Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] ; третя особа: Криворізька універсальна товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) дійсним. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 12.03.2019 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачі в обгрунтування своїх позивних вимог зазначили, що 19 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого ім`я та від імені на той час неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] продала двохкімнатну квартиру 48 загальною площею 49,00 кв.м. та житловою площею 29,50 кв.м., що розташована на четвертому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був укладений та зареєстрований на Криворізькій універсальній товарній біржі за №001/152-Н. На підставі даного договору в КП ДОР «КБТІ» 01.03.2002 року було зареєстровано право власності за [PERSON] , неповнолітньою [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON] та [PERSON] , які в порядку ст. 1258 ЦК України відмовились від спадщини на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] .. 05.09.2018 року позивачі звернулись до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак їм було відмовлено в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчено Криворізькою універсальною товарною біржею 19.02.2002 року в порушення ст. 227 ЦК УРСР. Оскільки вказаний договір не посвідчений нотаріально позивачі не можуть реалізувати своє право з приводу отримання спадщини, тому просять суд визнати правочин за договором купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, клопотань не надала, заяв про розгляд справи у її відсутність не надходило. Представник третьої особи Криворізької універсальної товарної біржи у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що 19 лютого 2002 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого ім`я та від імені на той час неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] продала двохкімнатну квартиру 48 загальною площею 49,00 кв.м. та житловою площею 29,50 кв.м., що розташована на четвертому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку [ADDRESS] . Договір зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №001/1152-Н від 19 лютого 2002 року. Згідно до п. 4 цього Договору квартира продана за 1700,00 грн., які отримані Продавцем до підписання даного договору. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації, про що 01 березня 2002 року зроблено запис в реєстрову книгу за №2допП стор. 277 запис № 369, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору купівлі-продажу від 19 лютого 2002 року. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. Отже, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з частиною 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"). Суд приходить до висновку, що чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Таким чином, незважаючи на існуючу дату укладання правочину та норму, що дозволяла укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення, мала місце колізія норм ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акта, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, що вимагала обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житла, якщо однією із сторін є фізична особа. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даному випадку наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання договору його сторонами є зареєстрований на товарній біржі договір купівлі-продажу квартира, що відповідало на час його укладення вимогам ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору, передача покупцеві документів на квартиру, ключів від неї та саму квартиру. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (рідна бабця позивачів), що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є рідні доньки [PERSON] (матір позивача [PERSON] ) та [PERSON] (матір позивача [PERSON] ), які в порядку, передбаченому ст. 1258 ЦК України, відмовились від спадщини на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] .. Позивачі [PERSON] та [PERSON] 05 вересня 2018 року звернулися до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак їм було відмовлено в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчено Криворізькою універсальною товарною біржею 19.02.2002 року в порушення ст. 227 ЦК УРСР. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) на момент укладання договору купівлі-продажу 19.02.2002 року була неповнолітньою та від її імені виступала її матір [PERSON] .. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обрані позивачами способи захисту їх прав передбачені законом і відповідають йому. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved