Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів, вказуючи на те, що 05.09.2007 року між ним та малим приватним підприємством «Простір» був укладений кредитний договір № 012/16-14/5-07 про надання кредиту в сумі 124915 грн., строком до 04.09.2012 року, із сплатою 17,5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання вимог договору кредиту був укладений договір поруки № 012/16-14/5-07 від 05.09.2007 року, в якому [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях позичальника. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав. МПП «Простір», відповідно до умов кредитного договору, зобов'язалось повернути кредит та сплачувати проценти. Однак відповідач, в порушення умов договору, не сплачує плату за користування кредитом у порядку, встановленому кредитним договором. Рішеннями судів стягнуто з МПП «Простір» та [PERSON] заборгованість по кредитному договору станом на 31.12.2010 року в сумі 98313,41 грн. Станом на 09.01.2015 року наявна заборгованість по кредиту в сумі 7094,62 грн., а саме: заборгованість по відсоткам, які були нараховані відповідачу з 01.01.2011 року. А тому позивач просить стягнути в солідарному порядку з МПП «Простір» та [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 7094,62 грн. та сплачений по цьому позову судовий збір в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача Сірік Д.В. позовні вимоги підтримав повністю і просить позов задовольнити. Пояснив, що на даний час строк позовної давності за вимогою банку не минув, так як 29.02.2012 року відповідач сплатив частину заборгованості за процентами в сумі 1000 грн., чим фактично визнав заборгованість, отже строк позовної давності з цього часу почав свій перебіг заново. В судовому засіданні представник відповідача - МПП «Простір» - Грицай О.І. позов не визнав та пояснив, що борг перед банком, встановлений судовими рішеннями, МПП «Простір» повністю відшкодувало. Останній платіж на суму 1197,85 грн. підприємство здійснило 14.11.2011 року. З цього часу до моменту звернення до суду минуло більше трьох років, а тому просить у позові відмовити за спливом строку позовної давності. Перерахунку суми 1000 грн. підприємством «Простір» саме за даним кредитним договором не визнає, вважає це твердження позивача необґрунтованим і не доведеним належним чином. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Вважає, що на даний час дія договору поруки скінчилася відповідно до вимог ст. 559 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріал справи, суд приходить до наступного висновку. 05.09.2007 року між ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" та малим приватним підприємством «Простір» був укладений кредитний договір № 012/16-14/5-07 про надання кредиту в сумі 124915 грн., строком до 04.09.2012 року, із сплатою 17,5% річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання вимог договору кредиту був укладений договір поруки № 012/16-14/5-07 від 05.09.2007 року, згідно якого [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях позичальника. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав. МПП «Простір», відповідно до умов кредитного договору, зобов'язалось повернути кредит та сплачувати проценти. Рішеннями суду стягнуто з МПП «Простір» та [PERSON] заборгованість по кредитному договору станом на 31.12.2010 року в сумі 98313,41 грн. Дана заборгованість у період з 26.07.2011 року по 14.11.2011 року підприємством відшкодована, що підтверджується наданими стороною відповідача доказами (а.с. 63-66). В той же час, згідно розрахунку заборгованості, наданого стороною позивача (а.с. 45-48) МПП «Простір» має заборгованість перед позивачем по сплаті процентів на суму 7094,62 грн. Наявність даної заборгованості стороною відповідача не спростовано. Згідно документів, наданих стороною позивача (а.с. 77, 87-88), МПП «Простір» 29.02.2012 року перерахувало банку «Аваль» 1000 грн. з призначенням платежу «відсотки за кредитом». Вказаний платіж відображено у вищезазначеному розрахунку заборгованості відповідача поряд з іншими платежами, здійсненими відповідачем у період з 26.07.2011 року по 14.11.2011 року на погашення заборгованості за кредитним договором. Отже, суд вважає доведеною ту обставину, що платіж, здійснений МПП «Простір» 29.02.2012 року на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" у сумі 1000 грн. є частковим відшкодуванням нарахованих процентів по спірному кредитному договору. У свою чергу, відповідач вказаної обставини належними доказами не спростував. Відповідно до ст. 257 ЦК України: Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 264 ЦК України: перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Отже, позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до МПП «Простір» підлягають задоволенню. Виконання зобов'язань МПП «Простір» перед ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" забезпечено порукою [PERSON] згідно договору поруки від 05.09.2007 року № 012/16-14/5-07 (а.с. 26). Відповідно до ст. 553 ЦК України: За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 559 ЦК України: Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У п. 4 договору поруки вказано, що договір діє до моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання. Також порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до Поручителя. Верховним Судом України було зроблено правовий висновок: відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має неминуче настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зробив правовий висновок про те, що "пред'явлення вимоги" до поручителя як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Крім того, Верховний Суд України у справі № 6-190 цс14 від 21 січня 2015 року висловив правову позицію про наступне. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя починаючи від цієї дати. Як встановлено в судовому засіданні, позивач звернувся до відповідача про дострокове стягнення заборгованості за спірним кредитним договором 12.01.2011 року. Отже, саме з цієї дати починається трирічний строк, вказаний у п. 4 договору Поруки, протягом якого банк міг звернутися до поручителя з позовом. На час звернення до суду з даним позовом - 15.01.2015 - вказаний трирічний строк минув. Отже, позовні вимоги до поручителя [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Поскільки позовні вимоги задоволено лише щодо одного з двох відповідачів, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню у розмірі 1/2. На підставі викладеного,

Outcome: partial