Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ "Імексбанк", свої вимоги мотивував тим, що 11 вересня 2014 року він уклав з ПАТ "Імексбанк" договір № 1220006601 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року. 07 листопада 2014 року позивач звернувся до банку з заявою про повернення йому коштів згідно наведеного договору банківського, однак банком 08 грудня 2014 року було видано лише частину коштів. Посилався на те, що дії банку суперечать чинному законодавству і порушують його право вільно розпоряджатись коштами, що знаходяться на банківському рахунку, оскільки банк не виконав його вимогу про дострокове повернення вкладу. Просив стягнути з відповідача 16170 гривень 90 копійок депозитного вкладу. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просить слухати справу в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи сповіщеним про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, своїх заперечень чи пояснень стосовно позову не надав, з заявою про розгляд справи без участі представника не звертався. Суд, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 вересня 2014 року позивач уклав з ПАТ "Імексбанк" договір № 1220006601 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно якого банк приймає від вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок (на строк 95 дні) 13600 гривень з процентною ставкою 25 % річних, з мінімальною сумою вкладу 1000 грн., датою повернення вкладу є 15 грудня 20145 року. 07 листопада 2014 року позивач звернувся з заявою до відповідача з вимогою повернути вклад, датою здійснення операції з повернення вкладу вказав 08 грудня 2014 року (а.с. 11). Вказаною заявою позивач засвідчив свій намір припинити дію договору. Працівник банку зробив відмітку на заяві про те, що отримав її 07 листопада 2014 року. 08 грудня 2014 року позивачу було видано лише частину коштів в сумі 200 гривень, та у виписці з рахунку [NUMBER] за період з 11 вересня 2014 року по 20 січня 2015 року вказано, що 08 грудня 2014 року банком утримано частину відсотків за дострокове повернення вкладу в розмірі 759 гривень 23 копійки, а залишок коштів переведено на інший рахунок (а.с.10). Відповідно до даних виписки по рахунку №2620.9.650536.002 за період з 01 грудня 2014 року по 15 грудня 2014 року, залишок коштів становить 16170 гривень 90 копійок (а.с. 9), які позивач і просить стягнути. 15 грудня 2014 року позивач повторно звернувся до банку з вимогою виплатити кошти, однак вимога залишилась не виконаною. Доказів задоволення заяви позивача та повернення йому коштів в повному обсязі за договором банківського вкладу, наявності законних підстав для відмови у поверненні вказаних сум, банк суду не надав, факт укладення договору та отримання коштів від позивача на депозитний вклад не оспорив. Відповідно до виписки по рахунку [NUMBER] та наданих квитанцій № 19923 від 11 вересня 2014 року та №21059 від 27 жовтня 2014 року підтверджується внесення на рахунок банківського вкладу коштів на загальну суму 17000 гривень. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. З огляду на встановлені судом обставини справи та зміст наведених положень закону, банк був зобов'язаний повернути позивачеві депозитні кошти у визначений строк - 08 грудня 2014 року, проте у вказаний в заяві позивача строк на його вимогу кошти не повернув. Банк не повернув кошти позивачеві і на час розгляду справи судом, чим порушив свої грошові зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 3 ЦПК України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачають право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч. 1 ст. 20 ЦК України передбачає, що право на захист особа здійснює на власний розсуд. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти в сумі 16170 гривень 90 копійок. Всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, банк не надав доказів наявності підстав для невиконання вимоги позивача про повернення депозитних коштів. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. На підставі ст.ст. 631, 1058, 1060, 1066, 1075 ЦК України, ст. ст. 10-11, 57-60, 80, 88, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved