Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10.12.2009 р. з вини відповідача, який керував автомобілем "ВАЗ" була скоєна дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль “Нісан” д.н.з. [NUMBER]. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13.01.2010 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 17794,55 грн. Відповідно до ст.41 п. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 15 348,79 грн.. До теперішнього часу відповідачем завдані ним збитки не компенсовано, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь у порядку регресу 15348,79 грн. понесених витрат на виплату страхового відшкодування, судовий збір в розмірі 229,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з мотивів викладених у позові. Розрахунку витрат на правову допомогу до суду не надано. Відповідач в судове засідання позовні вимоги визнав частково, а саме в частині розміру страхового відшкодування, та судового збору, в частині витрат на правову допомогу - заперечував у зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю. Згідно з ч. 1, 4, 5 ст. 174 ЦПК України відповідач має право визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Судом не встановлено обставин, що часткове визнання позову порушить права , свободи чи інтереси інших осіб, а визнання позову не суперечить чинному законодавству. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, вислухавши пояснення представника позивача, доводи відповідача в частині заперечення позову, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.01.2009 року [PERSON], керуючи автомобілем "ВАЗ", державний номерний знак [NUMBER] по вул.. Мелешкіна - пр.Бульварний в м. Кривому Розі, не вибрав межі безпечної швидкості для руху, не витримав безпечну дистанцію для руху, скоїв зіткнення з автомобілем "Ніссан" державний номерний знак [NUMBER], який рухався попереду нього у попутному напрямку прямо. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно з постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.01.2010 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок ) гривень. Постанова набрала законної сили. /а.с. 9/. В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Відповідач [PERSON] на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. У судовому засіданні Відповідач не спростував цю обставину. Відповідно до ст.41 п.41.1 п. п. "а" Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з ст.1.6. Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. [PERSON], відповідно до ст.35 п.3 5.1 Закону України " Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", 17.03.2010 року звернувся до позивача з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригороди в розмірі 17794,55 / а.с.5/. Відповідно до ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Згідно з ст.22 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Стаття 29 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Зі звіту №148, складеного ПП "Експерт-сервіс-універсал", про оцінку страхового відшкодування власнику автомобіля "Nissan Primera" державний номер [NUMBER] станом на 14 грудня 2010 року, матеріальний збиток, в результаті його пошкодження при ДТП складає 17794,55 грн. /а.с.11-27/. Відповідно до наказу № 1154 від 30.04.2010р. Моторним (транспортним) страховим бюро України прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 15348,79грн. /а.с.36/. Зазначена сума перерахована на рахунок [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням №1921 від 05.05.2010 року АТ "Брокбізнесбанк" /а.с.37/. Згідно з ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч. 1 Закону України " Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " після проведення виплати потерпілому у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги до відповідача, тому суд задовольняє позовні вимоги в частині розмірі страхового відшкодування, сплаченого позивачем. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 229,40 грн., що підтверджується оригіналом квитанції / а.с.1/. Витрати на правову допомогу відшкодування не підлягають, виходячи з наступного. Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та ФОП [PERSON] 27 вересня 2012 року укладено контракт № 71 про надання правової допомоги (а.с. 45-50). Судом встановлено, що Позивач сплачує ФОП [PERSON] за врегулювання страхової події 2000,00грн. (а.с.104). З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] отримала від Позивача у якості оплати за правову допомогу 1000,00грн. (а.с. 39). Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Частина 1 ст.60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність взаємний зв'язок доказів у сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Однак, відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За наявними у справі договором та квитанцією, позивач лише уклав Договір про надання юридичних послуг з ФОП [PERSON] і за надання правової допомоги сплатив передплату у розмірі 1000,00грн. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], як представник позивача жодного разу не прийняла участі у судових засіданнях, пояснень у справі не надавала, тобто представництво інтересів позивача в зв'язку зі зверненням до суду під час перебування справи в провадженні суду не здійснювала. Позивачем, на момент розгляду справи та дослідження доказів, не представлено суду актів виконаних робіт, які б підтвердили загальну тривалість витраченого представником ФОП [PERSON] часу на надання правової допомоги з врахуванням вимог закону в частині оплати вартості послуг за надання правової допомоги та відповідного розрахунку оплати витраченого часу. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості здійснити розрахунок витрат на правову допомогу, з урахуванням обсягу проведеної ФОП [PERSON] роботи відповідно до розмірів, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Отже, доказів або будь-яких інших відомостей про кількість годин витрачених представником позивача на вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням суду не надано. Крім того, надані договір та квитанція не свідчать про понесення Позивачем витрат у розмірі 2000,00грн. саме у зв'язку зі здійсненням страхового відшкодування [PERSON], та пред'явленням позову до [PERSON] Тобто, позивачем не було надано суду безспірних доказів про те, яка конкретно правова допомога була надана особою, яка здійснювала надання правової допомоги, про те, скільки годин було витрачено вищевказаною особою на надання правової допомоги, а також доказів про те, що вартість такої правової допомоги відповідає заявленому розміру та ця правова допомога надана саме у зв'язку з пред'явленням позову до [PERSON]. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу з підстав не надання позивачем доказів щодо підтвердження розміру витрат на правову допомогу, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». За таких обставин суд,

Outcome: partial