Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей" про поновлення на роботі, скасування наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в котрій зазначено, що 02.10.2006 року вона була прийнята на роботу на посаду бухгалтера комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей". За весь період роботи на посаді бухгалтера комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей" до 27.02.2014 року вона не допускала порушень трудової дисципліни і до дисциплінарної відповідальності не притягалася. 27 лютого 2014 року відповідно до наказу за № 31 "Про призначення стягнення [PERSON]" їй і було оголошено догану. 31.03.2014 року директором КЗ КОР "Яготинський історичний музей" Демченко Л.В. було винесено наказ № 49 Про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, в зв'язку з чим їй було оголошено догану. 3.04.2014 року директором КЗ КОР "Яготинський історичний музей" Демченко Л.В. було винесено наказ № 52 Про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, в зв'язку з чим їй було оголошено догану. Всі три накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності були оскаржені в судовому порядку. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 23.04.2014 року було частково задоволено її позовні вимоги у справі за її позовом до Комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей", третя особа: Демченко Л.В.- директор комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей" про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарних стягнень та відшкодування моральної шкоди, а саме ухвалено: визнати незаконним та скасувати наказ директора комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей" № 52 від 03.04.2014 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]". У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення Яготинського районного суду Київської області в частині залишених без задоволення позовних вимог нею оскаржено в апеляційному порядку, до даного часу справа в апеляційному суді Київської області ще не розглядалася. З 10 квітня по 23 травня 2014 року вона хворіла, а 26 травня (понеділок) вийшла на роботу. 27 травня 2014 року їй було оголошено догану (наказ № 80 від 27.05.2014 року) за те, що вона нібито 04.04.2014 року запізнилася на роботу на 50 хв., а 08.04.2014 року - на 30 хв. Як зазначено в наказі № 80 від 27.05.2014 року, порушення нею трудової дисципліни було зафіксовано актами, які було складено 04 та 08 квітня 2014 року.Вважає наказ № 80 від 27.05.2014 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за запізнення на роботу незаконним, постільки вона на роботу 04 та 08 квітня 2014 року прибула вчасно о 08:30 год., а осіб, які складали акти, в цей час ще на роботі не було. Для обліку використання робочого часу працівників підприємства застосовується табелі форми № П-12, № П-13 а також № П-14, затверджені наказом Міністерства статистики України від 9 жовтня 1995 року № 253. Табель обліку робочого часу - поіменний список усіх працівників відділу, служби чи іншого структурного підрозділу підприємства з відмітками навпроти кожного прізвища про використання працівником робочого часу протягом облікового періоду. У табель вносяться відомості про відпрацьований час, надурочні години, запізнення та неявки на роботу. Слід зазначити, що журнал (книга) обліку робочого часу (явки на роботу та закінчення роботи), як і табелі форми № П-12, № П-13 а також № П-14 в закладі не ведуться. Щодо актів, які було складено 4 та 8 квітня 2014 року, то слід звернути увагу на те, що вони складалася значно пізніше, а не в ті дні. Доказом цього є те, що пояснення її запізнення на роботу 04.04.2014 року відбиралося у неї лише 7 квітня - через три дні поспіль, хоча 04 квітня вона була на роботі весь день і їй не повідомлялося про складання акта, як і ніхто її не запитував коли вона прийшла на роботу або чому вона запізнилася. 08 квітня вона теж весь день була на роботі, проте про акт від 08.04.2014 року вона дізналася лише 27 травня, коли їй було запропоновано дати пояснення щодо запізнення на роботу 08 квітня. З огляду на вищенаведене відповідачем не було належним чином встановлено фактів порушення нею трудової дисципліни - запізнення на роботу 04 та 08 квітня 2014 року, а тому наказ № 80 від 27.05.2014 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за запізнення на роботу є незаконним і підлягає скасуванню. Відповідно до наказу за № 81 від 28.05.2014 року її було звільнено з займаної посади з наступним формулюванням: "За неналежне та несвоєчасне виконання бухгалтером [PERSON] без поважних причин посадових обов'язків, неодноразове порушення трудової дисципліни та враховуючи те, що до неї застосовувались раніше дисциплінарні стягнення у вигляді доган, звільнити з посади бухгалтера [PERSON] згідно ст. 40, п. 3 КЗпП України 28.05.2014 року". Наказ про звільнення за № 81 від 28.05.2014 року, як і саме звільнення її з роботи вважає незаконним. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Виходячи з цього, при звільненні працівника з підстав, передбачених даною нормою закону, організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Як вбачається з наказу від 28 травня 2014 року № 81, її звільнено з роботи за неналежне та несвоєчасне виконання без поважних причин посадових обов'язків, і зазначено, що до неї раніше застосовувалися дисциплінарні стягнення у вигляді доган. У даному випадку відповідач обмежився лише загальним посиланням на допущені нею порушення. Проте, при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення, відповідач у наказі не зазначив, в чому конкретно виявилося нове порушення, яке стало приводом до її звільнення та коли і за що раніше до неї застосовувалися заходи дисциплінарного впливу (№ № наказів). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1; 148, 149 КЗпП України правила й порядок застосування дисциплінарних стягнень. За кожне порушення трудової дисципліни може застосовуватися лише одне дисциплінарне стягнення. Відповідно до частини першої ст. 61 Конституції України заборонено за одне і те саме порушення двічі притягувати до юридичної відповідальності одного виду. Отже, очевидним є те, що її звільнено з роботи за порушення, за які уже до цього до неї було застосовано дисциплінарні стягнення у вигляді догани, а саме:27.02.2014 року за наказом №31; 31.03.2014 року за наказом №49 та 27.04.2014 року за наказом № 80.Як зазначалося нею вище, накази за №№ 31 та 49 на даний час не можуть братися до уваги, оскільки їх правомірність нею оскаржується, до дійсного часу судове рішення в апеляційній інстанції не ухвалено, а наказ № 80 від 27.04.2014 року оскаржується нею у зв'язку з поданням даного позову. Тому лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.За передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.Отже, очевидним є те, що у період з 27 по 28 травня 2014 року нею не було допущено жодного дисциплінарного проступку, за який її ще не було притягнено до дисциплінарної відповідальності, а тому наказ від 28.05.2014 року за № 81 є незаконним, таким що підлягає скасуванню. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також, слід зазначити, що вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань. Моральна шкода, завдана їй в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному. Так, згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Проте, відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, це позначилося на її фізичному стані, останнім часом вона часто стала хворіти на розлади нервової системи: з 10.04.2014 року по 23.05.2014 року перебувала в стаціонарному відділенні Яготинської ЦРЛ та на амбулаторному лікуванні під наглядом лікаря - невропатолога. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 10 000 гривень. Просила визнати незаконними: наказ за № 80 від 27.05.2014 року про порушення трудової дисципліни та наказ за N2 81 від 28.05.2014 року про звільнення з роботи на підставі п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити її на роботі на посаді бухгалтера комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей" з 28.05.2014 року, стягнути з комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з комунального закладу Київської обласної ради "Яготинський історичний музей" на її користь компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень. Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, залишено без розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача позов визнав. Перевіривши матеріали справи, враховуючи, що представник відповідача позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved