Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № DN10АК11290298 від 03 листопада 2006 року відповідач отримала кредит в сумі 32350,00 грн. зі сплатою за користування коштами 16,08% на рік на суму залишку заборгованості строком повернення до 03 листопада 2011 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість станом на 02 липня 2015 року в сумі 89936,62 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 26409,05 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 28826,78 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 1041,67 грн. і пені в сумі 33659,12 грн., частина якої вже стягнуто за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року в розмірі 75209,31 грн., тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь решту заборгованості станом на 02 липня 2015 року в сумі 14727,31 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 03 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DN10АК11290298 (а.с.12-15), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 32350,00 грн. з метою придбання автомобіля, з яких 8411,00 грн. на оплату страхових платежів, на строк до 03 листопада 2011 року зі сплатою за користування коштами 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості, зі сплатою щомісяця винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту (п.п.1.1-1.2 договору). Відповідач за умовами цього договору, отримавши 03 листопада 2006 року на відкритий відповідно до п.1.2 договору рахунок кошти в розмірі 32350,00 грн., що об'єктивно підтверджується випискою по рахунку (а.с.7-11), зобов'язався використати кредит за цільовим призначенням, придбавши автомобіль ВАЗ, повернути кредит і сплатити проценти за його користування 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості, сплачуючи щомісяця з "21" по "28" число кожного місяця 837,20 грн., у визначені договором строки (п.1.1, п. 3 договору). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до ст. ст.1048, 1056-1 цього Кодексу України. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.8-11), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останнім не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачував тіло кредиту і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 02 липня 2015 року прострочив виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 26409,05 грн., відсотків 28826,78 грн., комісії 1041,67 грн. Разом з тим, за розгляду справи встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON], ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № DN10АК11290298 станом на 16 жовтня 2012 року в розмірі 65209,31 грн.; з ПАТ «Акцент-Банк» і [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБак» 10000,00 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат. При цьому, вказаним рішенням суду встановлено, що зазначена заборгованість загальним розміром 75209,31 грн. складається з заборгованості за кредитом 26409,05 грн., заборгованості по процентам 28826,78 грн., заборгованості по комісії 1041,67 грн., заборгованості по пені 18931,81 грн. (а.с.5-6). Таким чином у позивача перед відповідачем борг за тілом кредиту, процентами за користування коштами, комісією вже стягнутий за рішенням суду і повторному стягненню не підлягає. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до п.4.1 договору у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. За перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п.4.1 договору відповідач зобовязана сплатити пеню, з урахуванням стягнутої суми пені за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2012 року в розмірі в сумі 33659,12 грн., розмір якої за період з з 17 жовтня 2012 року по 02 липня 2015 року складатиме 14727,31 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved