Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 16.11.07 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого він є, та відповідачем було укладено кредитний договір № МL - АОО/338 0DC/2007 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит в розмірі 20 300 доларів США. Згідно з умовами кредитного договору, банк виконав своє зобов»язання за ним і надав відповідачеві як позичальнику кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на суму і на умовах, визначених кредитним договором. Відповідач як боржник зобов»язався прийняти, належно використати та повернути позивачеві кредитні кошти у строки, зазначені у кредитному договорі, сплатити відповідну платню за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору. Однак, відповідач як боржник порушив вимоги п.1.5.1 кредитного договору щодо умов розмірів та строків погашення боргу. Вважає, що згідно з положеннями п. 1.9.1 кредитного договору, має право вимагати дострокового виконання зобов»язання. За станом на 06.06.14 р. заборгованість за кредитним договором склала 212 518 грн. 22 коп., що складається із 17 671 грн. 12 долара США, що еквівалентно сумі 200 567 грн. 21 коп. залишку заборгованості за кредитом; 1 040,52 доларів США, що еквівалентно сумі 11 809 грн. 90 коп. сумі відсотків за користування кредитом; 141 грн. 11 коп. пені. У забезпечення своєчасності виконання зобов»язання за кредитним договором, між відповідачем та банком було укладено договір іпотеки № РМL АОО/338 ОDС від 16.11.07 р. (далі - договір іпотеки), згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: [ADDRESS]. Згідно з умовами договору іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги по поверненню суми кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати пені за прострочення повернення кредиту та сплати процентів, відшкодування збитків, витрат, викликаних порушенням кредитного договору, у випадку несплати відповідачем будь - якої суми у передбачених кредитним договором розмірах, в умовлені строки, з вартості предмета іпотеки. Зазначає, що на його вимогу погашення боргу відповідач не реагує. Просить позов задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачеві на праві власності, для задоволення його грошових вимог за кредитним договором. Просить також стягнути з відповідача на його користь судові витрати у справі. Представник позивача - адвокат - в судовому засіданні позов підтримав повністю, суду додатково пояснив, що вважає за необхідне, щоб звернення стягнення на предмет іпотеки було проведено з прилюдних торгів згідно з положеннями ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідач є зареєстрованим та проживаючим у спірній квартирі. Просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоча належно оповіщений. Причини неявки суду не повідомив, письмового заперечення проти позову до суду не подав. Суд вважає, що розгляд справи, з врахуванням позиції представника позивача, можливий у відсутності відповідача, згідно з положеннями ст. ст. 224 - 228 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивач, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 1 054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Копією кредитного договору доводиться та обставина, що відповідачеві як позичальникові банком було надано кредит в сумі 20 300 доларів США строком до 16.11.22 р. із сплатою 5,99 % річних на споживчі цілі. Копією договору іпотеки, посвідченого 16.11.07 р. нотаріально, доводиться та обставина, що на забезпечення виконання зобов»язань відповідачем як позичальником за кредитним договором, між банком як іпотекодержателем та відповідачем як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачем було передано в іпотеку [ADDRESS], що складається з 3 - х кімнат, загальною площею 68, 5 м. кв., житловою площею 40,5 м. кв.. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні доведено ту обставину, що відповідач як позичальник свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі та належно не виконав, що стверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за станом на 06.06.14 р., копіями письмових вимог позивача, адресованих відповідачеві, про необхідність виконання зобов»язань за кредитним договором. За змістом договору іпотеки, іпотекодержатель має право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки. З метою задоволення своїх вимог - звернути стягнення на майно у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого - небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані; у разі порушення іпотекодавцем обов'язків за кредитним договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань зі сплати кредиту та (або) відсотків, винагород, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, оскільки відповідач як позичальник умови кредитного договору належно не виконує, в рахунок погашення заборгованості останнього перед позивачем (банком) за кредитним договором, позивач має, як це передбачено законодавством, право звернення стягнення на предмет іпотеки, що визначений у договорі іпотеки. Оскільки у договорі іпотеки врість премета іпотеки - спірної квартири сторонами погоджена у сумі 208 797 грн., а сума заборгованості за кредитним договором за станом на 06.06.14 р. складає 212 518 грн. 22 коп., і розрахунок заборгованості, наданий суду позивачем, будь- яких сумнівів у суду не викликає, суд вважає, що мається співмірність між сумою боргу та вартістю предмета іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення у задоволення його вимог за кредитним договором. За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, 07.06.14 р. набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", дія якого, на думку суду, поширюється на правовідносини, що склались між сторонами спору. Як слідує з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", що набрав чинності 07.06.14 р., протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Так, відповідач як позичальник одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення ним виконання за кредитним договором, він же передав банку в іпотеку спірну квартиру, загальна площа якої не перевищує 250 кв. м.. Крім того, як слідує з вищезазначених договорів, це нерухоме майно використовується відповідачем як житло - місце його постійного проживання, де він і зареєстрований. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставах, передбачених цим Законом. Даних про те, що у відповідача є інше, крім вищезазначеної квартири, житло, або що він на даний час не зареєстрований у спірному житлі, у справі немає. Спірна квартира передана відповідачем як іпотекодавцем банкові відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку», що випливає із змісту обґрунтування позовних вимог позивача. Враховуючи наведене, у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на спірну квартиру, слід відмовити саме з підстав, передбачених у наведеному вище Законі України № 1304 - VII від 03.06.14 р. «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". На підставі наведеного,

Outcome: dismissed