Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

ТОВ "Порше Мобіліті" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позивачем також подана Заява про зміну предмету та збільшення позовних вимог від 20.05.2019 р., з посиланням на те, що між ним та Відповідачем укладено Кредитний договір № 50010638 від 24.09.2013 р., відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 322 899,97 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 39 406,88 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Audi, модель А4, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2012, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Також позивач зобов`язався надати відповідачеві додатковий кредит у сумі 110 430,15 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 13 476,95 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання умов Кредитного договору. Згідно п. 1.6. Умов кредитування виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу № 50010638 від 26.09.2013 р., за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки Audi, модель А4, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2012, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Центром № 1 надання послуг, пов`язаних з використанням автозасобів у м. Харкові 26.03.2013 р., заставною вартістю 409 000,00 грн. У зв`язку з систематичним невиконанням умов договору, 05 травня 2015 року позивачем було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та додаткового кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 р. з вимогою повернути суму кредиту та сплатити заборгованість за договором. Позивачем зазначено, що загальна сума заборгованості [PERSON] складає 1 320 947,78 грн., яка складається з основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 596 640,91 грн., основної суми боргу зі сплати додаткового кредиту у розмірі 204 472,92 грн., збитків у розмірі 19 417,28 грн., штрафу у розмірі 64 579,99 грн., 3% річних у розмірі 85 634,89 грн. та інфляційних втрат у розмірі 350 201,79 грн., а також судові витрати, які він просив стягнути з відповідача на користь ТОВ "Порше Мобіліті". У свою чергу, відповідач надав Відзив на Заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 20.05.2019 р., в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів - обгрунтованого розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 р., як основного, так і додаткового кредиту, що у свою чергу унеможливлює правомірність розрахунку штрафу, 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідачем подана до суду Заява про застосування строків давності, в якій він просить застосувати положення про позовну давність в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, до вимог, що стосуються стягнення відсотки за користування кредитними коштами; штрафу; 3% річних; інфляційних втрат, та відмовити в їх задоволенні. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в позові ТОВ "Порше Мобіліті" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити. До даного висновку суд дійшов виходячи з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами - ТОВ "Порше Мобіліті" та [PERSON] укладений Кредитний договір № 50010638 від 24.09.2013 р., відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 322 899,97 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 39 406,88 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки Audi, модель А4, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2012, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов Кредитного договору. Крім того, сторони узгодили, що позивач надасть відповідачеві додатковий кредит у сумі 110 430,15 грн., що еквівалентно на дату укладення договору 13 476,95 доларам США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів згідно з Договором страхування, укладеним на виконання умов Кредитного договору. Згідно п. 1.6. Умов кредитування виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави транспортного засобу № 50010638 від 26.09.2013 р., за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки Audi, модель А4, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 968 куб. см., рік випуску 2012, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Центром № 1 надання послуг, пов`язаних з використанням автозасобів у м. Харкові 26.03.2013 р., заставною вартістю 409 000,00 грн. Норми ст.ст. 509, 623, 625 Цивільного кодексу України зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також ст.ст. 526, 530, 629 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику (ст. 1054 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 05 травня 2015 р. позивачем було направлено відповідачеві вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та додаткового кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 р. Вимога була отримана відповідачем 16 травня 2015 р. Дані обставини позивачем не заперечувались. Сторони визначили наведені правила в п. 3.3 Кредитного договору № 50010638 від 24.09.2013 р., відповідно до якого позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та суму додаткового кредиту протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу. Сторони врегулювали свої відносини за правилами ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України на власний розсуд. При цьому зміст вимоги позивача, направленої до позичальника, не може містити зміни інших умов кредитного договору, окрім зміни умов щодо строку його виконання: саме в цьому й полягає правовий сенс такої вимоги кредитора, направленої боржнику. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Отже, направивши відповідачеві письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, позивач змінив строк виконання зобов`язання за Кредитним договором № 50010638 від 24.09.2013 р. з 15 вересня 2018 р. на 15 червня 2015 р., а сам кредитний договір припинив свою дію з моменту направлення вимоги. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). До того ж, Верховний Суд у своїй Постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 Цивільного кодексу України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 350 201,79 грн., суд зазначає, що відповідно до Кредитного договору № 50010638 від 24.09.2013 р. та Графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору, встановлено, що всі платежі виражені з визначенням еквіваленту в іноземній валюті. З огляду на приписи Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надані суду різні за своїм змістом: Зведена облікова виписка з рахунку клієнта [PERSON] , сформована 31.07.2017 р., а також Зведена облікова виписка з рахунку сформована 05.05.2015 р. Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до ч.1, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частинами 3 та 6 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що: - відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів; - керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку. Проте, суд критично ставиться до наданих позивачем Зведених облікових виписок з рахунку, оскільки з них не вбачаться саме яка сума тіла кредиту залишилася не сплаченою та яка сума стягується. Як можна пересвідчитися, зміст обох виписок не задовольняє вимогам до первинних документів визначених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", з її змісту не зрозуміло яка сума є заборгованістю за основним кредитом і в якому розмірі, яка сума є заборгованістю за додатковим кредитом і в якому розмірі. До того ж, Зведена облікова виписка з рахунку клієнта не є детальним розрахунком кожної із заявлених позовних вимог. Окремо розрахунок суми боргу тіла кредиту, як за основним, так і за додатковим кредитом, у тому числі з урахування положень п. 1.3.1 Кредитного договору № 50010638 від 24.09.2013 р., а також розрахунок штрафних санкцій позивачем не надавався. Таким чином, Зведена облікова виписка не може підтверджувати існування кредитної заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Крім цього, судом встановлено, що позивачем не надавалися до матеріалів справи документи (довіреність, наказ тощо), які б засвідчували повноваження [PERSON] (особи, що зазначена як підписант Зведеної облікової виписки з рахунку станом на 31.07.2017 р. та на 05.05.2015 р.), складати та підписувати від імені позивача такі документи або здійснювати будь-які інші дії від імені позивача. Відповідно до ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Отже, Зведена облікова виписка з рахунку не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу по справі. Таким чином, за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як неможливо й перевірити нарахування штрафних санкцій відповідачу. Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 р. у справі №161/16891/15-ц. Щодо заявленої вимоги про стягнення збитків, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на Договір про надання колекторських послуг від 29.03.2011 р., предметом якого є колекторські послуги вартістю 3 217,28 грн.; Договір про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 р., предметом якого є юридично-консультаційні послуги вартістю 4 200,00 грн.; Договір про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 р., предметом якого є юридичні послуги вартістю 12 000,00 грн. Згідно роз`яснень викладених у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", - право на правову допомогу гарантовано ст.ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 р. № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013). Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076 від 05.07.2012 р.). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191 від 20.12.2011 р.. Виграти на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 вищевказаної Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, палання консультацій, переклад документів, копіювання документів). При цьому, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав копію. платіжного доручення № 50008079 від 04.06.2015 р. /а.с. 51/ про перерахування ТОВ "Орум" суми 61 934,22 грн. за послуги, згідно з рахунком № 02-615 від 02.06.2015 р. /а.с. 49-50/; копія платіжного доручення № 50008502 від 23.07.2015 р. /а.с. 62/ про перерахування ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" суми 24 500,00 грн. за послуги згідно з рахунком-фактурою № 289 від 16.07.2015 р. /а.с. 60 - 61/; копія платіжного доручення № 50009377 від 15.10.2015 р. /а.с. 81/ про перерахування ТОВ "Юридична фірма "Верненр" суми 10 000,00 грн. за послуги, згідно з рахунком-фактурою № 719 від 06.10.2015 р. Матеріали справи не містять доказів про те, що правнича допомога надавались саме щодо стягнення заборгованості в даній справі № 645/59/16-ц, а не в інших цивільних справах. Таким чином, витрати пов`язані з наданням юридичних послуг не є збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України, а тому правові підстави для стягнення грошових коштів в розмірі 19 417,28 грн., - відсутні. Разом з тим, будь-яких розрахунків витрат на правничу допомогу позивачем не надано, отже вказані суми не обґрунтовані належним чином. Отже, позиція позивача стосовно наявності підстав для стягнення заборгованості у сумі 1 320 947,78 грн., яка складається з основної суми заборгованості за кредитом у розмірі 596 640,91 грн., основної суми боргу зі сплати додаткового кредиту у розмірі 204 472,92 грн., збитків у розмірі 19 417,28 грн., штрафу у розмірі 64 579,99 грн., 3% річних у розмірі 85 634,89 грн. та інфляційних втрат у розмірі 350 201,79 грн., не знайшла свого документального підтвердження при дослідженні судом доказів по справі, з врахуванням документів, на які посилався позивач. Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки за результатом розгляду справи судом встановлені обставини та досліджені докази, що зумовлюють ухвалення рішення про відмову в задоволені позову по суті позовних вимог. У зв`язку із викладеним суд приходить до висновку, що законні підстави для задоволення позову ТОВ "Порше Мобіліті" відсутні.

Outcome: dismissed