Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], ПАТ «Ерсте банк», приватного нотаріуса КМНО Решетнікової С.І., в якому просив визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки № 10.01-40/289/1 від 25 грудня 2007 року, укладений між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу посвідчений Решетніковою С.І. за реєстровим № 4931к та № 4932к. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 25 грудня 2007 року ВАТ «Ерсте Банк» (іпотекодержатель) з одної сторони та [PERSON], [INFO], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої доктором Гаральд Праун, громадським нотаріусом, Маг. Иоганнес Корен, заступник громадського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року (апостиль, виданий окружним судом у громадських справах 12 грудня 2007 року за №9266-25/07) був укладений договір іпотеки № 10.01-40/289/1 посвідчений Решетніковою С.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4931к та № 4932к. Позивач також вказує, що предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно: садовий будинок [NUMBER] та ділянка [NUMBER], площею 0,0296 га, кадастровий номер [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п. 1.2.1 іпотечного договору вказаний садовий будинок передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих [PERSON] в сумі 610 000 доларів США. Власником зазначеного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, є позивач [PERSON] Позивач вважає, що іпотечний договір має бути визнаний судом недійсним, оскільки довіреність, на підставі якої нотаріус посвідчувала оспорюваних договір іпотеки, не відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством України та міжнародним договорам. Так, позивач вказує, що довіреності видаються тільки на одній мові (в даному випадку - німецькій), якщо особа не володіє німецькою мовою, запрошується перекладач, який також підписується у довіреності; дата довіреності та дата реєстрації довіреності нотаріусом завжди співпадають; зміст статей ЦК України ні при яких умовах не міг бути роз'яснений позивачу нотаріусом Австрії; на всіх сторінках мають бути проставлені печатки нотаріуса, всі листи мають бути прошиті та пронумеровані. [PERSON] також зазначає, що листом МЗС України від 25.02.2013 р. №713/17-572-208 йому було повідомлено, що у вказаній довіреності відсутні наступні елементи оформлення документу: номер та дата реєстрації документа; підпис особи, яка складала документ, також відсутній відбиток печатки, яким має скріплюватися документ. Позивач стверджує, що дана довіреність, як іноземний документ, не пройшов легалізацію шляхом проставлення штампу «Апостіль» австрійською стороною і не міг використовуватися нотаріусом на території України. [PERSON] звертає увагу на повний витяг з Єдиного реєстру довіреностей від 14.06.2013 року, згідно якого дана довіреність та Апостиль були зареєстровані на території України лише 19.11.2010 р. о 14:40:41 та припинено дію довіреності вже 19.11.2010 р. о 15:07:27. Отже, [PERSON] вважає, що [PERSON], підписуючи оскаржуваний іпотечний договір не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки не мав законних підстав для представництва його інтересів на території України у 2007 році. На підтвердження своїх вимог позивач посилається також на те, що 09.10.2007 року у нього стався інсульт, він знаходився на лікуванні в лікарні м. Києва, 31.10.2007 року його вивезли на лікування на реанімаційному літаку в приватну лікарню м.Грац, Австрія. А тим, часом в Одесі з'явилась довіреність нібито від його [PERSON] імені, де цією довіреністю він надав право розпорядження приналежним йому майном своєму синові від першого шлюбу [PERSON]. [PERSON] стверджує, що він тривалий час хворів, в Одесі не знаходився. За цей час по шахрайській схемі все його майно перейшло третім особам, були одержані кредити у різних банках, а в якості застави передано його нерухоме майно. В 2010 році [PERSON] приїхав до Одеси та з'ясував, що в будинку, який належав йому на праві власності живуть чужі люди, всі його приватні речі, документі зникли. Коли він приїхав на дачу в Затоку то побачив, що дача відкрита, на дверях всі навісні замки зрізані, було викрадено все майно яке було в будинку. Сусіди по дачі повідомили, що це зробили робітники банку "Фінанси та Кредит", а також виявилося, що дача виставлена на прилюдні торги. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із даним позовом. Протокольною ухвалою суду від 16.01.2015 року (т.1, а.с. 137) за заявою представника позивача здійснено заміну первісного відповідача ПАТ «Ерсте банк» на його правонаступника ПАТ «Фідобанк». У судове засідання 20.07.2015 року представник позивача не з'явився, повідомлений належним чином (т.2, а.с. 46) подав до канцелярії суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позову, а справу просив розглянути у його відсутність (т.2, а.с. 39). Приватний нотаріус КМНО Решетнікова С.І. у судове засідання не з'явилася, надіслала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність (т.1, а.с. 147). Відповідач [PERSON] та представник ПАТ «Фідобанк» у судове засідання не з'явилися, неодноразово належним чином сповіщалися судом про дату, час та місце слухання справи, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення про вручення їм судових повісток, про поважність причин відсутності суд не сповістили, заперечень на позов не надали. Будучи присутнім у судовому засіданні 16.01.2015 року представник ПАТ «Фідобанк» вказував, що оспорюваний договір іпотеки вже припинив свою дію, однак ніяких доказів на підтвердження цього не надав, в наступні судові засідання не з'явився. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 25 грудня 2007 року ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» (іпотекодержатель), правонаступником якого є відповідач ПАТ «Фідобанк», з одної сторони та [PERSON], [INFO], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Маг. Йоганнес Кореном, заступником громадського нотаріуса доктора Гаральда Прауна 11 грудня 2007 року, апостильованої Окружним судом у громадських справах м. Грац, Австрія 12 грудня 2007 року за № 9266-25/07, був укладений договір іпотеки № 10.01-40/289/1 посвідчений Решетніковою С.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4930к (т.1, а.с. 148-153). Предметом договору іпотеки є нерухоме майно: садовий будинок [NUMBER] та земельна ділянка [NUMBER], площею 0,0296 га, кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS], власником яких був позивач [PERSON] Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору вказаний садовий будинок та земельна ділянка передаються в іпотеку, в якості забезпечення повернення кредиту в сумі 610 000 доларів США згідно умов Генеральної кредитної угоди № 10.01-40/289 від 25 грудня 2007 року, укладеної між ВАТ «Ерсте банк» та [PERSON], від імені якого також діяв [PERSON], але при цьому у преамбулі договору зазначено, що [PERSON] діяв на підставі довіреності, посвідченої доктором Гаральд Праун, громадським нотаріусом м. Грац, Австрія 07 грудня 2007 року (т.1, а.с. 154). На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетнікова С.І. надіслала суду копію оспорюваного договору іпотеки та всіх документів, що стали підставою для його посвідчення (т.1, а.с. 147-273). Зі змісту цих документів вбачається, що на підтвердження повноважень [PERSON], який діяв від імені позивача [PERSON], нотаріусу було надано довіреність на розпорядження майном, датовану 7 грудня 2007 року, складену у м. Грац, Австрія, посвідчену 11 грудня 2007 року (т.1, а.с. 256-259). Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Довіреності, які видані іноземними органами і будуть пред'являтися на території України, зокрема для вчинення нотаріальної дії нотаріусами України, мають відповідати вимогам, встановленим чинним законодавством України та міжнародним договорам. Відповідно до статті 100 Закону України "Про нотаріат", в редакції, що була чинною на момент нотаріального посвідчення договору іпотеки, документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. Крім того, відповідно до статті 98 цього Закону нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права, а також вчиняють посвідчувальні написи за формою, передбаченою іноземним законодавством, якщо це не суперечить законодавству України. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право", документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Конвенція 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов'язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів", набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. З висновку ТОВ «Лінгвомир» вбачається, що, як правило, довіреності посвідчені нотаріусами Австрії, видаються тільки на одній мові (німецькій); якщо особа не володіє німецькою мовою, запрошується перекладач, який також підписується у довіреності; дата довіреності та дата реєстрації довіреності нотаріусом завжди співпадають; зміст статей ЦК України ні при яких умовах не може бути роз'яснено нотаріусом Австрії, це може зробити тільки спеціаліст з міжнародного приватного права; якщо нотаріус не читав зміст документу - про це має бути застереження у посвідчувальному напису; на всіх сторінках мають бути проставлені печатки нотаріуса, всі листи мають бути прошиті та пронумеровані (т.1, а.с. 29). З листів МЗС України від 25.02.2013 р. №713/17-572-208 (т.1, а.с. 30-32) та від 04.12.2014 року № 713/19-091-1335 (т.2, а.с. 42-44) вбачається, що у копії довіреності на розпорядження майном, виданої на ім'я [PERSON], відсутні наступні елементи оформлення документу: номер та дата реєстрації документа; підпис особи, яка склала документ. І, як логічний наслідок, відсутній відбиток печатки, яким має скріплюватися документ. За таких умов, МЗС України зроблено висновок, що «Довіреність ...», як іноземний офіційний документ (нотарільний акт), не пройшов легалізацію через проставлення штампу «Апостиль» австрійською стороною. Таким чином, зазначена копія довіреності не є копією документу і не може використовуватися на території України, як Договірної держави Конвенції. На зазначені обставини приватний нотаріус уваги не звернула, та при посвідченні договору іпотеки помилково вважала, що [PERSON] має необхідний обсяг повноважень на його підписання від імені [PERSON] Суд приймає до уваги преюдиційне значення рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.06.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.10.2013 року (т.1, а.с. 81-90), якими встановлено, що підпис на спірній довіреності від 07.12.2007 року виконаний саме [PERSON], однак в даному випадку позивач оспорює правочин, укладений на підставі цієї довіреності, з посиланням на її неналежне оформлення та легалізацію. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Враховуючи вищенаведене, в тому числі й висновок МЗС України щодо неможливості використання вказаної довіреності на території України, а також відсутність будь-яких обґрунтованих заперечень з боку відповідачів, суд вважає, що [PERSON], підписуючи оскаржуваний іпотечний договір, не мав законних підстав для представництва інтересів [PERSON] та не мав повноважень на укладення від його імені оспорюваного договору іпотеки. Питання про застосування наслідків спливу строку позовної давності судом не розглядається, оскільки відповідачі із заявою про застосування таких наслідків в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України до суду не зверталися. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved