Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд стягнути з Приватного підприємства «Універсал - Транс» на користь позивача моральну шкоду в сумі 88 350,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2017 близько 16:00 год. на зупинці громадського транспорту навпроти буд. 34 по вул. Гетьмана в м. Києві відбулася ДТП за участі транспортного засобу, який належить ПП «Універсал - Транс» та яким керував [PERSON] , який перебуває із ПП «Універсал - Транс» у трудових відносинах. Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] внаслідок чого позивач отримала тілесні ушкодження різного виду та було госпіталізована до Київської міської клінічної лікарні № 17 . Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2018, залишеного без змін Київським апеляційним судом 18.12.2018, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказує, що в результаті ДТП позивач отримала наступні тілесні ушкодження: закритий перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням; закритий уламковий перелом обох кісток лівого передпліччя зі зміщенням уламків;БІОС (блокуючий інтрамедулярний остеосинтез)лівої стенової кістки стержнем PFNA; МОС (метало остеосинтез) обох кісток передпліччя пластинами та гвинтами. Зазначає, що згідно із судово-медичною експертизою, проведеною в рамках кримінального провадження, позивачем отримано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. У позові позивач також зазначає, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа позивача до ПАТ «Страхова компанія «Здорово» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди наслідок зазначеної вище ДТП. У дані справі позивач просить стягнути із страхової компанії матеріальну шкоду понесену внаслідок ДТП у розмірі 93 000,00 грн. Моральну шкоду внаслідок ДТП позивач оцінила також у 93 000,00 грн. У позовній заяві позивач вказує, що відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому-фізичній особі , яка зазнала ушкоджень під час ДТП, маральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. Таким чином, позивач вважає, що із ПП «Універсал - Транс» підлягає стягненню інші 95 % моральної шкоди, що становить 88 350,00 грн., оскільки [PERSON] під час вчинення ДТП перебував із підприємством у трудових відносинах. Враховуючи викладене вище просила позов задовольнити. 29.08.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.09.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками направлено на адресу відповідача. Як вбачається із витягу із трекінгу перевірки поштових відправлень, відповідач зазначену кореспонденцію не отримано, та остання повернулася до суду. У встановлений судом строк відзив на позов відповідачем подано не було. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Із вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2018 вбачається, що 05.04.2017 приблизно о 16 годині 00 хвилин водій [PERSON] , керуючи засобом підвищеної небезпеки, технічно справним, завантаженим маршрутним таксі № 401 транспортним засобом марки "АTAMAN", д.н.з. [NUMBER] , здійснював рух проїзною частиною вул. Вадима Гетьмана від вул. Борщагівської в напрямку Караваєвих дач. Прибувши до зупинки громадського транспорту навпроти буд. № 34 по вул. Вадима Гетьмана в місті Києві, водій [PERSON] зупинив маршрутне таксі № 401 транспортний засіб марки "АTAMAN", д.н.з. [NUMBER] , та відчинив двері автобуса для висадки пасажирів. Із зазначеного автобуса через передні двері здійснювала висадку [PERSON] . Після виходу із автобуса - маршрутного таксі № 401 транспортного засобу марки "АTAMAN", д.н.з. [NUMBER] , - пасажирки [PERSON] , водій [PERSON] , не дочекався доки [PERSON] буде знаходитись на безпечній відстані від керованого ним автобуса, не зачинивши попередньо двері автобуса, розпочав рух, грубо порушуючи п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 21.4 ПДР України, внаслідок чого зачепив [PERSON] відкритими дверима, тим самим здійснивши наїзд на останню. Внаслідок вказаної події [PERSON] отримала тілесні ушкодження різного виду та була госпіталізована до КМКЛ № 17. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 630/Е від 25.04.2017 встановлено, що у [PERSON] були виявленні тілесні ушкодження у вигляді: -закрита травма лівого передпліччя у вигляді переломів шиловидного відростка променевої та нижньої третини ліктьової кісток; -закрита травма лівого стегна у вигляді перелому стегнової кістки по лінії хірургічної шийки; -гематома м`яких тканин лівої гомілки. Локалізація та морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони дією тупого предмету(тів), могли утворитися 05.04.2017, тобто при транспортній травмі. Таким чином, між подіями транспортної травми від 05.04.2017 та отриманням тілесних ушкоджень [PERSON] є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 8-10). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. У відповідності до ч.1ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За положеннями ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України зробленого на підставі розгляду справи № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року визначено, що виходячи з аналізу норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, я ка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідачем не надано будь-яких доказів в підтвердження звільнення його від відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу джерелом підвищеної небезпеки. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, відшкодовуються страховиком потерпілому відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким є особа, життю та здоров`ю якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 23 Закону України № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі ст. 26-1 Закону України № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ"пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. У своїй постанові від 21.03.2018 по справі № 591/1/16-ц Верховний Суд звернув увагу на неможливості стягнення моральної шкоди двічі. При цьому, з боку відповідача не надано доказів на можливість відшкодування шкоди в порядку страхової виплати на користь потерпілої або необхідності зменшення такої шкоди у зв`язку з виплатою страхової суми в разі, коли ліміт виплати моральної шкоди (ст. 26-1) є меншим від оціненої судом моральної шкоди. За вказаних вище обставин та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позивачу було спричинено моральну шкоду, а тому остання має право вимоги до відповідача. Враховуючи характер отриманих ушкоджень здоров"я позивачем, зміну в організації звичайного способу життя у зв`язку із заподіянням їй шкоди здоров`ю, його тривалості, виходячи з засади розумності та справедливості, суд вбачає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. моральної шкоди. З огляду на викладнен вище, вимоги позивача підлягають задоволенню частково. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Таким чином, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial