Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У лютому 2019 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] - з заявою про встановлення факту смерті. Свою заяву обґрунтовувала тим, що 27 вересня\~2018\~року в населеному пункті с.м.т. Чорнухине Перевальського району Луганської області (населений пункт, розташований на території, непідконтрольній державні владі України) помер та похований громадянин України [PERSON], «05» жовтня [INFO]. Причина смерті: не встановлена. Померлий є батьком заявника, що підтверджується рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22.01.2019 року про встановлення факту родинних відносин. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. На підставі вищевикладеного просила суд ухвалити рішення, яким: Встановити факт смерті [PERSON] «05» жовтня [INFO], громадянина України, в с.м.т. Чорнухине Перевальського району Луганської області,(населений пункт, розташований на території, непідконтрольній державній владі України), померлого 27 вересня 2018 року. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] та представник заінтересованої особи: Кременчуцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не зявилися. Від заявника та її представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне: Згідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ст.\~1\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України N\~5\~від 31\~березня 1995\~року "Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення" "Відповідно до статей 255, 271\~ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення". Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. За змістом частини першої статті 317\~ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України". Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України суд вправі встановити факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи. Предметом доказування у цих справах є не сама подія смерті, а її чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки. Перед тим, як звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті у певний час заявник зобов'язаний спочатку звернутися у орган Державної реєстрації актів цивільного стану. Після одержання відмови органу Державної реєстрації актів цивільного стану у реєстрації події смерті заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний день. Судом встановлено, що 27 вересня\~2018\~року помер [PERSON] в населеному пункті с.м.т. Чорнухине Перевальського району Луганської області, тобто на тимчасово окупованій території, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВВ № 065993, видане Виконавчим комітетом Чорнухінської сільської ради Перевальського району Луганської Народної Республіки, за актовим записом № 69. Померлий є батьком заявника, що підтверджується рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області № 536/2040/18 від 22.01.2019 року про встановлення факту родинних відносин. [PERSON] звернулася до Кременчуцького районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] За результатами розгляду її заяви, їй було надано письмову відмову у проведенні реєстраційних дій у зв'язку з тим, що нею було пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Заявник,\~як дочка\~померлого \~[PERSON]\~не може\~здійснити подальшу реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. Згідно до вимог ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України "Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи". Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року N 990-VIII "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України" - "Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58\~ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Суд не приймає, як належні докази: свідоцтво про смерть [PERSON] серії І-ВВ № 065993, видане Виконавчим комітетом Чорнухінської сільської ради Перевальського району Луганської Народної Республіки, за актовим записом № 69, оскільки лікарських установ підконтрольних Україні на теперішній час немає. А згідно Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України"\~від 15\~квітня 2014\~року N\~1207-\~VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків. В п. п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N 2, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на наступне: "розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58,59\~ЦПК України про належність і допустимість доказів…", виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185,187,189 ЦПК України". На підставі вищевикладеного, суд приймає до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена у свідоцтві про смерть серії І-ВВ № 065993, видане Виконавчим комітетом Чорнухінської сільської ради Перевальського району Луганської Народної Республіки, за актовим записом № 69. Таким чином, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час підтверджений, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved