Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом, який уточнила (а.с. 1-3 Том 2), до [PERSON], та просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити у власність [PERSON] автомобіль РАФ 2203101 вартістю 20989 грн. 72 коп. і визнати право власності на нього. [PERSON] виділити автомобіль РУТА 22 СПГ, вартістю 229335 грн. 56 коп., меблевий гарнітур "Вікторія" вартістю 4000 грн. 00 коп., диван "Американка" вартістю 1000 грн., кухонний куточок вартістю 600 грн. 00 коп., рушницю МЦ-20 вартістю 1800 грн. і визнати за ним право власності на це майно. Стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за переотриману частку у спільному майні подружжя в сумі 107872 грн. 92 коп., стягнути судові витрати. Посилаючись на те, що вказане майно придбане подружжям під час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Позивач додала, що з відповідачем проживали разом до кінця 2010 року по вул. Богушевича, 18 в м. Чернігові і все вищезгадане майно є їхньою спільною сумісною власністю. Вказала, що спір з приводу поділу майна виник лише в квітні 2014 року, після того як відповідач забрав спірне майно. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, додатково пояснив, що сторони, згідно відповідного рішення суду про розлучення, не проживають разом з листопада 2008 року, а спірний автомобіль РУТА 22 СПГ відповідач придбав в лютому 2010 року за кошти, які йому дала його мати, отримані за продаж квартири, у зв»язку з чим, вказане майно є його особистою власністю. Не підтвердив придбання та наявність існування, на час розгляду справи, спірних меблів. Просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Свідок [PERSON] (мати позивача) в судовому засіданні показала, що з грудня 2010 року позивачка фактично перестала проживати з відповідачем за місцем його проживання [INFO]. Доповнила, що в лютому 2010 року передала сторонам по справі біля 70 000 грн. для купівлі автомобіля «РУТА», інші кошти на його придбання останні використали власно нажиті, меблі залишилися за вищезгаданим місцем проживання відповідача. Світок [PERSON] (мати відповідача) в судовому засіданні показала, що з кінця 2008 року сторони перестали підтримувати шлюбні відносини і жити разом. Доповнила, що в 2009 році продала свою власну квартиру і всі виручені за неї кошти передала відповідачу для придбання автомобіля «РУТА» з метою здійснення останнім пасажирських перевезень. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2003 року і згідно рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.6 Том 1). Згідно даних МРЕВ - 2000 та системи «НАІС ДДАІ» відповідач [PERSON] є власником автомобілів РАФ 2203101 «Латвия» та автомобіля РУТА 22 СПГ (а.с.7 Том 1). На підставі накладної № 104 від 24 лютого 2010 року [PERSON] придбав у ВАТ «Часовоярський ремонтний завод» автобус загального призначення «Рута» 22 за 137140,00 грн. (а.с.36 Том 1). Відповідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 019А_2004 від 26.07.2004 року [PERSON] придбав у комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська міська лікарня № 2» автобус РАФ - 22031 (а.с.40 Том 1) . Згідно висновку експерта судової авто-товарознавчої експертизи № 40 від 6 березня 2015 року: - середня ринкова вартість колісного транспортного засобу - пасажирського автобусу „РУТА - 22СПГ", державний реєстраційний № [NUMBER], станом цін на дату складання висновку - 06.03.2015 року, складає 229335,56 грн.; - середня ринкова вартість колісного транспортного засобу - пасажирського автобусу „РАФ - 2203101 „Латвія", державний реєстраційний № [NUMBER], станом цін на дату складання висновку - 06.03.2015 року, складає 20989,72 грн. (а.с. 199 236 Том 1) На підставі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23) Ст. ст. 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визнано домовленістю між ними. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сторонами в судовому засіданні не оспорюється, що в період шлюбу останніми набуто у власність рушницю МЦ-20 та мікроавтобус „РАФ 2203101 „Латвія", бежевого кольору, номер шасі 220310М0222265, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску, які є в наявності станом на час розгляду справи. Щодо придбання в період шлюбу меблевого гарнітуру "Вікторія", дивану "Американка" та кухонного куточку «Затишок» то дана обставина підтверджується, не спростованими в судовому засіданні, матеріалами справи (а.с.104 т.1) та частковим визнанням, в цій частині, позовних вимог самим представником відповідача, який підтвердив сам факт придбання у період шлюбу певних меблів, проте не впевнений, що це безпосередньо саме ті меблі. Враховуючи викладене, дане майно підлягає поділу між сторонами в натурі. Проте, пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, враховуючи обставини справи, зумовлені відсутністю жодних відомостей щодо фактичної наявності існування спірних меблів за місцем проживання відповідача, або відомостей їх відчуження відповідачем з волі позивача і в інтересах сім»ї, суд приходить до висновку про необхідність врахування їх вартості при поділі майна в цілому. Доводи відповідача щодо застосування до спірних правовідносин позовну давність, суд вважає не обґрунтованими, оскільки, як з»ясовано в судовому засіданні і не спростовано відповідачем по справі, позивачка [PERSON] дізналася про порушення свого права лише в квітні 2014 року, коли транспортний засіб мікроавтобус «РУТА 22 СПГ» був забратий зі стоянки відповідачем і позивач саме з цього часу перестала мати до нього доступу. Щодо правового статусу транспортного засобу - пасажирського автобусу „РУТА - 22СПГ", державний реєстраційний № [NUMBER] то враховуючи час його набуття, джерело набуття, а також мету придбання, суд не вважає його спільною сумісною власністю подружжя. Так, судом встановлено, що вищезгаданий спірний транспортний засіб був придбаний відповідачем 24 лютого 2010 року за кошти його матері [PERSON], виручені від продажу 23 листопада 2009 року належної їй на праві власності житлової квартири (а.с.248-261 т.2), для зайняття [PERSON] прибутковою діяльністю з пасажирських перевезень (а.с.52, 163-169 т.1, а.с. 9-14 т.2). При цьому, суд критично відноситься до показів свідка [PERSON], яка в судовому засіданні не підтвердила належними та допустимими доказами вказаного нею власного джерела прибутку. Крім того, не знайшла в судовому засіданні свого підтвердження і та обставина, що спірний транспортний засіб був придбаний за спільно нажиті кошти подружжя, оскільки їх джерело, у розмірі вартості спірного майна, також не було підтверджено жодним доказом. Більш того, виходячи зі змісту письмових та усних пояснень, наданих позивачкою [PERSON] в травні 2011 року по справі про розлучення, остання повідомляла суд про припинення її шлюбних відносин з відповідачем [PERSON] ще в листопаді 2008 року (а.с.6,51). Суд не приймає до уваги, на спростування вищезгаданих обставин, представлені нею письмові докази (а.с.48,106 т.1), оскільки, на думку суду, вони підтверджують факт спільного проживання, протягом 2008-2010 років, позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], разом зі своєю дитиною, в будинку 18 по вул. Богушевича в м. Чернігові, а не наявність між ними фактичних шлюбних відносин у розумінні сімейного права. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково і визнати за [PERSON] право власності на транспортний засіб мікроавтобус „РАФ 2203101 „Латвія", бежевого кольору, номер шасі 220310М0222265, державний реєстраційний номер [NUMBER], 1991 року випуску, вартістю 20989,72 грн., а за [PERSON] право власності на рушницю МЦ 20, вартістю 1 800 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію відхилення від рівності часток в сумі 5894,86 грн. (10494,86(1/2 вартості автомобіля РАФ)-2800(1/2 вартості спірних меблів)-1800(вартість рушниці)=5894,86). Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 26 грн. 83 коп. та витрати за проведення експертизи у розмірі 129 грн. 81 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial