Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

В листопаді 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (позивач) до авіакомпанія "Емірейтс Ерлайн (відповідач 1), авіакомпанія "FlyDubai" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аероклуб-АМС" (відповідач 2), в якому просив стянути з відповідача 1 та відповідача 2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок незаконного зняття з авіарейсу FZ 744, втрати квитків та витрат за простій номеру готелю в розмірі 76350,40 грн, моральну шкоду в розмірі 52240,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.09.2017 р. позивачем було придбано два авіаквитки, вартістю 49001,20 грн по маршруту «Київ-Дубаї» на авіарейс FZ 744, який виконувався авіакомпаніями «Емірейтс Ерлайн» в особі представника авіакомпанії в Україні та «Fly Dubai» в особі ТОВ «Аероклуб-АМС». Прибувши на рейс, відповідач 2 відмовився від переведення позивача, якого було знято з рейсу через відсутність листа-запрошення або віз у В`єтнам. Внаслідок зняття з рейсу, позивач втратив авіаквитки за маршрутом: Київ-Дубаї, Дубаї-Хо Ші Мін Сіті, Хо Ші Мін Сіті- Фу Куок та в зворотному напрямку Фу Куок - Хо Ші Мін Сіті, Хо Ші Мін Сіті- Дубаї, Дубаї-Київ та кошти за бронювання готелю в розмірі 27349,20 грн. Позивач зазначає, що у відповідача 2 були відсутні підстави для зняття з рейсу, оскільки для відвідування острова Фу Куок , тривалістю до 30 діб, лист-запрошення або віза не вимагаються. Діями відповідачів позивачу задано також моральну шкоду, яка полягає у переживаннях внаслідок відмови у здійсненні повітряного перевезення, фізичних та психічних перевантаженнях. Моральну шкоду оцінює в 52240,00 грн. У відзиві на позов представник відповідача 1 заперечує щодо задоволення позову, вважає відповідача 1 неналежним відповідачем у справі, оскільки вина останнього не доведена. Позивачу відмовлено у посадці на рейс FZ 744 «Київ-Дубаї» відповідачем 2, у зв`язку з відсутністю листа-запрошення або віз у В`єтнам. Відповідач 1 до перевезення за вказаним маршрутом відношення не має. Крім цього, авіакомпанія «Fly Dubai» зареєстрована в ОАЕ та представництв в Україні немає. По суті позову зазначає, що відповідач 1 та відповідач 2 були послідовними перевізниками, які забезпечували маршрут позивача за напрямком Київ-Дубаї, Дубаї-Хо Ші Мін Сіті та в зворотному напрямку Хо Ші Мін Сіті- Дубаї, Дубаї-Київ. На офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України зазначено, що режим в`їзду громадян України до В`єтнаму є візовим. Громадяни усіх країн можуть перебувати протягом 30 днів з туристичною візою на острові Фу Куок в південній частині В`єтнаму. Під час реєстрації позивача на рейс FZ 744 ним було надано квитки за маршрутом Київ-Дубаї, Дубаї-Хо Ші Мін Сіті та в зворотному напрямку Хо Ші Мін Сіті- Дубаї, Дубаї-Київ. Однак, квитків за маршрутом Хо Ші Мін Сіті- Фу Куок та в зворотному напрямку Фу Куок - Хо Ші Мін Сіті, які дозволяють скористатись безвізовим режимом, надано не було. Вважає, що відповідач 2 обгрунтовано відмовив позивачу у перевезенні через відсутність візи та листа-запрошення. Крім цього, доказів реєстрації позивача на рейс FZ 744 та посадкового талону надано не було. Витрати позивача на оплату квитків на ім`я [PERSON] та бронювання готелю не підтверджені належними доказами. Моральну шкоду також вважає необґрунтованою, оскільки за Монреальською конвенцією будь-які виплати, не пов`язані з розміром фактичної шкоди, не підлягають стягненню. (а.с. 52-59) В судове засідання позивач не з`явився, в черговий раз подав клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні також зазначив про можливість розгляду справи у відсутність позивача. Представники відповідачів 1,2 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Враховуючи те, що справа перебуває в провадженні суду з 06.11.2018 р. (в судді Осаулова А,А. з 01.10.2020 р.), позиція позивача по справі зрозуміла, висловлена в позовній заяві та в письмових поясненнях, беручи до уваги те, що позивач фактично не заперечує щодо розгляду справи у його відсутність, але вчетверте подав клопотання про відкладення розгляду справи без надання доказів поважності причин неявки, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суді Шевченківського районного суд м. Києва Кондратенко О.О. від 23.01.2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 35-36) Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до авіакомпанія "Емірейтс Ерлайн", авіакомпанія "FlyDubai" в особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Аероклуб-АМС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 01.10.2020 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. Ухвалою суді Шевченківського районного суд м. Києва Осаулова А.А. від 02.10.2020 року призначити спрощене позовне провадження по цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 155) Суд, вислухавши пояснення представників відповідачів 1, 2, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2017 р. позивач прибув на посадку на авіарейс FZ744 за маршрутом Київ-Дубаї. За умовами ч. 1,2 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до положень ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Пунктом 1 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 735 від 30.11.2012 року встановлено, що пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Ст. 100 ч. 16 ПК України передбачає, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України. Ст. 104 ч. 5 ПК України передбачає, що якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. На час виникнення спірних правовідносин діяли Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України 30.11.2012 №735 Згідно п.1 гл. 1 розд. ХХVІ Правил пасажир відповідає за одержання всіх необхідних для подорожі документів: віз, дозволів, довідок тощо, а також за виконання всіх застосованих законів щодо виїзду, в`їзду та транзиту країни відправлення, прибуття та транзиту. Перевізник не відповідає перед пасажиром за наслідки того, що пасажир не одержав такі документи або візи чи не виконав такі застосовані закони. Відповідно до п. 6 розд. Х. Правил перевізник зобов`язаний здійснювати перевірку документів та у разі відсутності відповідним чином оформлених віз для в`їзду (транзиту) або документів, необхідних для подорожі, відстороняти особу від польоту. У такому випадку відмова від польоту вважатиметься добровільною. Пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Відсутність, помилковість в оформленні або втрата квитка та багажної квитанції не впливають на дійсність договору перевезення. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. (п.1, 2 гл.1 роз. IV Правил) Судом встановлено наявність у позивача авіаквитків за маршрутом Київ-Дубаї (FZ744, виліт 23:15 год. 23.12.2017 р., прибуття 06:50 год. 24.12.2017 р.), Дубаї-Хо Ші Мін Сіті (ЕК392, виліт 09:40 год. 24.12.2017 р., прибуття 19:35 год. 24.12.2017 р.), та в зворотному напрямку Хо Ші Мін Сіті- Дубаї (ЕК392, виліт 23:55 год. 22.01.2018 р., прибуття 04:25 год. 23.01.2018 р.), Дубаї-Київ (FZ727, виліт 09:20 год. 23.01.2018 р., прибуття 13:25 год. 23.01.2018 р.) підтверджується матеріалами справи. (а.с. 9-10) Крім цього, позивачем додано авіаквитки за аналогічним маршрутом, видані на ім`я [PERSON] . (а.с. 7-8) Згідно роз`яснення Посольства Соціалістичної Республіки В`єтнам від 20.08.2019 р. за №235/209VN громадяни України не можуть подати заявку на отримання електронної візи для в`їзду до В`єтнаму. Громадяни України повинні отримати дозвіл на в`їзд до В`єтнаму шляхом: отримання листа-погодження через туристичне агентство щодо отримання своєї візи в міжнародному аеропорту В`єтнамі, або отримання візи в Посольстві В`єтнаму в Україні; або безпосередньо подання та отримання візи в Посольстві В`єтнаму в Україні. Для громадян України, які відвідують тільки острів Фукуок, мають право прибути до міжнародного аеропорту у В`єтнамі, здійснити імміграційні процедури, а потім залишатись у визначеній зоні очікування в очікуванні посадки на свій рейс до Фукуоку (PQC). Якщо громадяни України забажають відвідати інші частини В`єтнаму під час свого перебування на острові Фукуок , вони можуть подати заяву на отримання візи до імміграційного департаменту Фукуоку . Тобто, режим в`їзду громадян України до В`єтнаму є візовим. Водночас, громадяни України можуть перебувати з туристичною метою на острові Фукуок в південній частині країни В`єтнам без отримання візи. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами намір відвідування тільки острову Фукуок , оскільки авіаквитків Хо Ші Мін Сіті- Фу Куок та в зворотньому напрямку Фу Куок - Хо Ші Мін Сіті позивачем як при посадці на рейс FZ 744 «Київ-Дубаї» представнику авіакомпанії, так і суду надано не було. Згідно п. 1 розд ХІ Правил перевізник має право відмовити в перевезенні на будь-якому етапі перевезення, анулювати бронювання або зняти пасажира з борту повітряного судна, якщо така дія необхідна: у зв`язку з необхідністю виконання чинних законів країни відправлення, прибуття або транзиту. Для забезпечення безпеки польоту перевізник має право відмовити в перевезенні на будь-якому етапі перевезення, анулювати бронювання або зняти пасажира з борту повітряного судна, виходячи з власних обґрунтованих рішень, якщо: пасажир не пред`явив для перевірки необхідні для подорожі документи (п. 2 розд ХІ Правил). Враховуючи те, що режим в`їзду громадян України до В`єтнаму є візовим, а позивачем не доведено намір відвідування острову Фукуок , відповідач 2 обгрунтовано відмовив позивачу в перевезенні через відсутність необхідних для подорожі документів. Щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 52240,00 грн та матеріальних збитків в розмірі 76350,40 грн слід зазначити наступне. Статтею 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору,у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов,та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. Вказана норма Монреальської конвенції щодо здійснення виплати тільки доведених фактичних збитків пасажирів також дублюється і в пункті 2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил, де зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами. Тобто, авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення лише у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами. Належних та допустимих доказів про понесені збитки в розмірі 76350,40 грн позивачем не надано. Крім цього, позивач просив компенсувати моральну шкоду в розмірі 52240,00 грн. Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Судом встановлено, що між сторонами склалися договірні відносини з приводу повітряних перевезень. При цьому, ані ПК України, ані Конвенція про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень, вчинена 28 травня 1999 року у м. Монреалі, а також Правилами або умовами укладених між сторонами договорів не передбачено відшкодування моральної шкоди у правовідносинах з повітряного перевезення пасажирів. Вказана позиція підтримана також Верховним Судом в постанові від 30.01.2018 р. у справі №175/4013/14-ц. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про захист прав споживачів, стягнення матеріальної шкоди за скасування авіаційного рейсу та стягнення моральної шкоди, суд не вбачає. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed