Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2004 року, внаслідок несприятливої ситуації, що склалась в їхній сім"ї, а саме постійних сварок та непорозуміння 08.11.2010 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу має доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою, навчається в Улянівській НВК школі і знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ніколи не знаходив спільної мови із донькою, ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, не сприяє її фізичному та духовному розвитку, не цікавиться її життям , взагалі не відвідує, в останнє бачився з донькою шість років тому. Згідно рішення Деснянського суду м. Чернігова відповідач зобов"язаний сплачувати на утримання доньки аліменти, однак рішення суду відповідачем не виконується, аліменти в повному обсязі не сплачує, а тому просить суд позбавити його батьківських прав, так як це буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала і просить суд їх задовольнити, оскільки, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, про що свідчить поведінка відповідача по відношенню до дитини. При цьому пояснила, що з боку відповідача до неї мало місце фізичне насильство, а саме тілесні ушкодження. Всі обставини в сукупності свідчать, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому позивачка наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що останній раз він намагався побачитися з дитиною більш ніж два роки тому, до дитячого садка не приходив, зустрічі з дитиною не шукав, оскільки позивачка зобороняла йому спілкуватись з дочкою, але він бажає спілкуватись з дитиною. Надав довідку видану ВДВС Щорського РУЮ від 11.04.2014 року про погашення забогованості по виплаті аліментів на утримання доньки [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник служби у справах дітей Щорської РДА Чернігівської області Бутько О.М. в судовому засіданні пояснила, що до служби у справах дітей Щорської райдержадміністрації не надходила інформація про ухилення від виконання батьківських обов"язків [PERSON], тому вона при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що відповідач не приділяє уваги дочці, коли сторони проживали в шлюбі вів себе негатино, вчиняв сварки та фізично принижував позивачку. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що відповідач завжди турбувався про дочку, після розірвання шлюбу позивачка забороняє спілкуватися відповідачу з донькою. Заслухавши пояснення позивачки, покази свідків, думку прокурора, який вступив до розгляду даної справи у відповідності до положень ст.45 ЦПК України і вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано. Від спільного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Чернігівського РУЮ 06.06.2006 року. Відповідно до ст.ст.11 - 12 ЗУ „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно положень ст.14 ЗУ „Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 „Конвенції про права дитини", батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 3 „Конвенції про права дитини" в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON], [INFO], зокрема: не бере участі у вихованні, не цікавиться навчанням, не забезпечує необхідні умови для життя, матеріально не утримував, сплатив заборгованість по аліментах лише на час рогляду справи.. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved