Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

28 квітня 2016 року до суду звернулась [PERSON] з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 3,034 га, що розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області. На вказану земельну ділянку укладено договір оренди землі з ТОВ «ФК ЛТД» строком на 10 років. Вказуючи, що вона не укладала договору оренди землі та не підписувала договір оренди, позивач просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 16.09.2013 року, який укладено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД», який зареєстрований 24.09.2013 року відділом реєстраційною службою Володарського РУЮ Київської області, скасувати його державну реєстрацію та зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД» звільнити та повернути [PERSON] земельну ділянку площею 3,034 га, в місячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на висновки експертних установ. Представник відповідача ТОВ «ФК ЛТД» позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,034 га, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Тарганської сільської ради Володарського району Київської області (а.с.19). 31 травня 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище «Палюх» на «Бабенко» (а.с.7). В 2015 році позивачу стало відомо, що між [PERSON] та ТОВ «ФК ЛТД» було укладено договір оренди землі. В судовому засіданні було оглянуто та досліджено договір оренди землі від 16.09.2013 року (а.с.9-10,15-16). Позивач у своїй позовній заяві та її представник в судовому засіданні вказали, що [PERSON] не підписувала договір оренди землі. Підпис на зазначеному вище договорі не належить позивачу та за клопотанням представника позивача ухвалою Володарського районного суду Київської області від 25.05.2016 року було призначено судово-почеркознавчу експертизу в Експертно-дослідній службі України. Представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотання. 02.08.2016 року до суду надійшов висновок експерта, в якому зазначено, що підпис у оригіналі договору оренди землі від 16.09.2013 року, виконаний не [PERSON] (а.с.73). В судовому засіданні 26.08.2016 року представник ТОВ «ФК ЛТД» вказав, що в нього є сумніви щодо правильності висновку експерта, тому заявив клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, проведення якої доручити експертам Київського обласного науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України. Клопотання було задоволено та призначено повторну експертизу. 08.11.2016 року до суду надійшов висновок експерта, в якому зазначено, що підписи у оригіналі договору оренди землі від 16.09.2013 року, акті прийомки-передачі, виконані не [PERSON] (а.с.114). Вирішуючи спір суд враховує, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Передусім статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України. Так ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.13 вказаного закону України договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст.16 укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Ст. 17 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Згідно ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зазначає , що зміна умов договору оренди здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити зазначеному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Представник відповідача подав письмові пояснення про недопустимість доказу посилаючись на те, що першу експертизу було проведено не державною спеціалізованою установою, посилаючись на Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та ЗУ «Про судову експертизу» та враховуючи викладені пояснення просив суд не брати до уваги висновок першої експертизи та не враховувати витрати на проведення почеркознавчої експертизи проведеної в ТОВ «Експертно-дослідна служба України» при розподілі між сторонами судових витрат (а.с.120). Відповідно до ст. 53 ЦПК України, експертом є особа, якій доручено провести дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що містять інформацію про обставини справи, і дати висновок з питань, які виникають під час розгляду справи і стосуються сфери її спеціальних знань. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Ст. 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Вказані пояснення представника відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки дані норми стосуються виключно проведення експертиз при розгляді кримінальних справ, а проведена експертиза була призначена за ухвалою суду, тож є допустимим доказом по справі. За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підсумовуючи вищевикладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які досліджені в судовому засіданні, право власності [PERSON] на земельну ділянку підлягає захисту, оскільки договір оренди землі не можливо вважати вчиненим, оскільки, позивач не проявила своєї волі та не підписувала зазначений договір оренди землі, тобто була відсутня її воля та бажання на вчинення вказаного правочину. З огляду на зазначене, суд визнає недійсним договір оренди землі з підстав, які були зазначені позивачем та знайшли своє підтвердження в суді і скасовує державну реєстрацію названого договору про внесення змін та доповнень до договору оренди землі. Беручи до уваги вище викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. За правилами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати 7300 грн. за проведення експертного дослідження та 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved