Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги збільшили, збільшені підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 3.09.2004 року сторони уклали між собою шлюб. Від зареєстрованого шлюбу вони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] . Понад рік сторони проживають окремо і весь цей час відповідач не достатньо надає необхідної допомоги на утримання дитини, хоча і має нерегулярний мінливий щомісячний дохід. За таких обставин просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі 5000 грн. щомісяця з 15.09.2017 року і до досягнення нею повноліття. Крім того, позивач сплатила за навчання доньки за репетиторські заняття з математики, фізики, німецької мови, хімії, української мови, англійської мови 26 460 грн.; за навчання у Мистецькому коледжі 3000 грн., на одяг та взуття витрачено 5712 грн. 09 коп.; на придбання канцтоварів та книг - 1235 грн. 30 коп.; на консультації лікарів - 2335 грн. 20 коп.; на поїздку до Грузії - 10 689 грн. 38 коп.; на поїздку до Польщі - 6 830 грн. 96 коп.; та інші попередні витрати на загальну суму понад 150 тис. грн. За описаних обставин просять стягнути з відповідача на користь позивача половину цієї суми - 75 013 грн. 17 коп. як додаткових витрат на утримання дитини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, пояснивши, що відповідач згоден сплачувати щомісячно 2500 грн. аліментів на утримання доньки та сплатити 29 000 грн. додаткових витрат, хоча доньці він надавав достатньо грошових коштів, коли вона приходила до нього. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, 3.09.2004 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1186 (т.1, а.с.17). Від зареєстрованого шлюбу вони мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.18-21). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.07.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Понад рік сторони проживають окремо і весь цей час відповідач не достатньо надає необхідної допомоги на думку позивача на утримання дитини, хоча і має регулярний щомісячний дохід. Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі та їх представниками, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.81 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав довідку №04/01 від 3.04.2018 року, з якої вбачається, що він працював в ТОВ „ЛОГІСТІК ГРУПП" і отримував заробіток, який сумарно склав за 2017 рік 34 816 грн. 12 коп. (т.1, а.с.82), при цьому позивач бажає встановити розмір аліментів у судовому порядку і саме у твердій грошовій сумі, тому суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, а не у частці від щомісячного доходу відповідача. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, наявність інформації про його на даний час постійний щомісячний дохід, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дитини, задовольнити позов частково в цій частині позовних вимог і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3500 грн. щомісяця на користь позивачки на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] з 15.09.2017 року - дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" для дітей такого віку (для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень), який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в задоволенні решти розміру аліментів необхідно відмовити. Суд вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані саме особливими обставинами. Дане положення стосується виключно особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є інвалідом. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку і повинні бути доведені документально сторонами по справі. При цьому, розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат і може бути визначений у твердій грошовій сумі платника. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз`яснює п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За правилами ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, які полягали у оплаті нею навчання доньки за репетиторські заняття з математики, фізики, німецької мови, хімії, української мови, англійської мови; за навчання у Мистецькому коледжі моделювання та дизайну, на одяг та взуття; на придбання канцтоварів та книг; на консультації лікарів; на поїздку до Грузії; на поїздку до Польщі; поїздки до табору „Голубое пламя"; Єгипту; Яремче-Ворохта; дитячий табір „Романтик", табір „Ямайка"; до Тайланду. Вказані витрати суд вважає такими, що відносяться до додаткових витрат на утримання дитини сторін. З цього приводу [PERSON] надала докази укладення нею відповідних договорів та документів по оплаті вказаних послуг (т.1, а.с.85-89; 158-160; 196; 199-215; 222; 240; 243). Підсумовуючи витрати позивача на доньку, загальна сума становила 141 704 грн. 60 коп., тому половина від цієї суми, яка складає 70 852 грн. 30 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як одноразовий платіж додаткових витрат на утримання дитини, в решті суми необхідно відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і не доведені позивачем та її представником документально. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1 536 грн. 80 коп. судового збору як загальну суму за дві позовні вимоги, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial