Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги\~мотивував тим,\~що він\~є спадкоємцем\~за законом\~померлого 09 березня 2008 року [PERSON]. Зазначає,\~що після\~смерті останнього\~відкрилася спадщина\~на його\~спадкове майно,\~тобто на земельну ділянку площею 3, 04 га, місце розташування: [PERSON] сільська рада Хорольського району Полтавської області. Вказує,\~що він\~бажає прийняти\~спадщину після\~смерті [PERSON], проте оформити свої спадкові права на вказане майно не має можливості, оскільки він пропустив строк для прийняття його спадщини, в звязку з чим і звернувся до суду з даним позовом. На підставі вищенаведеного, позивач і змушений звертатися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача [PERSON]\~в судове засідання не зявився, в позовній заяві прохав розглянути справу за його з позивачем відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської\~ради\~Хорольського району\~ Полтавської області\~ в судове засідання не зявився, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про дату й час розгляду справи, але надав суду заяву в якій прохав справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд врахувавши позицію сторін,дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON], що доводиться копією свідоцтва про народження серії ЯЛ № 255407. 09\~липня 2003\~ року\~мати позивача\~ [PERSON] померла в с. Бутівці Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1 КЕ № 242336. З довідки виконкому [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області від 13.08.2018 року № 1493 слідує, що [PERSON], проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті 09.07.2003 року в селі Бутівці, по вулиці Надії Курченко, 3 Хорольського району Полтавської області. Спільно з нею на день її смерті був зареєстрований та проживав її чоловік - [PERSON], [INFO]. Від її імені заповіт виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради не посвідчувався. 09\~ березня\~2008\~ року\~батько позивача\~[PERSON] помер в с. Бутівці Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серія 1 КЕ № 090983. Згідно з довідкою виконкому [PERSON] сільської ради Хорольського району Полтавської області від 13.08.2018 року № 1492 слідує, що [PERSON], проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті 09.03.2008 року в селі Бутівці, по вулиці Надії Курченко, 3 Хорольського району Полтавської області. Спільно з ним на день його смерті ніхто не був зареєстрований. Від його імені заповіт виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради не посвідчувався. Після смерті 09 березня 2008 року [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно, тобто земельну ділянку площею 3, 04 га, місце розташування: [PERSON] сільська рада Хорольського району Полтавської області, цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 5324885400:00:010:0135, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ № 680715. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги за законом померлого 09 березня 2008 року [PERSON], тому має право на його спадкове майно в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що позивач є громадянином [PERSON] Казахстан та постійно проживав на її території, прововідносини повязані із спадкуванням ним, належного його померлому батькові майна, є такими, що містять «іноземний елемент». Відповідно\~до пункту 2 частини першої статті 1\~Закону України\~"Про\~міжнародне приватне\~право" іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: - хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; - об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; - юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Відповідно до розяснень, викладених у листі ВССУ «Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~з іноземним\~елементом» від\~16.05.2013\~року\~№ 24-754/0/4-13 джерела правового\~регулювання участі\~іноземного елемента\~у цивільному\~процесі України\~поділяються на\~дві групи:\~національне законодавство\~та міжнародні\~договори,\~в яких\~бере участь\~Україна. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У\~статті 26 Конституції України\~закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та\~особи без\~громадянства,\~які перебувають\~під юрисдикцією\~України,\~незалежно від\~законності їх\~перебування,\~мають право\~на визнання\~їх правосуб'єктності\~та основних\~прав і\~свобод людини\~(частина\~друга статті 3\~Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"). Згідно зі статтею 496 ЦПК\~іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обовязки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 9 Конституції України). Чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (частина перша статті 19\~Закону України "Про міжнародні договори України"). До міжнародних угод, якими врегульовано правила міжнародного цивільного процесу, належать двосторонні та багатосторонні договори, підписані Україною, та угоди колишнього СРСР, які зберігають юридичну силу для України. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19\~Закону України "Про міжнародні договори України"). При цьому суди повинні враховувати, що суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать\~Конституції України\~(пункт 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9\~"Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"). Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з'ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли. Статтею 70 Закону України\~"Про\~міжнародне приватне\~право" встановлено,\~що з урахуванням положень\~статей 71,\~72\~цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Відповідно до статті 71 вказаного Закону спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно статті\~1\~Конвенції про\~правову допомогу\~і правові\~відносини у\~цивільних,\~сімейних і\~кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованої 10.11.1994 року Верховною Радою України (набула чинності для України з 14.07.1995 року), що застосовується у відносинах України з [PERSON] Білорусь, Азербайджанською Еспублікою, [PERSON] Узбекистан, Російською Федерацією, [PERSON] Казахстан, [PERSON] Таджикистан, [PERSON] Вірменія, Киргизькою [PERSON], [PERSON] Молдовою, Грузією та Туркменістаном, громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Статтею 44\~вказаної Конвенції визначено,\~що громадяни кожної з Договірних Сторін можуть успадковувати на територіях інших Договірних Сторін майно або права за законом або за заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, як і громадяни цієї Договірної Сторони. Відповідно до статті 45 право спадкування майна, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкодавець мав останнє постійне місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Пунктом 3 [PERSON] ВССУ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013\~ № 24-754/0/4-13 встановлено,\~що підсудність\~судам України\~цивільних справ\~з іноземним\~елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України (статтею 497 ЦПК України). Слід звернути увагу на те, що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і у підготовчому судовому засіданні. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76\~Закону України "Про міжнародне приватне право"\~(частина перша статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у підготовчому засіданні відповідно до статті 76\~Закону України "Про міжнародне приватне право",\~відповідно до\~якої суди\~можуть приймати\~до свого\~провадження і\~розглядати будь-які\~справи з\~іноземним елементом,\~зокрема,\~у випадку: 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання. Стаття 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає, що підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: якщо у справі про спадщину спадкодавець громадянин України і мав в ній місце проживання. З огляду на те, що спадкодавець [PERSON], на момент смерті був громадянином України і мав у ній постійне місце проживання, а спадкуванню підлягає нерухоме майно на території України, зокрема Хорольського району Полтавської області, вказаний позов є підсудним Хорольському районному суду Полтавської області за правилами ст. 30 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2012 року № 6-47/2/0/9-12, на позови спадкоємця про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини поширюються правила виключної підсудності і вони предявляються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позовні вимоги виникають із приводу нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу [PERSON] від 08.08.2018 року № 1714/01-16, позивачем пропущений шестимісячний строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини за всіма підставами після смерті 09.03.2008 року батька [PERSON], останнім місцем проживання якого було: с. Бутівці, вул. Надії Курченко, 3 Хорольського району Полтавської області, а тому йому розяснена можливість звернутись до суду з відповідною позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При перевірці по обліку спадкових справ Хорольської держнотконтори встановлено, що спадкова справа на майно померлого 09 березня 2008 року [PERSON] не відкривалась. Згідно ст.1270\~ Цивільного кодексу України\~ для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1\~ст.1269\~ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до\~ст.1272 ЦК\~України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.\~1270\~ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом\~\~цієї статті та з урахуванням розяснень, викладених у п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила\~\~ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:\~\~1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Позивач, дійсно пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті 09 березня 2008 року [PERSON] з поважної причини, оскільки постійно проживає на території іншої держави - [PERSON] Казахстан та рідко приїжджав на територію України, а також не має юридичної освіти та достатніх знань в області спадкового права України, але виявляв намір прийняти спадщину, оскільки утримував на руках правовстановлюючі документи на спадкове майно померлого батька та вважав, що таким чином фактично прийняв його спадщину. З огляду на викладене слід визначити [PERSON], [INFO], додатковий строк для прийняття спадщини померлого 09 березня 2008 року [PERSON], терміном 2 /два/ місяці, з дня набрання рішення суду законної сили.

Outcome: approved