Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У грудні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом з вимогами встановити факт його проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1999 р. по 01 червня 2013 р. та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, набутої за час спільного проживання. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 1999 р. він та відповідач почали проживати разом, мали близькі стосунки, між ними були любов та взаєморозуміння, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки подружжя, однак, проживали без реєстрації шлюбу. За час проживання фактично однією сім'єю між ними склалися добрі, довірительні сімейні відносини, вони піклувалися один про одного, вели спільний побут, купували речі для дому та себе, інше майно, меблі, робили ремонт в квартирі, планували та сумісно формували бюджет сім'ї, разом спілкувалися з родичами та друзями. На весілля, день народження, хрестини, ювілейні події, поховання, тощо їх запрошували як подружжя. Між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Позивач піклувався про сина відповідача - [PERSON]., який проживав разом із ними та є інвалідом з дитинства, відвозив його до школи та забирав звідти, приймав участь у батьківських зборах та участь у ремонті школи. За час проживання однією сім'єю з відповідачем, за спільні кошти була придбана, зокрема, квартира за адресою: [ADDRESS], яка була оформлена на відповідача. В даній квартирі позивач проживав до червня 2013 р. Після погіршення відносин з відповідачем був змушений залишити житло, до він постійно проживав. На даний час позивач власного житла не має. Відповідач та її представники проти задоволення заперечували, вказуючи, що твердження позивача щодо спільного проживання однією сім'єю з відповідачем не відповідають дійсності, оскільки насправді відповідач лише епізодично зустрічалась з позивачем з 2003 р., який проживав за місцем своєї реєстрації, членом її сім'ї він не був, спільного бюджету вони не мали. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до вимог ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Зі змісту позовних вимог та пояснень сторони позивача вбачається, що період, на який припадає проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу охоплює час з 1999 р. по червень 2013 р. Договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено 22.11.2002 р. /а.с. 7, 160/. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з п. 1 розд. VII "Прикінцеві положення" СК України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 р. За статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. N 697-XII "Про власність", ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 р., спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). Верховний Суд України у своїй постанові від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-135цс13 зробив наступний правовий висновок: "...Майно, набуте до 1 січня 2004 р. під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане у результаті спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору про поділ майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами у результаті спільної праці". Допитаний за правилами допиту свідка позивач вказав, що він з [PERSON] мешкали як одна сім'я, зокрема, з 1999 р. по 2000 р. за адресою [ADDRESS], з 2001 р. по 2003 р. вони мешкали як одна сім'я в будинку за адресою [ADDRESS], в якому за час їхнього проживання був зроблений ремонт, проведено водопостачання, встановлено телефон. Наприкінці 2002 р. [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] і почали проживати в ній як одна сім'я в т.ч. і син відповідача [PERSON] Квартиру позивач та відповідач підшукували і оглядали перед купівлею разом. Частину коштів на придбання цієї квартири дав позивачу його брат [PERSON] Решта коштів на придбання квартири це його з [PERSON] спільний бюджет, який складався з накопиченнь від підприємницької діяльності, яку здійснювали разом. Після придбання квартири вони спільно зробили ремонт, позивач також зробив великий підвал. Також позивач вказав, що син [PERSON] мешкав разом з ними, називав його батьком, позивач брав участь у його вихованні, відвозив до школи, відвідував батьківські збори, возив до м. Києва на операції. Допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача свідок [PERSON] вказала, що з 1998 р. є головою квартального комітету до відання якого належить будинок по [ADDRESS] та їй відомо, що в 2001 р. [PERSON] і [PERSON] придбали будинок по [ADDRESS] та мешкали в ньому разом з сином [PERSON]. Свідку відомо, що до цього сторони мешкали в однокімнатній квартирі. Вона бачила як [PERSON] працював по господарству, дбав про сина, який називач [PERSON] папою. Свідок неодноразово перебувала у будинку по [ADDRESS] та бачила там речі [PERSON] Також свідку відомо, що позивач та відповідач придбали трикімнатну квартиру по [ADDRESS] та переїхали туди. Підтвердила, що в цій квартирі [PERSON] зробив ремонт, в т.ч. підвал. Зі слів [PERSON] свідок знає, що родичі позивача допомогали грошима купити і будинок, а потім і квартиру за вищевказаною адресою. Безпосередньо документів, якими оформлювались правочини щодо нерухомості свідок не бачила. Особисто свідок бачила, що позивач постійно носив великі сумки з товаром, яким він та відповідач торгували на ринку. Свідок [PERSON] - батько позивача, підтвердив, що [PERSON] і [PERSON] жили однією сім'єю близько 14 років, жили дружно, неодноразово приїздили до нього в село, в т.ч. із сином [PERSON]. Свідок вказує, що [PERSON] називала батьків позивача мамою і татом. Його інший син [PERSON] коли приїздив з Росії, давав гроші всім родичам порівну, в т.ч. і [PERSON] [PERSON] - рідний брат позивача, який проживає в м. Северодвинську Архангельської області Російської Федерації, пояснив, що кожного року приїздив у відпустку до батьків в [ADDRESS], куди також приїздив його брат [PERSON] разом із [PERSON] та її сином [PERSON]. Свідок, вказує, що маючи достатній заробіток надавав кошти і своєму брату [PERSON] і [PERSON] Свідку відомо, що [PERSON] і [PERSON], проживаючи разом, придбали трикімнатну квартиру на [ADDRESS], 500 доларів на придбання якої він особисто дав [PERSON] Свідок особисто був у цій квартирі, як гість, вказує, що [PERSON] і [PERSON] жили дружно. Зі слів даного свідка син [PERSON] називав [PERSON] татом, [PERSON] прибирав за ним постільну білизну. Свідок [PERSON], який проживає у будинку по [ADDRESS] з 1990 р., вказував, що зі [PERSON] познайомився приблизно у 2002-2003 рр. в гаражах поблизу даного будинку, підтвердив, що в 2002-2013 р. роках [PERSON] і [PERSON] мешкали як одна сім'я в квартирі на першому поверсі будинку в якому він також проживав. Декілька разів він був у них в квартирі. Вважав, що [PERSON] і [PERSON] чоловік і дружина офіційно, лише нещодавно дізнався, що вони проживали у "цивільному шлюбі". Підтвердив, що [PERSON] робив ремонт, погріб. Чув, як син [PERSON] [PERSON] називав його папою та бачив, що [PERSON] неодноразово виносив [PERSON] з під' їзду на руках через вроджену хворобу останнього. Свідок [PERSON], повідомив, що знає [PERSON] як дружину [PERSON], якого він знає як сусіда по гаражу. Свідок допомагав [PERSON] робити ремонт в гаражі, обід їм приносила [PERSON] В гаражі також часто був і [PERSON], якого свідок вважав за рідного сина [PERSON] В 2003 р. свідок допомагав [PERSON] привозити цеглу для ремонту у квартирі у буд. на [ADDRESS] Допитаний як свідок [PERSON], пояснив, що знає [PERSON] з 1985 р., підтвердив, що [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом з 1999 р. Спочатку вони, тобто [PERSON] її дочка, син та [PERSON] проживали в однокімнатній квартирі по [ADDRESS], потім придбали будинок, а згодом - трикімнатну квартиру. Весь час позивач та відповідач разом займалися підприємницькою діяльністю, бізнес розвивався - збільшувалася кількість торгівельних місць. Підтвердив, що [PERSON] і [PERSON] разом їздили за товаром для підприємницької діяльності. Бачив особисто як позивач носив сумки з товаром, бачив як [PERSON] відводив сина [PERSON] [PERSON] до школи. Він особисто був у всіх місцях мешкання [PERSON] і [PERSON] Підтвердив, що [PERSON] робив ремонт в трикімнатній квартирі, а до того в домі на [ADDRESS]. Йому особисто відомо, що брат [PERSON] давав кошти на придбання квартири. Свідок [PERSON], пояснила, що в 2000 - 2001 рр. працювала найманим працівником у [PERSON] - продавцем на ринку. Зі слів останньої їй відомо, що [PERSON] і [PERSON] жили разом, виховували сина. Це було з 2000-2001 р. Коли [PERSON] виїжджала за межі м. Шостка, то син [PERSON] залишався під доглядом [PERSON] Спочатку вони жили в однокімнатній квартирі по [ADDRESS], потім придбали будинок, а потім купили трикімнатну квартиру на [ADDRESS]. Свідок допомагала робити ремонт у квартирі, святкували новосілля. Вказала, що позивач та відповідач мали спільний бюджет, але коштами більше розпоряджалася [PERSON] Відносини між [PERSON] і [PERSON] були хороші. [PERSON] хвалила [PERSON] [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність разом із [PERSON], який, зокрема, робив торгівельні намети, охороняв, носив речі, збирав виручку. Свідок [PERSON]. вказує, що спочатку [PERSON] зустрічався з сестрою [PERSON], а з березня 1999 р. він почав проживати разом із [PERSON] в однокімнатній квартирі. [PERSON] полюбив сина [PERSON] та ставився до нього як до рідного, водив до школи, займався його вихованням. Свідок ствердує, що особисто чула як [PERSON] говорила, як їй пощастило зустріти [PERSON], оскільки якщо з нею щось трапиться, [PERSON] залишиться доглядати за її сином. [PERSON] і [PERSON] займалися підприємницькою діяльністю, яка була оформлена на [PERSON] в період з 2002 р. по 2004 р. В 2001 р. вони придбали будинок по [ADDRESS], вона особисто неодноразово була в цьому будинку. Як і інші свідки вказує, що [PERSON] провів в даний будинок воду, телефон, а в 2002 р. купили трикімнатну квартиру по [ADDRESS]. Як відомо свідку, частину грошей на придбання квартири в сумі 500 доларів США [PERSON] дав його брат, а решту це були спільні накопичення [PERSON] і [PERSON] Про, нібито, позичання грошей на квартиру у сторонніх осіб свідок нічого не чула. В квартирі вони зробили ремонт - встановили вікна, поклеїли шпалери, зробили підвал, придбали меблі та побутову техніку. Свідок багато разів була в цій квартирі. Детально описала обстановку в ній. Вони разом відпочивали, відзначали свята, мали спільний бюджет. [PERSON] називала батьків [PERSON] мамою та татом. Свідок також продемонструвала на фотографіях, долучених до справи, [PERSON] та [PERSON] разом з її сином під час свят і відпочинку за період з 2001 по 2004 р. Показання свідка [PERSON], щодо часу та місць спільного проживання, спільного здійснення підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] повторюють показання свідка [PERSON]. Свідок [PERSON], пояснила, що проживає в будинку на [ADDRESS], її квартира розташована на одному сходовому майданчику та в спільному тамбурі з квартирою [ADDRESS] в якій проживали [PERSON] та [PERSON] В 2002 р. вона особисто показувала - [PERSON] та [PERSON] квартиру, в зв'язку з тим, що попередні власники вже в ній не проживали, залишивши їй як сусідці ключі для огляду квартири потенційними покупцями. Свідок наполягає на тому, що квартиру оглядали разом саме [PERSON] та [PERSON], які потім придбали цю квартиру та разом зі свідком та її чоловіком відсвяткували її придбання. Потім [PERSON] та [PERSON] почали робити ремонт. Мешкали вони втрьох, разом із сином [PERSON], який називав [PERSON] папою. Бачила, що [PERSON] робив ремонт, влаштовував погріб, піклувався про [PERSON]. Неодноразово була у них в гостях. Знає, що [PERSON] і [PERSON] займались торгівлею на ринку, бачила як вони носили сумки з товаром. Свідок [PERSON] пояснила що вона працювала на ринку м. Шостка і з 2001 р. знає [PERSON] і [PERSON] як сімейну пару, бачила їх завжди разом, відносини між ними були добрі. Свідок працювала на ринку найманим працівником, її робоче місце знаходилось навпроти торгівельного місця [PERSON] та [PERSON] Останні торгували речами ринку і добре заробляли разом - оскільки збільшували кількість торгових місць. Чула, як під час святкування дня народження безпосередньо на ринку [PERSON] казала, що відбила чоловіка ([PERSON]) у своєї сестри. Також [PERSON] розповідала, що [PERSON] возив її дитину до лікарні. Свідок [PERSON] - директор школи, де навчався [PERSON], викликана за клопотанням сторони відповідача пояснила, що [PERSON] навчався на денній формі з 1999 р. по 2003 р. Особисто бачила, що до школи водив його [PERSON] Зі слів класного керівника знає, що [PERSON] відвідував батьківські збори, брав участь у ремонті класу. Свідок [PERSON], яка була класними керівником [PERSON]., підтвердила, що неодноразово бачила, що до школи [PERSON] привозив [PERSON] Дозвіл [PERSON] забирати [PERSON]. зі школи надала його мати [PERSON] Свідок підтвердила, що [PERSON] був на батьківських зборах та допомагав у ремонті класу. Будь-яких інших осіб, які приводили та забирали зі школи [PERSON]. свідок не бачила. Свідок [PERSON], як і ряд інших вищевказаних свідків підтвердила, що [PERSON] саме з 1999 р. почав спільно проживати з відповідачем. До цього [PERSON] зустрічався з сестрою [PERSON] [PERSON] і саме тому [PERSON] та її сестра посварилися та не розмовляли декілька років. Спочатку [PERSON] та [PERSON] мешкали в однокімнатній квартирі по [ADDRESS] Свідок особисто неодноразово (5 чи більше разів) була в цій квартирі та бачила, що в ній постійно мешкав [PERSON], там були його речі. Потім [PERSON] з [PERSON] придбали будинок, а потім - трикімнатну квартиру, в якій зробили добрий ремонт, зокрема, підвал який свідок особисто бачила. В цій квартирі вона також була неодноразово та знає, що [PERSON] та [PERSON] жили як одна сім'я, їздили разом до батьків [PERSON] Показання вищевказаних свідків суд оцінює як послідовні, цілісні та аргументовані. З долучених до матеріалів справи /а.с. 111 - 116, 190 - 191/ в т.ч., отриманих від свідків, фотографій, які зроблені в період з 2001 р. по 2004 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] та її син [PERSON] разом відпочивають, святкують певні події та дати. З оглянутого судом відеозапису весілля від 23.07.2010 р. вбачається, що [PERSON] і [PERSON] разом вітають подружжя та передають подарунок. З іншого відеозапису весілля, що відбувалось 25.02.2012 р. також вбачається, що [PERSON] і [PERSON] перебувають разом та вчиняють спільні дії, вітаючи молодих. За даними інформаційно-ресурсного центру, роздруківка з сайту якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] 10.12.1999 р. був зареєстрований як фізична особа - підприємець з основним видом діяльності "роздрібна торгівля з лотків та на ринках". Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності зареєстрована 24.05.2005 р. З долучених до матеріалів документів також вбачається, що [PERSON] неодноразово здійснювала господарську діяльність як фізична особа - підприємець (суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа) - а.с. 56 - 62, 106 також з основним видом діяльності "роздрібна торгівля з лотків та на ринках". Судом звертається увага, що за даними Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр" (irc.gov.ua) в графі "Інформація про здійснення зв'язку з фізичною особою - підприємцем" як у [PERSON] так і у [PERSON] вказаний один телефон - [NUMBER], що є стаціонарним телефоном у квартирі [ADDRESS] по [ADDRESS], про який в процесі судового розгляду вказав [PERSON] З довідки Шосткинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Сумській області від 22.01.2014 р. /а.с. 47/ вбачається, що обсяг валового доходу [PERSON] у період з 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р. становив 12000 грн. З долучених до матеріалів справи трудових договорів між працівником та фізичною особою, зокрема, між [PERSON] та [PERSON] від 01.04.2004 р. /а.с. 58/ вбачається, що попереднім місцем роботи [PERSON] (яка є дочкою [PERSON].) вказано "ПП [PERSON]", теж саме вказано в договорі [PERSON] з [PERSON]. (сестрою [PERSON], допитаної як свідка) від 01.04.2004 р. /а.с. 60/, в договорі з [PERSON] (допитаної як свідка) від 01.04.2004 р. /а.с. 61/, що вказує на спільність, взаємозалежність та наступність у здійсненні [PERSON] та [PERSON] господарської діяльності. Суд вважає, що в цілях даної справи принциповим є питання спільних трудових зусиль, а не питання одночасного здійснення діяльності даних осіб як офіційно зареєстрованих суб'єктів господарської (підприємницької) діяльності Заперечення відповідача проти позову суд оцінює критично. Свої пояснення відповідач надавала з папірця, після перерви не з'явилась в судове засідання, тим самим уникнувши запитань сторони позивача. Відповідач та його представник стверджували, що позивач був зареєстрований за іншою адресою, підтверджуючи дані обставини довідками та договорами щодо відчуження належності [PERSON] нерухомості /а.с. 134 - 138, 167/. Однак, дана обставина стороною позивача не заперечувалась. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до ч.6 даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. Ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З урахуванням даних законодавчих положень суд вважає, що доводи відповідача про те, що позивач не міг проживати однією сім'єю з [PERSON] за адресою [ADDRESS], оскільки був зареєстрований за іншою адресою, є суто припущеннями на яких згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування грунтуватися не може. Доказів, які б підтверджували розмір та джерела доходів відповідача, зокрема, у 2002 р. надано суду не було, на їхньому витребуванні сторона відповідача після залучення іншого представника не наполягала. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що кошти для придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] позичала у них, судом оцінюються критично. Дані свідки були викликані у попередньому судовому засіданні за заявою представника відповідача [PERSON] з метою підтвердити факт того, що позивач та відповідач не проживали однією сім'єю. Таким чином, до початку розгляду справи по суті сторона відповідача показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] мала намір довести лише оставини того, що позивач та відповідач не проживали однією сім'єю. Однак, в процесі пояснень сторони відповідача виявилось, що дані свідки мають підтвердити обставини позичання коштів відповідачу на придбання спірної квартири. Свідки [PERSON] та [PERSON], зокрема, пояснювали, що позичали кошти без перевірки паспортних та інших даних [PERSON], вказували, що розписка позичальником складалась одна на двох позикодавців, при цьому [PERSON] вказала, що позичила всі наявні у неї грошові кошти. Свідки заперечували присутність та проживання [PERSON] в будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] спочатку категорично заперечувала, що позивач [PERSON] перебував у її будинку, а також заперечувала його участь у заготівлі м'яса, хоча згодом дані обставини визнала. Такі показання свідків викликають у суду суттєві сумніви в їх правдивості, зокрема, й тому, що йдуть врозріз з показаннями інших допитаних свідків. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 60 ЦПК України закріплює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з фактично встановлених обставин справи, приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що сторони з 1999 р. проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, оскільки в процесі судового розгляду беззаперечно встановлені факти їхнього спільного проживання, ведення ними спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Таким чином, спірна квартира, набута сторонами даної справи за час спільного проживання, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності. Водночас, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу частково, а саме зазначивши часові межі встановленого факту з 1999 р. по червень 2013 р., а не по 01.06.2013 р., оскільки зі встановлених судом фактичних обставин не вбачається, що сторони проживали однією сім'єю саме по 01.06.2013 р. включно, встановлено лише, що припинення спільного проживання однією сім'єю мало місце на початку літа 2013 р. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України (яка підлягає застосуванню до даних правовідносин згідно ч. 2 ст. 74 СК України) у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними. В рішенні Європейського Суду з прав людини від 30 листопада 2004 року у справі «Михайленки та інші проти України» (Заяви №№ 35091/02, 35196/02, 35201/02, 35204/02, 35945/02, 35949/02, 35953/02, 36800/02, 38296/02, 42814/02) висловлена наступна позиція: «…51. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (див. «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34)…» / «Офіційний вісник України», № 27, 2005 р. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи, що позивач має інтерес до законного порядку володіння належним йому майном, а також те, що його право власності на належне йому нерухоме майно ставиться під сумнів (не визнається) відповідачем та враховуючи необхідність реального виконання рішення суду, на що звертає увагу Європейський суд з прав людини, суд вважає за необхідне захистити права позивача в межах заявлених ним вимог у спосіб визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири, що відповідає принципу рівності часток майна дружини та чоловіка. За змістом чч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу. Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. [PERSON], який здійснює адвокатську діяльність, у даній справі діяв як представник позивача. Заяви про його допуск до участі в справі в статусі особи, яка надає правову допомогу до суду не надходило. З договору від 30.12.2013 р. /а.с. 18/ також вбачається, що адвокат [PERSON] мав функції представника, а клієнт - [PERSON] зобов'язувався виплатити йому винагороду за надання юридичних послуг представника. З урахуванням вищевикладеного, суд не може визнати витрати, понесені за вищевказаним договором як судові, а тому дані витрати відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Outcome: partial