Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 20.09.2010року [PERSON] підписав заяву б/н на отримання кредиту в розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним та банком Договір, про що свідчить його підпис у заяві. Підписавши даний договір відповідач дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до вимог Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до 2.1.1.7.6 Умов надання банківських прослуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року становить - 116209,23 грн., та складається з наступного: заборгованість по кредиту - 6495,49грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9713,74 грн. На підставі викладеного АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача вищевказані кошти та судові витрати понесені ним при подачі позову до суду. Представник позивача звернувся до суду із заявою про слухання справи у відсутності позивача (а.с.5). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] звернулись до суду із заявою про слухання справи у їх відсутності. Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову та просив застосувати строки позовної давності (а.с. 57-61). На підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі наступного. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють правовідносини, що випливають з договору позики. Судом встановлено, що 20.09.2010 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 6500,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.12). Даний договір є договором приєднання, умови якого відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних номерах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачем поданий відзив на позов в якому він заперечує той факт, що був ознайомлений із умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанку", які діяли на момент підписання ним заяви. Позивач в свою чергу подав відповідь на відзив відповідача, де зазначив, що позивач був належним чином ознайомлений із умовами та правила надання банківських послуг, що засвідчив своїм підписом в анкеті-заяві про надання банківських послуг від 20.09.2010 року та в довідці про умови кредитування та використання кредитної картки "Універсальна". Дослідивши вказані докази, суд не може погодитись із доводами позивача, що вказані письмові докази спростовують заперечення позивача, оскільки підписані відповідачем анкета-заява про надання банківських послуг та довідка про умови кредитування та використання кредитної картки "Універсальна" не містять даних про те, що відповідач був ознайомлений із вказаними документами, які діяли саме на момент підписання заяви - 20.09.2010 року. Умови та правила про надання банківських послуг, що додані до позову не містять будь-яких реквізитів , підпису відповідача про ознайомлення з ними. Визначена сума кредитного ліміту в довідці про умови кредитування встановлена в розмірі 1500 грн., не відповідає розміру кредитного ліміту зазначеного в позовній заяві - 6500,00грн. Анкета -заява від 20.09.2010року та довідка про умови кредитування не містять таких даних як номер банківської платіжної картки, строк її дії, строку дії кредитного ліміту, що свідчить про те, що сторони не дійшли згоди з істотних умов договору. В розумінні ст. 95 ЦПК України вказані письмові докази не є належними та допустимими та такими, що містить дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Посилання позивача на те, що інформація про умови та правила надання банківських послуг на офіційному сайті АТ КБ "Приватбанк" є загальнодоступною інформацією, також не доказом того, що відповідач був ознайомлений із вказаними умовами. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №6-2320цс16, яка містить правовий висновок про те, що кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). У разі, якщо умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, та позивачем не додано інших доказів, які б вказували на те, що відповідач ознайомлений із вказаними Умовами, що діяли на момент підписання заяви про надання банківських послуг, піддає сумніву доводи позивача, що відповідач, підписуючи заяву позичальника, мав на увазі саме ці Умови та правила та брав на себе зобов"язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов"язання з повернення кредиту . Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог додано до позову копію розрахунку заборгованості, копію виписки з карткового рахунку відповідача [PERSON] , лист про те, що позивачем на виконання умов кредитного договору №б/н від 20.09.2010 року відповідачу надано три картки № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с.89-95,96). Водночас, відповідно до вимог ст.95 ЦПК України письмовий доказ має бути поданий в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Враховуючи те, що копія виписки з карткового рахунку не завірена належним чином, суд не приймає її до уваги . Згідно ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, існування заборгованості за кредитним договором та її розмір має довести сторона договору, яка видавала кредит, тобто АТ КБ «ПриватБанк». Для того, щоб надати оцінку доказам, поданим позивачем необхідні спеціальні знання. Сторонами клопотання щодо проведення судово-економічної експертизи не заявлялись, а тому враховуючи те, що обов"язок доказування наявності заборгованості та її розміру по договору кредиту належить позивачу, суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не виконав свій процесуальний обов"язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Разом із відзивом на позов відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, в обгрунтування якої вказав, що згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж був здійснений 17.01.2014 року, а до суду із позовом позивач звернувся 19.01.2018 року (а.с.4,9), тобто, більше ніж через три роки . Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с.9), останній платіж відповідачем був здійснений 17.01.2014 року, з позовом до суду позивач звернувся 09.02.2018 року (а.с.1). Щодо застосування строку позовної давності позивачем надано заперечення, вказавши, що сторонами збільшена позовна давність до 50 років, що підтверджується п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.27). Водночас, відповідно до вимог ст. 259 ЦПК України, договір сторін про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Враховуючи те, що умови та правила не підписані відповідачем, суд приходить до висновку, що факт збільшення строку позовної давності позивачем не доведений. Відповідно до ч. 4 ст.267ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 116209,23 грн. за кредитним договором № б/н від 20.09.2010року не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed