Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], про стягнення збитків в вигляді заборгованості за спожиті послуги водопостачання і водовідведення та судових витрат. В обґрунтування вимог зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено договір на водопостачання і водовідведення до його об'єкту нерухомості: [ADDRESS]. Під час планової перевірки стану виконання умов цього договору за вказаною адресою, було виявлено, що поставлена відповідачу вода і водовідведення належним чином не обліковується, оплати за спожиті послуги водопостачання і водовідведення немає, внаслідок чого водопостачальнику завдано шкоду, про що зазначено у відповідному акті, надсилалися попередження, є заборгованість по сплаті спожитого водопостачання і водовідведення. Відповідальність за завдання збитків, скоєння цієї шкоди і заборгованість згідно з умов договору та закону повинні нести відповідачі. Вартість збитків позивача з урахуванням часу користування водопостачанням і водовідведенням відповідачем, сезонності та показників лічильника з урахуванням уточнень і перерахунків за період з січня 2010 року по жовтень 2011 року складає 16790 грн. 37 коп.. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2015 року позовні вимоги Комунального підприємства "Дніпроводоконал" Дніпропетровської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості та судових витрат - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради збитки в вигляді заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 16790 грн. 37 коп. та витрати на судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 17033 грн. 97коп. В апеляційній скарзі представник відповідача [PERSON], посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процессуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради відповідно до положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання. Зазначені правовідносини є складовою частиною правочину найму житлового приміщення, передбаченого нормами ЖК України, що виникли з дій боржника та КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, спрямованих на набуття цивільних прав та обов'язків щодо водопостачання і водовідведення та їх оплати. [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та є абонентом послуг щодо користування послугами водопостачання і водовідведення до його будинку. 25. 03. 2004 року з відповідачем укладено договір, шляхом відкриття особового рахунку та видана розрахункова книжка. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору на водопостачання і водовідведення та рішення № 526 Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 1995 року про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради, абоненту відкрито особовий рахунок, споживач зобов'язаний вносити своєчасно і в повному розмірі плату за надані послуги по водопостачанню і водовідведенню. Згідно розрахунку, в результаті неналежного виконання [PERSON] зобов'язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення за період з січня 2010 р. по жовтень 2011 року утворилась заборгованість, яка складає 16790, 37 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Задовольняючи позовні вимоги Комунального підприємства "Дніпроводоконал" Дніпропетровської міської ради, суд першої інстанції правильно виходив із того, що вина відповідача у завданні збитків доказана та позивач має право на таке відшкодування. Разом з тим, районний суд не прийняв до уваги посилання відповідача на пропуск строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, висновок районного суду про те, що позовна давність не спливла, оскільки сторона позивача ще в 2013 році в письмовому вигляді зверталася до відповідача з питанням позасудового врегулювання спору про погашення боргу за вказаний період, потім в серпні 2014 року було звернення до суду із заявою про видачу наказу про стягнення цієї суми, є помилковим. Як видно із матеріалів цивільної справи, позивач просив стягнути із відповідача суму боргу за період з січня 2010 року по жовтень 2011 року. Із заявою про видачу судового наказу Комунальне підприємство "Дніпроводоконал" Дніпропетровської міської ради звернулося у серпні 2014 року. До суду із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 23 листопада 2014 року. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням правил ст. 256 ЦК України підлягає стягненню сума заборгованості з липня 2011 року по жовтень 2011 року у розмірі 2852грн. 38 коп. За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 22 січня 2015 року підлягає зміні в частині стягнутої суми.

Outcome: partial