Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача 43 282 грн. 14 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, та судові витрати, зазначаючи, що така матеріальна шкода була заподіяна відповідачем, який є винним в ДТП, що мало місце 07.04.2020 року на пр.-ту Героїв Сталінграду за участю автомобіля марки "Skoda Fabia", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та застрахованого в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» автомобіля марки "Hyndai Tucson", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Оскільки, внаслідок такого ДТП автомобіль відповідача застрахований в «Українська пожежно-страхова компанія», та автомобілю "Hyndai Tucson", державний номерний знак [NUMBER] , було завдано механічні пошкодження на суму 127378 грн. 93 коп., тому «Українська пожежно-страхова компанія», виконуючи взяті на себе зобов"язання виплатило останньому 43282 грн. 14коп. З огляду на що розмір фактично понесених витрат становить 43282 грн. 14 коп. заподіяних позивачу матеріальних витрат підлягають стягненню з відповідача, як винної в ДТП особи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.04.2020 року на пр.-ту Героїв Сталінграду за участю автомобіля марки "Skoda Fabia", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та застрахованого в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» автомобіля марки "Hyndai Tucson", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. п.10.1,12.1,12.3,2.3(б) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. ст.122-4, 124 КУпАП. Вказане, підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19.06.2020 року, згідно якої [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортні пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності. Крім того, зазначені обставини не заперечуються жодною із сторін судового процесу. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено і те, що внаслідок такої дорожньо-транспортної пригоди автомобілю "Hyndai Tucson", державний номерний знак [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень. Фактична вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля склала 127 378 грн. 93коп., що підтверджується ремонтною калькуляцією № 4125041_А (а.с.22-27). На виконання умов договору страхування укладеного між позивачем ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] за платіжним дорученням від 01.06.2020 року № 10942, потерпілому [PERSON] сплачено страхове відшкодування у розмірі 43 282 грн. 14коп. (а.с. 8). Таким чином, розмір фактично понесених витрат становить 43282 грн. 14 коп. заподіяних позивачу матеріальних витрат підлягають стягненню з відповідача, як винної в ДТП особи. Згідно ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України "Про страхування", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно із договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України передбачено перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки, а саме: до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як убачається з письмових матеріалів справи, між адвокатським об`єднанням «Юхименко та партнери» та позивачем був укладений Договір про надання правової допомоги №1/05 від 21.05.2019. Відповідно до акту надання послуг убачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги 1/05 від 21.05.2019 на загальну суму 5000,00 грн. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141ЦПК України та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved