Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «БІЛД БУД» - Берун Р.В. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним позовом, згідно якого просив визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД" та [PERSON] недійсним, просив витребувати вказане майно з незаконного володіння [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЛД- БУД" є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.03.2014 року, індексний номер: 19559148, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області. Зазначає, що 07.07.2014 року було відкрите кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100080000152 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. З матеріалів досудового розслідування було встановлено, що невідомі особи, підробивши підписи законних власників Товариства: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Генерального директора, заволоділи майном та готівковими коштами, які перебувають на балансі та у господарському веденні ТОВ "БІЛД БУД". Досудовим слідством було встановлено, що зловмисниками були підроблені наступні правовстановлюючі документи, а саме, Договір відступлення частки (шляхом купівлі-продажу), яка становить 94,309 % статутного капіталу Товариства, від [PERSON] на користь [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 477 від 18.06.2014 року; Договір відступлення частки (шляхом купівлі - продажу), яка становить 0,32% статутного капіталу Товариства від [PERSON] на користь [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 478 від 18.06.2014 року; Договір відступлення частки (шляхом купівлі - продажу), яка становить 0,764% статутного капіталу Товариства від [PERSON] на користь [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 479 віл 18.06.2014 року, Протокол № 34 Загальних зборів учасників ТОВ «БІЛД БУД» від 18.06.2014 року яким було затверджено рішення про передачу часток засновників [PERSON], [PERSON], та [PERSON] на користь [PERSON], звільнено з посади Генерального директора ТОВ "БІЛД- БУД" [PERSON] призначено на посаду Генерального директора ТОВ "БІЛД БУД" [PERSON], та затверджено нову редакцію Статуту Товариства. Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.09.2014 року по справі №910/16200/14 визнано недійсними вказані договори відступлення та скасовано державну реєстрацію нової редакції статуту ТзОВ "БІЛД БУД", яка проведена 25.06.2014 року, номер запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 10721050018023874 відповідно до якого частка [PERSON] у статутному капіталі товариства становила 95,455%. Вказав представник позивача і на ту обставину, що згідно статуту ТзОВ «БІЛД БУД» повноваження директора містять обмеження, та те що директор не мав права передоручати будь якій особі вчиняти будь які договори з продажу майна ТзОВ «БІЛД БУД». Зазначив, що відчуження майна ТзОВ «БІЛД БУД» належить до виключної компетенції загальних зборів товариства, та припустив що договори купівлі - продажу так і наявний у справі договір іпотеки не мали реального характеру, оскільки сторони по справі не надали впродовж усього судового розгляду жодних документів на підтвердження оплатності договорів. В судовому засіданні 20 вересня 2016 року представник позивача Берун Р.В. позовні вимоги та їх обґрунтування в частині визнання договору купівлі-продажу квартири та витребування її з незаконного володіння [PERSON] підтримав в повному обсязі. Представники відповідачів по справі заперечили проти позову повністю. Вказують, що укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу з порушенням вимог ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину на його укладення не відповідає обставинам справи, оскільки при укладенні договорів купівлі-продажу від імені ТзОВ "БІЛД БУД" діяв представник - [PERSON], повноваження якого були підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю та перевірені нотаріусом при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу. Зазначають, що встановлення факту підроблення підпису на протоколі № 34 загальних зборів, яким затверджено рішення про обрання директором [PERSON] та відступлення часток у статутному капіталі ТзОВ "БІЛД БУД", як і визнання недійсними договорів відступлення часток у статутному капіталі не має автоматичним наслідком недійсність відповідного рішення загальних зборів. Вищевказані факти є лише доводами позивача на підтвердження наявності підстав визнання вказаного рішення загальних зборів недійсними. Таким чином, надане рішення господарського суду м. Києва, яким питання визнання рішень загальних зборів недійсними не вирішувалося, не підтверджує відсутність повноважень посадових осіб ТзОВ "БІЛД БУД" на розпорядження майном товариства, і не доводить факт невідповідності волевиявлення на відчуження майна товариства його внутрішній волі. Вважають, що п. 2 ч. 1 ст. 388 ЦК України не підлягає застосуванню до правовідносин, що склались між сторонами спору, оскільки вказана правова норма застосовується до випадків придбання майна добросовісним набувачем не у власника майна, а в іншої особи, яка не мала права його відчужувати, а між власником майна, який звертається до суду з позовом про витребування такого майна, та добросовісним набувачем відсутні договірні відносини. Просять суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідачі, їх представники та третя особа 20.09.2016 року в судове засідання не з"явилися повторно, про місце та час розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавали. Крім того, повторний виклик відповідачів [PERSON], [PERSON] та третьої особи [PERSON] в судове засідання, призначене на 14 год. 30 хв. 20.09.2016 року був здійснений через подання оголошення в газеті: «Урядовий кур»єр» № 167 від 07.09.2016 року. Представник позивача не заперечує проти проведення розгляду справи та переходу до стадії судових дебатів оскільки саме для їх підготовки оголошувалась перерва. За таких обставин, суд враховуючи думку представника позивача ухвалив провести розгляд справи з винесенням рішення по справі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ТОВ «БІЛД БУД» було створене у 2008 році рішенням засновників, діяло на підставі Статуту. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 березня 2014 року виданих Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, копія якого знаходиться в матеріалах справи, квартира [ADDRESS], загальною площею 80,5 кв. м належали на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "БІЛД БУД". Рішенням загальних зборів учасників товариства від 18.06.2014року, оформленого протоколом №34 прийнято рішення про передачу частки учасника ТОВ «БІЛД БУД», [PERSON], [PERSON], та [PERSON] і вони були виключені зі складу учасників цього товариства, їх частки в статутному фонді передані на користь [PERSON], а також внесені зміни до Статуту товариства й затверджено його нову редакцію, надано право генеральному директору товариства підпису усіх фінансово-господарських документів товариства. Передача часток у статутному капіталі ТОВ «БІЛД БУД» на користь [PERSON] були оформлені нотаріально посвідченими трьома договорами про відступлення (шляхом купівлі-продажу)частки у статутному капіталі ТОВ «БІЛД БУД» від 18.06.2014року. 26.08.2014 року генеральний директор ТОВ «БІЛД БУД» [PERSON], видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON] представляти інтереси від імені товариства «БІЛД БУД» в усіх установах, підприємствах та організаціях, перед фізичними та юридичними особами з питань відчуження належного на праві приватної власності ТОВ «БІЛД БУД» нерухомого майна, що знаходиться в [ADDRESS], зокрема 21 квартиру та 2 нежитлові приміщення. 29 серпня 2014 року між ТОВ «БІЛД БУД», від імені якого діяв [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, а саме: квартири [ADDRESS], загальною площею 80,5 кв.м. В договорі зазначено, що квартира належить продавцю на праві власності на підставі дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.03.2014 року, індексний номер: 19559148, виданого Реєстраційною службою Рівненського міського управління юстиції Рівненської області. Продаж квартири здійснено відповідно за 379396,00. з розстрочкою платежу на 36 місяців. Покупець зобовязався перерахувати кошти на поточний рахунок продавця через банк чи здійснити оплату в касу в розмірі 5% попередньої оплати від загальної вартості майна. Придбане майно [PERSON] згодом відчужене на користь [PERSON], згідно договору купівлі - продажу квартири від 19 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є. А в подальшому Відповідачем [PERSON] передане в іпотеку гр. [PERSON] згідно договору від 24 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стафійчук С.Є. Також встановлено, що в подальшому рішенням Господарського суду м. Києва від 30.09.2014року визнано недійсними три нотаріально посвідчені договори про відступлення(шляхом купівлі-продажу)частки у статутному капіталі ТОВ «БІЛД БУД» від 18.06.2014року, скасовано державну реєстрацію нової редакції Статуту ТОВ «БІЛД БУД». Підставами визнання недійсними зазначених договорів відступлення є встановлений у кримінальному провадженні за № 42014100080000152 факт підроблення підписів власників товариства ТОВ «БІЛД БУД» [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в оспорюваних в господарському судочинстві документах, факт не вчинення останніми договорів про відступлення часток у статутному капіталі, особи, які фактично вчинили ці договори не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення учасників оспорюваних договорів не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Задовольняючи позовні вимоги ТзОВ "БІЛД БУД" про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд виходить з того, що укладення оспорюваних договорів вчинено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину, а саме законного власника спірних приміщень ТзОВ "БІЛД БУД", на його укладення. Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі. Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті2,80,91,92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина першастатті 92 ЦК України). Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України). Припис абзацу першого частини третьої статті 92ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьоїстатті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин. Відповідно до діючих норм чинного законодавства вважається, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: - такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); - про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно. У даній справі ТзОВ "БІЛД БУД" просить про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з тих підстав, що внаслідок злочиних дій невстановлених осіб по підробці підписів власників товариства ТОВ «БІЛД БУД» [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в договорах про відступлення (шляхом купівлі-продажу)частки у статутному капіталі ТОВ «БІЛД БУД» від 18.06.2014року та в рішенні загальних зборів учасників товариства від 18.06.2014року, яке оформлено протоколом №34, [PERSON], ставши незаконним співвласником та генеральним директором товариства і, за відсутності волі законних власників, видав доручення на ім'я [PERSON] на відчуження нерухомості, що належало товариству, який на підставі нього уклав договори від імені товариства з відповідачем з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно. Із матеріалів справи вбачається, що доручення [PERSON] було видано на відчуження [PERSON] 21 квартири та двох нежитлових приміщень, що належало товариству по [ADDRESS] з недотриманням вимог абзацу другого частини другої статті 98 ЦК України; продаж відповідачу 1 квартири здійснений за дублікатами правовстановчих документів з розстрочкою платежу строком на 3 роки. Відповідач 1 після укладення договору відчужив зазначену нерухомість, докази про сплату продавцю попереднього платежу та решти обумовленої договорами суми до відчуження ним майна відсутні, як і відсуті докази про те, що товариство в подальшому схвалило укладені договори. Так, представник позивача у судовому засіданні ствердив, що кошти від продажу спірної нерухомості на рахунок товариства не поступили і воно ними не користувалось. Вказані обставини дають підстави для висновку, що [PERSON] як покупець повинен був знати про обмеження повноважень представника товариства, його участь в укладенні договорів була формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ТзОВ "БІЛД БУД" нерухомого майна в зв'язку з перебуванням учасників товариства в корпоративному конфлікті. Таким чином, встановивши, що в момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 29 серпня 2014 року вільне волевиявлення ТзОВ "БІЛД БУД", як власника квартири № 34, на відчуження було відсутнє та укладення таких правочинів не відповідало його внутрішній волі, суд дійшов висновку про визнання договору недійсним. Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Таким чином, виходячи з вимог передбачених ст. ст. 215, 388 ЦК України, достатньо визнання недійсним лише першого правочину, на підставі якого було відчужено майно на користь іншої особи, при цьому подальше визнання наступних правочинів (договорів купівлі продажу, застави, іпотеки та ін), на підставі яких відчужувалась квартира - акти цивільного законодавства не вимагають, і в такому випадку позивач має право пред'явити віндикаційний позов до особи, яка востаннє набула за правочином право власності на квартиру, в даному випадку до [PERSON] на підставі п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України, який в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року роз'яснив, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки спірна квартира вибула з володіння ТОВ "БІЛД- БУД" не з його волі, а в подальшому через договір купівлі-продажу, позики та іпотеки відчужилась на відповідача [PERSON], то вона підлягає витребуванню від добросовісного набувача [PERSON] на користь позивача. Таким чином, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що договір купівлі-продажу за реєстровим № 721 від 29 серпня 2014 року щодо квартири [ADDRESS] укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЛД- БУД" та [PERSON], було вчинено з недодержанням в момент укладення договору вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення власника квартири і відповідності такого правочину його внутрішній волі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved