Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення суми непризначеної та несплаченої пенсії. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що коли його стаж на підземних роботах склав 25 років, він у 2011 році звернувся до відділу кадрів відповідача із проханням надати до Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області (надалі по тексту - УПФУ) необхідні документи для призначення йому пенсії, але йому було відмовлено з поясненням, що йому не вистачає стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. Після відмови відповідача, позивач звернувся до УПФУ, проте йому також було відмовлено з поясненням, що документи, необхідні для призначення пенсії повинні надаватися відповідачем. У 2013 році позивачу була призначена пенсія. При цьому позивач дізнався, що станом на дату призначення пенсії в 2013 році його стаж на підземних роботах становив 27 років 6 місяців 25 днів. Позивач зазначив, що внаслідок недотримання посадовою особою відповідача обов'язків, передбачених п.34 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі по тексту - Порядку), щодо повідомлення позивача про виникнення права на пенсію, позивачу було несвоєчасно призначено пенсію, в результаті чого ним була недоотримана пенсія у сумі 137164,55 грн. Також позивач зазначив, що бездіяльністю відповідача йому було завдано моральну шкоду. Тому позивач просив стягнути із відповідача на його користь суму недоотриманої пенсії 137164,55грн., а на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2014 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення суми непризначеної та несплаченої пенсії. В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду, та постановлення нового рішення про задоволення позову, оскільки суд не врахував всі обставини у справі, та неправильно застосував норми матеріального права. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати із наступних підстав. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області (надалі по тексту - УПФУ) із 30.07.2013 року та отримує пенсію відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» розрахованої відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія позивачу призначена при загальному стажі 27 років 7 місяців 26 днів, в тому числі стаж на підземних роботах - 27 років 6 місяців 26 днів. У судовому засіданні відповідач та третя особа суду пояснили, що позивач до 30.07.2013 року не звертався до них із заявами про призначення пенсії. Позивач суду пояснив, що доказів звернення до відповідача та третьої особи у 2011 році, тобто на момент, коли у нього виникло право на призначення пенсії на пільгових умовах, він надати не може, оскільки він звертався до них усно. Вирішуючи спір суд посилався на п. 2,34 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, статтю 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", частину 1 ст. 1172 ЦК України, роз'яснення п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди". Суд вважав, що безпосереднього причинного зв'язку між недоотриманням пенсії та бездіяльністю відповідача щодо неповідомлення позивача про виникнення у останнього права на пенсію немає. Саме по собі неповідомлення не означає, що позивач був позбавлений можливості отримувати пенсію з моменту, коли його стаж підземних робіт склав 25 років, оскільки позивач наділений правом особисто, згідно п. 2 Порядку, звертатися до управління Пенсійного фонду України з відповідною заявою за місцем проживання (реєстрації). Крім того у встановленому порядку не доведено вину уповноваженої посадової особи ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у вчиненому правопорушенні відносно позивача під час виконання посадовою особою службових обов'язків. Таким чином, суд вважав, що відсутні правові підстави для покладення на ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» відповідальності за шкоду, завдану неправомірним діями працівника відповідача під час виконання ним своїх службових обов'язків на підставі ст. 1172 ЦК України. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд вважав, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено факт завдання йому моральної шкоди з боку відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення суми непризначеної та несплаченої пенсії слід відмовити. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не враховують вимог законодавства. Відповідно до вимог ч.2 ст.101 Закону «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Відповідно до п.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв'язку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Законуподається працівником (членом його сім'ї у зв'язку з втратою годувальника) до управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа). За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації). Пункт 34 вказаного Порядку зазначає, що посадова особа зобов'язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах. Між тим, з матеріалів справи не вбачається, що у встановлений законом строк, тобто за місяць до досягнення позивачем пенсійного віку, останній повідомлявся відділом кадрів про виникнення у нього права на пенсію за віком на пільгових умовах. Ці обставини не заперечувало і товариство, посилаючись на те, що сам позивач до них не звертався. Також відповідач не заперечував і виникнення у позивача права на пенсію із 05 січня 2011 року згідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тоді як пенсія позивачу була призначена лише 30 липня 2013 року. Оскільки позивач із вини товариства не отримував пенсію протягом 30 місяців та 25 днів, а тому наявні підстави для стягнення шкоди за вказаний період часу відповідно до вимог ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч.1 ст.1172 ЦК України Враховуючи розмір заробітної плати позивача станом на 05 січня 2011 року та стаж його роботи, розмір призначеної йому пенсії на цю дату становив би 3611,26 гривень щомісячно, що підтверджується розрахунком та довідками УПФУ. Таким чином, загальний розмір недоотриманої пенсії за цей період буде становити 111 250,25 грн. (30 місяців х3611,26 грн. = 108 337,8 грн. + 2 912,31 грн. (3611,26 грн. : 25 днів), який необхідно стягнути із відповідача. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Також і сам позивач не зазначив правову підставу для стягнення моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1112 гривень 50 копійок. Таким чином, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України та прийняття нового рішення у справі.

Outcome: partial