Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Ергопак» про стягнення невиплачених при звільнені грошових коштів, зобовязання надати листи непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. Позов обґрунтував тим, що з 11.12.2014 [PERSON] була прийнята на роботу до ТОВ «Ергопак» на посаду підсобного працівника. 05.10.2016 наказом № 1103-к ТОВ «Ергопак» позивача [PERSON] було звільнено з посади підсобного працівника за угодою сторін згідно з п. 1 ст.36 КЗпП України, з відповідним наказом про звільнення її було ознайомлено 06.10.2016 та при цьому ніхто з відділу кадрів ТОВ «Ергопак» не повідомив про те, що вона являється застрахованою особою та отримає компенсацію за тимчасову непрацездатність на підставі листа непрацездатності відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» в редакції від 05.10.2-16, де передбачено, що загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб. Ні в день звільнення, ні на наступний день і по день звернення до суду [PERSON] не було сплачено жодного лікарняного на підставі листів непрацездатності, тому у відповідача перед нею виникла заборгованість за несплату лікарняного в період часу з 23.01.2016 по 27.01.2016 включно в сумі 571,26 грн.. Після звернення до суду відповідач частково сплатив лікарняні в сумі 459,86 грн., наступні сім листів непрацездатності, які надавались [PERSON] ТОВ «Ергопак» не направляв до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку складає 46 407,54 грн. Вказаними неправомірними діями зі сторони відповідача [PERSON] завдано протягом останніх місяців значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних і душевних стражданнях та хвилюваннях, що призвело до загострення отриманих за час своєї професійної діяльності, хвороби так як була потреба в коштах на операцію по вилученню з її ноги металевої пластини, вона відчула себе ошуканою, що негативно позначилося на її психічному стані, змусило її нервувати і переживати внаслідок чого порушено її звичний життєвий уклад, тому що в неї з'явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, яку вона оцінює в 20000 грн.. Вважає, що згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи, що невиплачений лікарняний згідно чинного законодавства є складовою частиною заробітної плати, а невиплата заборгованості по заробітній платі є трудовим спором, то на цей спір не поширюється положення закону про тримісячний термін звернення позивача до суду. Просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість за несплату лікарняних за перші п'ять днів в період часу з 23.01.2016 по 27.01.2016 в сумі 571 грн. 26 коп. з урахуванням проведеної відповідачем виплати, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку складає 46 407,54 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн. та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 5000 грн.. Зобов'язати відповідача надати всі листи непрацездатності [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для сплати належних для виплат грошових коштів. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28.01.2016 (а.с.7-9 т.1) в судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в позові, в заяві про уточнення позовних вимог, позов підтримав та просить його задовольнити, надав заяву про поновлення строку [PERSON] для звернення до суду з відповідним позовом у звязку з перебуванням останньої на лікарняному з моменту отримання травми та уточнив розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, станом на день винесення судового рішення, що згідно наданого розрахунку (а.с.71 т.2) складає 47741,09 грн.. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечує відносно позову, про що надав суду письмові заперечення на позов (а.с.67-75 т.1; а.с.7-11 т.2), заяву про пропуск позивачем тримісячного строку для звернення до суду (а.с.48 т.2) та просить відмовити в задоволенні позову повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечує відносно позову, просить відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши думку учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожен має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.12.2014 по 06.10.2016 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Ергопак» на посаді підсобного робітника виробництва серветок та губок (а.с.34 т.1, а.с.70 т.2), що підтверджується наказом №869-К від 11.12.2014 про прийняття на роботу (а.с.53 т.2) та наказом №1103-К від 05.10.2016 про припинення трудового договору (контракту), відповідно до якого позивача звільнено з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, запис про звільнення у трудовій книжці позивача зроблено 06.10.2016 (а.с.34 т.1, а.с.54 т.2), з наказом про звільнення [PERSON] ознайомлена 06.10.2016, про що свідчить її підпис в наказі. [PERSON] копії листків непрацездатності серії АГХ № 535431, серії АГХ № 535535, серії АГХ № 627210, серії АГХ № 544595, серії АГЦ №036152, серії АГЦ №031312, серії АГЦ №031709 позивач [PERSON] у період з 23.01.2016 по 09.02.2016, 10.02.2016 по 19.03.2016, 20.03.2016 по 28.04.2016, 29.04.2016 по 06.06.2016, з 07.06.2016 по 15.07.2016, з 16.07.2016 по 23.08.2016, з 24.08.2016 по 12.09.2016 була тимчасово непрацездатною, причиною непрацездатності зазначено: нещасний випадок на виробництві та його наслідки - 4 (а.с.18,20,22,24,26,28,30 т.1). Вище зазначені листки непрацездатності для проведення їх оплати були направлені на імя директора ТОВ «Ергопак», що за адресою: м. Канів, вул. Леніна, 161/1, про що свідчать супровідні листи та фіскальні чеки ЧД УДППЗ «Укрпошта» (а.с.17,19,21,23,25,27,29 т.1). Відповідно до наказу №1103-К про припинення трудового договору від 05.10.2017 (а.с.54 т.2) та розрахункового листа за жовтень 2016 (а.с.94 т.2) вбачається, що ТОВ «Ергопак» при звільненні [PERSON] провів остаточний розрахунок з останньою, а саме: нараховано 69,31 грн. компенсації за 1 день невикористаної відпустки, з яких належить до виплати 55,79 грн. В матеріалах справи відсутня інформація про здійснення інших проплат в день звільнення позивача [PERSON]. [PERSON] від 27.01.2016 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23.01.2016 о 09 год.00 хв. в ТОВ «Ергопак», затвердженого директором ТОВ «Ергопак» 28.01.2016 (а.с.79-83 т.1) вбачається, що нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом. Судом установлено, що на момент звільнення позивача з роботи (06.10.2016) заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] відсутня, що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2016 року та не оспорюється позивачем та її представником. [PERSON] із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає структуру заробітної плати, що включає в себе: - основну заробітну плату. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткову заробітну плату. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до п.п. 3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5, оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації є іншими виплатами, що не належать до фонду оплати праці. Аналіз зазначених вище норм права дає підстави вважати, що допомога по тимчасовій непрацездатності не входить до структури заробітної плати, а тому на вимогу [PERSON] про стягнення допомоги за листками непрацездатності поширюються норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Разом з цим за змістом частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи. Тобто правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права, а відтак і обґрунтованості позовних вимог. Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтереси не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 6 (із змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз'яснено, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Представник позивача просив поновити позивачу строк звернення до суду, пропущений у зв'язку з хворобою (а.с.58,59 т.2). На підтвердження цієї обставини він надав епікриз з історії хвороби стаціонарного хворого хірургічного відділення Канівської ЦРЛ в період з 20.02.2017 по 09.03.2017 та медичну картку, в якій є записи про звернення до лікаря 13.03.2017 та призначене лікування (а.с.97,98 т.2). Захворювання позивача суд вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом, так як трудові права [PERSON] порушено, то відповідно є підстави для поновлення строку звернення до суду. Відповідно до листків непрацездатності серії АГХ № 535431, серії АГХ № 535535, серії АГХ № 627210, серії АГХ № 544595, серії АГЦ №036152, серії АГЦ №031312, серії АГЦ №031709 позивач [PERSON] у період з 23.01.2016 по 09.02.2016, 10.02.2016 по 19.03.2016, 20.03.2016 по 28.04.2016, 29.04.2016 по 06.06.2016, з 07.06.2016 по 15.07.2016, з 16.07.2016 по 23.08.2016, з 24.08.2016 по 12.09.2016 перебувала на лікарняному, причиною непрацездатності зазначено: нещасний випадок на виробництві та його наслідки -4 (а.с.18,20,22,24,26,28,30 т.1). Відповідно до розрахунку позивача (а.с.6 т.1, а.с.4 т.2) розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів лікарняного серії АГХ № 535431 виданого 09.02.2016 за період з 23.01.2016 по 27.01.2016 становить 571,26 грн. (41702,42 (заробітна плата за останні 12 місяців)/365 (кількість днів у році)=114,25 грн. (середньоденна заробітна плата); 114,25х5 (календ. днів лікарняного)=571,25 грн.) З даним розрахунком повністю погодився і відповідач, що підтверджується його аналогічним розрахунком, що міститься в матеріалах справи (а.с.171 т.1). Представником позивача [PERSON] 10.03.2016 на адресу відповідача було направлено лист непрацездатності серії АГХ № 535431 виданий 09.02.2016, який отримано підприємством ТОВ «Ергопак» 14.03.2016, але як вбачається з матеріалів справи та підтверджено показами представників відповідача в судовому засіданні допомогу по тимчасовій непрацездатності за 5 календарних днів в сумі 571,25 грн. позивачу нараховано лише 13.04.2017 (а.с.89,171 т.1), що більше ніж через рік після отримання підприємством листка непрацездатності та виплачено [PERSON] 20.04.2017 (а.с.77,78 т.1). Судом встановлено, та ніким не оспорюється, що на момент звернення представника позивача з даним позовом до суду 21.03.2017, позивачу залишилися не нарахована та не виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності за усіма листками непрацездатності. Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової непрацездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ, організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для огляду за непрацездатними. За положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. [PERSON] зі ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з перерахованих у частині першій цієї статті страхових випадків, в тому числі, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві; необхідності догляду за хворою дитиною. [PERSON] з ч. 2 ст. 22 цього Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Протягом усього періоду перебування у трудових відносинах (включаючи і день звільнення) працівник є застрахованою особою. Відповідно до Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою КМУ від 26.06.2015 №440 витрати, повязані з оплатою днів тимчасової непрацездатності, відносяться до витрат підприємств, установ, організацій. Відповідно до ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця. Таким чином, оскільки страховий випадок - тимчасова втрата працездатності [PERSON] настав 23.01.2016, тобто до моменту звільнення 06.10.2016, позивачка вважається застрахованою особою, а допомога по тимчасовій непрацездатності повинна бути виплачена їй за весь період до відновлення працездатності. Так, в період з 23.01.2016 по 09.02.2016 за першим лікарняним серії АГХ № 535431 (а.с.18) позивачка перебувала на лікарняному 18 днів., а тому ТОВ «Ергопак» зобов'язане оплатити перші п'ять днів тимчасової непрацездатності, а починаючи з шостого дня непрацездатності вказана допомога виплачується застрахованим особам за рахунок Фонду соціального страхування, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що Відповідач повинен сплатити на користь Позивачки допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 23.01.2016 по 27.01.2016 згідно листка непрацездатності серії АГХ № 535431 за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності в сумі 571,25 грн. без вирахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів, але враховуючи здійснення часткової проплати в квітні 2017 року в розмірі 459,86 грн., до стягнення підлягає 111,39 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності. Що стосується уточнених позовних вимог в частині стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день винесення рішення суду, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16. Враховуючи, що виплаті роботодавцем допомоги по тимчасовій непрацездатності передує певний комплекс дій, а листи непрацездатності були подані позивачем на підприємство за довго до її звільнення, а саме перший листок непрацездатності серії АГХ № 535431 виданий 09.02.2016 підприємством отримано 14.03.2016, а останній листок непрацездатності серії АГЦ №031709 виданий 23.08.2016 підприємству направлено 13.09.2016, суд вважає, що відповідач ТОВ «Ергопак» міг вчасно провести нарахування та оплату [PERSON] перших пяти днів допомоги по тимчасовій непрацездатності в період з 23.01.2016 по 27.01.2016, в день її звільнення 06.10.2016, а відтак на вимогу [PERSON] про стягнення заборгованості за несплату лікарняних за перші пять днів поширюються норми ст.117 КЗпП України внаслідок вини роботодавця у невиплаті належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП. Разом з тим, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постановах від 07 листопада 2012 року в справі за №6-135цс12 та від 14 листопада 2012 року в справі за №6-139цс12). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про плату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. [PERSON] з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093 цс15. [PERSON] остаточного розрахунку середнього заробітку за весь час затримки станом на 26.06.2017, що міститься в матеріалах справи (а.с.71 т.2) представником позивача зазначено, що загальна сума середнього заробітку складає 47741,09 грн. ((4905,27 грн. (листопад 2015) +6563,29 грн. (грудень2015))/43 робочі дні за останні два місяці (21 робочі дні у листопаді 2015 та 22 робочі дні у грудні 2015)=266,71 грн. (середньоденна заробітна плата за останні два місяці). Період невиплати належної заробітної плати з 06.10.2016 (день звільнення) по 26.06.2017 (день винесення судового рішення): жовтень 2016 -17 робочих днів + листопад 2016 22 робочих днів + грудень 2016 22 робочих дня + січень 2017 20 робочих днів + лютий 2017 20 робочих днів + березень 2017 22 робочих днів + квітень 2017 19 робочих днів + травень 2017 20 робочих днів + червень 2017 17 робочих днів =179 робочих днів; 266,71 грн.х179 робочі дні =47741,09 грн.) [PERSON] довідки про доходи ТОВ «Ергопак» № 765 від 20.06.2017 (а.с.52 т.2) заробітна плата [PERSON] за листопад 2015 року становить 4905,27 грн., за грудень 2015 року становить 6563,29 грн. Разом із цим, суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, згідно якої при розгляді справи про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно брати до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Отже, враховуючи наведені вище обставини, а також те, що судом встановлено, що в день звільнення роботодавцем за відсутності спору не було виплачено позивачу допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 571,25 грн., приймаючи до уваги, що розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 266,71 грн. (а.с.71 т.2, ), зважаючи на неістотність суми заборгованості, на яку поширюються правила статті 117 КЗпП, у порівнянні із тим середнім заробітком, на який претендує позивач (47741,09 грн.), суд вважає справедливим застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір компенсаційної виплати працівникові за затримку розрахунку до 5000 грн. Таким чином позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині зобовязання відповідача ТОВ «Ергопак» надати всі листки непрацездатності громадянки [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для сплати належних для виплат грошових коштів, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. У період перебування у трудових відносинах з ТОВ «Ергопак» позивач [PERSON] була тимчасово непрацездатною, безперервно, починаючи з 23.01.2016 по 12.09.2016 включно, що підтверджується листом непрацездатності серії АГХ № 535431, продовженого в подальшому листами непрацездатності серії АГХ № 535535, серії АГХ №5627210, серії АГХ № 544595, серії АГЦ №036152, серії АГЦ №031312, серії АГЦ №031709, причиною непрацездатності зазначено: нещасний випадок на виробництві та його наслідки -4. Відповідно до ст. 253 Кодексу Законів про працю України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, в тому числі страхуванню від тимчасової непрацездатності. Відповідно до п.1. ч.2 ст.10 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 1105), Фонд соціального страхування України зобов'язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом. За приписами ст. ст. 18, 22, 30 Закону №1105, право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві. Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України). Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду. Частиною 5 статті 32 Закону визначено, що матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності. Відповідно до статті 34 цього ж Закону, фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування (із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства). Після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені Законом. Таким чином, роботодавець оплату перших п'яти днів тимчасової непрацездатності працівнику внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснює за рахунок коштів підприємства, установи, організації та повинен вчинити для цього певні дії, зокрема - отримати лист непрацездатності від працівника; провести розрахунок суми оплати за перші п'ять днів тимчасової непрацездатності за рахунок своїх коштів та суми допомоги по тимчасовій непрацездатності; заповнити та подати до Фонду соціального страхування заяву-розрахунок про нараховані застрахованій особі суми матеріального забезпечення за їх видами; отримати фінансування від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок, що відкривається роботодавцем, та здійснити виплату лікарняних позивачу. У судовому засіданні зясовано, що позивачу не здійснено виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності за листами непрацездатності в кількості 7 листів, крім часткової виплати за перші пять днів за рахунок коштів роботодавця. Так само останнім не було направлено до Фонду соціального страхування заяву-розрахунок про нараховані застрахованій особі - позивачу, суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, у зв'язку з чим і не було отримано відповідачем фінансування від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок, що має бути відкритий роботодавцем, та не здійснено виплату лікарняних позивачу, оскільки ці дії здійснюються у визначений строк. Водночас, слід відзначити, що виплаті роботодавцем допомоги по тимчасовій непрацездатності передує певний комплекс дій - прийняття комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб) рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. При цьому, комісія розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення страхувальник - роботодавець нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок. Починаючи з шостого дня обовязок роботодавця по сплаті належних особі сум, повязаних з тимчасовою втратою працездатності виникає лише після перерахування даних сум на рахунок підприємства з відповідного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що у звязку з встановленою комісією ТОВ «Ергопак» із соціального страхування з тимчасової втрати працездатності невідповідністю у наданому [PERSON] листку непрацездатності серії АГХ №535431 від 09.02.2016, яка полягала в тому, що в листку непрацездатності вказано причиною непрацездатності нещасний випадок на виробництві та його наслідки (код 4), що не відповідає [PERSON] від 27.01.2016 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23.01.2016 о 09 год.00 хв., вирішено відкласти призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності до моменту усунення невідповідностей у листку непрацездатності у досудовому або судовому порядку. Актом від 27.01.216 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23.01.2016 о 09 год.00 хв. в ТОВ «Ергопак», затвердженого директором ТОВ «Ергопак» 28.01.2016 (а.с.79-83 т.1) встановлено, що нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом. Відповідно до листа ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №140-11-13 від 25.05.2016 (а.с.86,87 т.1) відповідачу розяснено, що у звязку з тим, що нещасний випадок, який стався з [PERSON] на території виробничого комплексу ТОВ «Ергопак», комісією з розслідування нещасного випадку не пов'язаний з виробництвом, підстави для фінансування за рахунок коштів Фонду допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] відсутні. Фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності в даному випадку має здійснюватися в порядку та на умовах, передбачених розділом IV Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Крім того, відповідачу листом ВД Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №2727/9-13 від 01.11.2016 (а.с.84,85 т.1) розяснено, що листки непрацездатності серії АГХ №№ 535431, 535535, 627210, 544595, серії АГЦ №№ 036152, 031312, 031709 видані [PERSON] відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 №455. В усіх вищезазначених листках непрацездатності вказано причину непрацездатності: нещасний випадок на виробництві та його наслідки - 4. Відповідно до пункту 3.3 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом МОЗ України від 03.11.2001 №532/274/136-ос/1406, у графі «Причина непрацездатності» слід обов'язково підкреслити відповідну причину звільнення від роботи. Пункти 2,4 виправленню не підлягають. Заявою-розрахунком не передбачено фінансування по листках непрацездатності, де причиною непрацездатності є нещасний випадок на виробництві та його наслідки. Акт проведення розслідування нещасного випадку (форма Н-5) не передбачений чинним законодавством як документ, що є підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатні. Зазначення в листках непрацездатності коду причини непрацездатності «нещасний випадок на виробництві та його наслідки» або «невиробничі травми - 5» є предметом спору між закладом охорони здоров'я, що видав листки непрацездатності, та підприємством, на якому стався нещасний випадок. Частиною 1 статті 17 Закону № 1105 передбачено: спори, що виникають із правовідносин за цим Законом вирішуються в судовому порядку. Запропоновано питання щодо внесення виправлень закладом охорони здоров'я в графі «Причина непрацездатності» в листках непрацездатності гр. [PERSON] С,В. (4 на 5) вирішити в судовому порядку. У разі винесення судом рішення про зміну причини непрацездатності з 4 на 5, вищезазначені листки непрацездатності можуть бути прийняті до оплати за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Позивач [PERSON] раніше зверталася до суду з позовом ТОВ «ЕРГОПАК», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві про встановлення факту нещасного випадку на підприємстві повязаному з виробництвом, скасування акту за формою Н-5 від 27.01.2015 року, зобовязання скласти акти за формою Н-5 та Н-1. Ухвалою суду від 13.03.2017 за клопотанням позивача, вище вказану позовну заяву було залишено без розгляду (а.с.38,39 т.2). [PERSON] положень п. 8.3 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, за порушення порядку видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, лікарі несуть відповідальність згідно із законодавством України. З системного аналізу вказаних норм права вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин, існує визначений порядок виплати страхового відшкодування з тимчасової втрати працездатності, який наведений вище. Виходячи з визначеного законодавством обсягу прав, обов'язків та відповідальності роботодавця, як страхувальника, та працівника, як застрахованої особи, а також приймаючи до уваги вимоги ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", згідно яких підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, суд приходить до висновку, що за встановлених обставин вимога позивача про зобовязання ТОВ «Ергопак» надати усі листки непрацездатності позивача [PERSON] до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для сплати належних для виплат грошових коштів є безпідставною, оскільки підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, а не самі листи непрацездатності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовної вимоги в частині зобовязання ТОВ «Ергопак» надати усі листки непрацездатності позивача [PERSON] до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності для сплати належних для виплат грошових коштів, оскільки вимога позивача в тому вигляді в якому вона заявлена є некоректною, за обставин встановлених в суді, позов в цій частині є безпідставним та не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу [PERSON], у зв'язку із невиплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності, було завдано моральної школи, оскільки, було порушено її нормальні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими людьми. Однак, з урахуванням ступеню та глибини моральних страждань позивача, характеру протиправних дій роботодавця,

Outcome: partial