінням ДАБІ у Черкаській області останньому надано дозвіл на виконання будівельних робіт за №1260/01-12 (відомості про дані обставини містяться в Інформаційній довідці). Після початку будівельних робіт, виникла необхідність у реєстрації права власності на незавершене будівництво обєкту інвестування. В звязку із цим, 27.08.2015 року Державним реєстратором Реєстраційної служби [PERSON] МРУЮ [PERSON] було зареєстровано за Замовником третьою особою по справі, право власності на незавершене будівництво обєкту інвестування (реєстраційний № обєкта нерухомого майна: 713983771105). На підтвердження вказаних вище обставин до позову додаю Інформаційну довідку. Однак, як стало відомо пізніше позивачу, на майно [PERSON], у 2008 та 2014 рр., накладено компетентними державними органами декілька заборон на відчуження всього нерухомого майна, яке належить останньому. В звязку із цим позивач звернувся до третьої особи [PERSON] із вимогою вирішити питання про зняття усіх арештів з метою безперешкодного закінчення будівельних робіт та оформлення права власності на збудований обєкт інвестування за ним, як Інвестором, що передбачено розділом 6 Договору. При цьому, одну заборону відчуження всього нерухомого майна (в Інформаційній довідці зареєстрована під двома номерами записів про обтяження: 10986992 від 21.03.2014 року (внесеного до реєстру у звязку із повторним предявленням стягувачем [PERSON] виконавчого документа на примусове виконання)) та 10986975 від 21.03.2008 року (внесеного до реєстру у звязку із первинним предявленням стягувачем [PERSON] виконавчого документа на примусове виконання) [PERSON] вирішив позитивно шляхом сплати понад 170000 грн. на депозитний рахунок відповідача, що підтверджується копію платіжки від 20.05.2016 р. Іншу заборону відчуження (арешт) нерухомого майна, внесену до Реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна [PERSON] держнотконторою 21.03.2008 року (реєстраційний №6844058) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серії АМ за №217789) від 18.03.2008 року, винесену державним виконавцем ВДВС [PERSON] МРНУ [PERSON] (вчинено на виконання виконавчого листа, виданого Смілянським міськрайонним судом 22.08.2007 року), скасувати [PERSON] позбавлений обєктивної можливості через те, що вказане вище виконавче провадження у 2010 році завершено, виконавчий лист повернуто стягувачу, а виконавче провадження, за терміном зберігання знищено. Отже суд приходить до наступних висновків. Так, ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" від 18.09.1991 року (далі - Закон) визначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів); рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права інтелектуальної власності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Частиною 5 статті 7 вказаного Закону передбачено право інвестора володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 року дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону). Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує до моменту введення його в експлуатацію, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України "Про інвестиційну діяльність" дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом інвестиційного договору - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року у справі №6-36цс13. З огляду на те, що позивач як інвестор, виконує свої зобов'язання за інвестиційним договором, здійснює фінансування об'єкта будівництва, тобто вчиняє дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги щодо переходу права власності на весь об'єкт будівництва, а відповідно і набуття майнових прав на цей об'єкт, та беручи до уваги, що позивач не є боржником у виконавчому провадженні, тому вимога про те , що обєкт незавершеного будівництва, що є обєктом інвестування згідно Договору, має бути звільнений з-під арешту є правомірною. На підставі викладеного, Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. 190 ЦК України та

Outcome: approved