Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

15 серпня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, а пізніше із заявами про збільшення позовних вимог, в яких просила суд зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні автомобілем марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні технічним паспортом на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; встановити порядок користування автомобілем марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], згідно якого, в період часу з 12.00 години дня понеділка до 12.00 години дня четверга, щонеділі, спірний автомобіль передати в користування [PERSON], в період часу з 12.00 години четверга до 12.00 години понеділка, щонеділі, передати в користування [PERSON], з наданням в цей час технічного паспорту на автомобіль один одному; встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з 01.10.2002 року по 01.12.2007 року; визнати спільним сумісним майном [PERSON] і [PERSON] гроші в сумі 30000 грн., вкладені [PERSON] на депозитний рахунок [NUMBER] в ВАТ КБ "Надра". В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 01.10.2002 року проживає однією сім'єю з [PERSON], а з 01.12.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання та за час шлюбу придбали автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. З 2013 року разом не проживають, та з того ж часу виник спір щодо користування зазначеним майном, оскільки автомобіль та технічний паспорт на нього перебуває у [PERSON], який відмовляє їй в користуванні автомобілем. 10 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, а пізніше із заявою про його уточнення, в яких просив суд визнати за ним та [PERSON] право власності, за кожним з них, на ? частину автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; стягнути з [PERSON] ? частину вартості побутових речей набутих за час шлюбу в сумі 55655,50 грн.; розірвати між ним та [PERSON] шлюб, зареєстрований 01.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 546. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що з 01.10.2002 року проживає однією сім'єю з [PERSON], а з 01.12.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання та за час шлюбу ними було придбано автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та ряд побутових речей, вартість яких за його розрахунком становить 55655,50 грн. З 2013 року разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, оскільки втратили почуття повага та любові один до одного. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала з тих же підстав та просила його задовольнити, зустрічний позов в частині позовних вимог про розірвання шлюбу визнала, а в частині розподілу побутових речей набутих за час шлюбу визнала частково, вважаючи, що побутові речі повинні бути розподілені між сторонами в натурі. В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити, а позов [PERSON] не визнав посилаючись на те, що спірний автомобіль на теперішній час дійсно перебуває в його користуванні, оскільки відповідачка не має прав на керування транспортним засобом та не зверталася до нього з вимогою надати їй транспортний засіб в конкретний час із підтвердженням надання нею доручення конкретній особі на керування транспортним засобом. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З норм ст. ст. 60, 69,70 СК України вбачається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Аналогічні норми містить ЦК України (ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам не повнолітніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони з 01.10.2002 року проживали однією сім'єю, а з 01.12.2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. При цьому спочатку проживали в будинку, який належить на праві приватної власності [PERSON], розташованому за адресою: [ADDRESS], а з вересня 2003 року проживали в квартирі, яка належить на праві приватної власності [PERSON], розташованій за адресою: [ADDRESS]. За час спільного проживання та перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами за спільні кошти, в кредит, 12.03.2008 року був придбаний автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видано на ім'я [PERSON] Згідно довідки, виданої ПАТ "Кредитпромбанк" 27.01.2011 року, кредит наданий [PERSON] на придбання спірного автомобіля погашено повністю, право застави по договору застави від 19.03.2008 року припинено. З метою накопичення коштів на придбання спірного автомобіля сторонами були відкриті депозитні рахунки у ВАТ КБ "Надра", де ними було накопичено 30000 грн., які були витрачені сторонами на перший внесок за автомобіль. З 2013 року разом не проживають, подружні стосунки не підтримують. Вищенаведені обставини сторонами не оспорюються. Аналізуючи встановлені по справі обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю з 01.10.2002 року по 01.12.2007 року, в частині визнання спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 грн., вкладені [PERSON] на депозитний рахунок [NUMBER] в ВАТ КБ "Надра", та які були витрачені подружжям [PERSON] та [PERSON] на придбання автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], в частині визнання за кожним з подружжя права власності на ? частину автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та в частині розірвання шлюбу між сторонами - підлягають задоволенню. Крім цього, за час шлюбу сторонами набуто побутові речі, які суд визнає об'єктами права спільної сумісної власності сторін, а саме: пилосос "Zepter", вартістю 1196 євро, дошка для праски фірми "Zepter", вартістю 143 євро, комбі - миска фірми "Zepter", вартістю83 євро, каструля 2,0 л фірми "Zepter", вартістю136 євро, пательня 3,0 л фірми "Zepter", вартістю 328 євро, набір ножів 5 шт., вартістю163 євро, кавовий апарат, вартістю 149 євро, блюдо для сервіровки, вартістю 100 євро, ручний безпровідний пилосос фірми "Zepter", вартістю 286 євро, очищувач повітря з іонізатором, вартістю 680 євро, ручний масажер, вартістю 73 євро, миска для приготування на пару, вартістю 74 євро, посуд 3,0 л., вартістю 183 євро, пательня без кришки 0,9 л., вартістю 45 євро, набір для герметизації, вартістю 374 євро, меблі кухонні, мийка, вартістю 8260 грн., набір м'яких меблів "Грізлі", витяжка "Faber", вартістю 7305 грн., мікрохвильова піч, вартістю 730 грн., ноутбук "Samsung", вартістю 3849 грн., холодильник LG, вартістю 3150 грн., телевізор "Samsung", вартістю 5555 грн., газова плита, вартістю 1000 грн. Загальна вартість вищенаведеного майна становить 130174грн. (4013 єро х (1 євро = 25 грн.)=100325 грн. +29849 грн.). При цьому судом встановлено, що все вище перераховане майно знаходиться в квартирі [PERSON], розташованій за адресою: [ADDRESS], та [PERSON] погодився в судовому засіданні із вартість наведеного майна, вказаною [PERSON], отже суд виходив із вартості спірного майна зазначеного [PERSON], в тому числі на посуд та побутові речі фірми "Zepter", вартість яких вказана в євро, та враховуючи, що згідно пояснень [PERSON], вартість зазначених предметів в договорах вказана в євро, але вона сплачувала їх вартість гривнями відповідно до встановленого курсу, а також враховуючи, що свідок [PERSON], який виступав продавцем вказаної продукції, зазначив, що на день розгляду справи в суді, представництвом фірми "Zepter" для покупців зазначеної продукції встановлено курс євро по відношенню до гривні, як 1 євро = 25 грн., що сторонами в судовому засіданні не оспорювалося, тому суд вираховуючи загальну вартість предметів фірми "Zepter", які є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], виходив з такого курсу валют. Також суд не вбачає підстав для визнання об'єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] наступного майна: міксер, вартістю 219 євро, фен, вартістю 50 євро, пательня 2,0 л., вартістю 251 євро, каструля 3,7 л., вартістю 233 євро, система очистки води "Єдельвассер", вартістю 595 євро, каструля 4,0 л., вартістю 200 євро, оскільки зазначене майно відповідно до пояснень [PERSON], за обоюдною згодою подружжя було подаровано чи придбано для інших осіб, що [PERSON] в судовому засіданні не спростовано; стіл журнальний, вартістю 653 грн., та ліжко, матрац, вартістю 3027 грн., також суд не визнає об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки відповідно до пояснень [PERSON] журнальний стіл сторонами ні коли не купувався, а ліжко було нею придбано до реєстрації шлюбу за особисті кошти, що в судовому засіданні [PERSON] не спростовано. Аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків: зазначене позивачем майно (побутові речі) набуде подружжям за час шлюбу, є рухомим майном, та відповідно, є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. При цьому дружина та чоловік не оспорюють, що їх частки в спірному майні є рівними, та ту обставину, що всі вище перераховані речі знаходяться в квартирі [PERSON] та купувалися сторонами з ініціативи [PERSON] саме для цієї квартири, та залишилися в користуванні [PERSON] після припинення спільного проживання сторін, при цьому [PERSON] має окреме житло, яке забезпечене необхідними йому побутовими речами, тому враховуючи наведені обставини та принципи розумності і справедливості, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] про поділ вищенаведеного майна, згідно якому перераховані речі слід залишити [PERSON], стягнувши з неї на користь [PERSON] ? частку їх вартості, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні автомобілем марки MITSUBISHI LANCER, ідентифікаційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та технічним паспортом на нього, то вони задоволенню не підлягають виходячи із наступного. Сторонами не оспорюється, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки кожного з них є рівними, а також ту обставину, що зазначений автомобіль на день розгляду справи в суді знаходиться в користуванні [PERSON], який обґрунтовує такий порядок користування тим, що [PERSON] не має посвідчення водія, отже не має можливості особисто користуватися спірним майном. Розглядаючи зазначену позовну вимогу суд виходив з того, що у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України, тобто [PERSON] зобов'язана довести належними та допустимими доказами свої позовні вимоги з яких вбачається, що станом на день звернення нею із зазначеним позовом, тобто станом на 15.08.2014 року, відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спірним автомобілем та в користуванні технічним паспортом до нього. При цьому в позовній заяві нею не зазначено коли саме відбувалися такі факти, а в судовому засіданні [PERSON] даючи показання в якості свідка зазначила, що такий факт мав місце 03.05.2014 року коли вона особисто звернулася до відповідача та його сина з проханням надати їй автомобіль, але отримала відмову, при цьому інших доказів на підтвердження такої зустрічі суду не надала, а відповідач заперечує такий факт, також в судовому засіданні за клопотанням [PERSON] були заслухані показання свідка [PERSON], яка повідомила, що в липні 2014 року була присутня під час телефонної розмови [PERSON] з [PERSON], в ході якої [PERSON] просила надати їй автомобіль для поїздки на море, але відповідач їй відмовив. Також [PERSON] послалась як на доказ на свою заяву подану 25.06.2014 року до Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області, в якій вона просила вжити заходів до [PERSON], який не надає їй в користування спірний автомобіль, не зазначаючи при цьому коли саме відбувся такий факт. Аналізуючи надані [PERSON] докази на підтвердження зазначеної позовної вимоги, суд дійшов висновку, що вище перераховані докази не доводять наявність обставин згідно яким позивач зверталася до відповідача в конкретний день та час із вимогою надати в користування спірний автомобіль, маючи на руках доручення конкретній особі на управління транспортним засобом, отже належних доказів на підтвердження вказаних позовних вимог позивач суду не надала, а також не зазначила в який спосіб слід усунути такі перешкоди, що в свою чергу унеможливлює виконання такого рішення в разі задоволення позову. Що стосується позовних вимог про встановлення порядку користування спірним автомобілем, то суд вважає, що така вимога заявлена передчасно, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вона має посвідчення водія чи надала доручення іншій особі на керування спірним транспортним засобом, тобто позивачем не доведено перед судом, що в разі задоволення позову вона буде мати можливість його виконати . За таких підстав первісний та зустрічний позови підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 60 - 67, 69, 70, 71, 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 3, 11, 12, 13, 16, 355, 356, 357, 364, 365, 367, 368, 372 ЦК України,

Outcome: partial