Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки та поруки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.09.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 25.12.2006 року, зареєстрованої в реєстрі за № 9016, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М., та в особі головного економіста відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 29.01.2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 260, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М.. правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0034/8281962, за умовами якого Банк зобов'язується надати [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 103 020,00 гривень, який надається строком на 120 місяців по 17.09.2017 року зі сплатою процентів у розмірі 13,5 % річних (далі - Кредитний договір). 20.09.2011р. між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 14.09.2007 року, яким були внесені зміни до п. 1.2. Кредитного договору та збільшено строк дії кредиту на 120 місяців до 14.09.2027 року. 14.09.2007р. в забезпечення повного та належного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 014/0034/8281962, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0034/8281. В той же день, між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чепелєвою Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за №У-359. 20.09.2011р. між сторонами було укладено Договір про зміни до іпотечного договору від 14.09.2007 року за реєстровим №У-359. Позивач, вважає недійсним в цілому укладений 14,09.2007 року Кредитний договір № 014/0034/8281962 через наступні обставини. 1. Спірний Кредитний договір було підписано від імені Банку його службовцями - начальником Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 25.12.2006 року, зареєстрованої в реєстрі за № 9016, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М., та головним економістом відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 29.01.2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 260, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М.. Позивач Вважає, що вищевказані службовці банку не мали прав на підписання Кредитного договору від імені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки правом підпису документів від імені Банку має право Голова правління. Інші особи, у тому числі службовці Банку, мають право підпису лише на підставі довіреності від імені Банку виданої Головою правління, або особами, що діють від імені Банку на підставі довіреності з правом передоручення. Із змісту Кредитного договору не вбачається, що начальник Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON] та головний економіст відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON], діють на підставі довіреності виданої Головою правління або особою, яка має право передоручення повноважень на підписання договорів від імені Банку. 2. Позивач стверджує, що він не отримував частину суми кредиту у розмірі 98 020,00 гривень із 103 020 гривень. Так, позивач посилається на висновок експертів № 20/011/1027/4, де відповідаючи на перше питання експерти дійшли висновку про те, що документально не підтверджується видача кредиту ані у сумі 98 020,00 гри. (103 020,00 грн. - 5 000,00 грн), ані у сумі 89 900,00 грн. (згідно заяви на видачу готівки № 1179/675-8 від 17.09.2007 року), а також неможливо обґрунтувати використання банком поточного рахунку для зарахування та сплати грошових коштів, оскільки відсутній первинний документ банку - меморіальний ордер щодо видачі кредитних коштів у розмірі 103 000,00 грн., а також відсутні заява на відкриття поточного рахунку позивальнику та договору банківського рахунку, укладеного між банком та позивачем (висновок по 1-му питанню (а.с. 43) Висновку експертів № 20/011/1027/4). При цьому, згідно наданих банком даних, як-то «Розрахункові документи» (долучені згідно пояснень банку від 14.12.2016р.), з поточного рахунку № [NUMBER] позивачем було отримано кредитні кошти у загальній сумі 94 900,00 гривень, у тому числі: В розмірі 5 000,00 гривень, згідно заяви на видачу №К464/1 від вересня 2007 року у сумі 5000,00 гривень, з якої не надається за можливе встановити дату місяця вересня 2007 року (згідно банківських виписок по поточному рахунку датою визначено 14.09.2011 року), та які Позивач визнає ним отриманими; В розмірі 89 900,00 гривень, згідно заяви на видачу готівки №1179/675-8 від17.09.2007 року у сумі 89 900,00 грн., яка не містить підпису отримувача, що суперечить вимогам Додатку №14 (Правил заповнення реквізитів касових документів) до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 №337. -Залишок кредитних коштів у розмірі 6 100 гривень взагалі не видавався та залишився на рахунках банку. Отже, із наведеного вище вбачається, що частину кредиту у сумі 98 020,00 гри., із 103 020,00 грн., позивач не отримував, про що також свідчить відсутність підпису позивача у заяві на видачу готівки №1179/675-8 від 17.09.2007 року, яка видана датою пізніше від дати укладення Кредитного договору. 3. Позивач вважає, що банком було безпідставно стягнуто з позичальника комісію за оформлення кредиту у розмірі 2 020, 00 гривень. За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за видачу кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судові експерти, досліджуючи умови спірного Кредитного договору, дійшли висновку про те, що зі змісту кредитного договору не надається за можливе встановити за які саме послуги банку, встановлена згідно п. 1.7. Кредитного договору комісія за оформлення кредиту у розмірі 2 020,00 гривень (абз. 1 а.с. 18 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4). 4. Позивач вважає, що умови спірного Кредитного договору від 14.09.2007 року та укладеної Додаткової угоди № 1 від 20.09.2011 року є несправедливими та такими, що суперечать положенням норм ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року та Розділам 2, 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року за № 168 (Правил № 168). Так, є двозначність умов Кредитного договору (розбіжність суттєвих умов). 1)Відповідно до умов п 1.2. Кредитного договору - «Предмет договору», кредит надається на строк 120 місяців по 14.09.2017 року, згідно Графіку надання кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору). Як вбачається із умов Додатку № 1 до Кредитного договору валютою кредиту визначено - Долар США. При цьому умови п. 1.1, Кредитного договору передбачають, що валютою кредиту є гривня. Пунктом 1.3. Кредитного договору визначено, що погашення кредиту здійснюється позичальником згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів (Додаток №2 до Кредитного договору). Як вбачається із Додатку № 2 до Кредитного договору - Графіку погашення кредиту, валютою кредиту визначено - гривня. Отже, положення одних умов Кредитного договору, передбачені у Додатку №1 до Кредитного договору, суперечать положенням інших умов Кредитного договору, а саме: п. 1.1. Кредитного договору та умовам Додатку № 2 - Графіку погашення кредиту, які є невід'ємною частиною Кредитного договору, щодо валюти кредиту. 2)положеннями Додатку № 2 - «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту», передбачено, що щомісячний платіж становить 399,50 гривень, натомість умови п. 1.3. Кредитного договору передбачають, що погашення кредиту та інших платежів здійснюється в розмірі 1/120 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п.1.1. Кредитного договору, що становить 858,50 гривень з розрахунку 103 020,00 /120 - 858,50 гривень. Тобто, умови п. 1.3. Кредитного договору та розрахунок щомісячних платежів визначений Додатком № 2 - Графік погашення кредиту, мають двозначність суттєвих умов договору щодо визначення розміру щомісячних платежів позичальника за Кредитним договором та не надає можливості Позивачу визначитись із істотними умовами договору щодо сум повернення кредиту. 3)положеннями Додатку № 2 - «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту» передбачено загальну суму страхових платежів по кредиту у розмірі 34 701,94 грн., де страхування життя 1 042,56 грн. на рік, а страхування майна 757,94 грн. Нарік, аналогічний розрахунок передбачено Графіком Погашення Кредиту, де 8 337,32 грн. Загальна вартість страхування життя, та 26 364,59 грн. загальна вартість страхування майна. При цьому вбачається, що вартість страхування життя у розмірі 26 364,59 грн. на 15 938,99 грн. більше (26 364,59 грн. - (1 042,56 грн. х 10 років), аніж за даними загальної суми страхових платежів передбачених Додатком № 2 - «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту» та Графіком Погашення Кредиту. Про двозначність вищевказаних суттєвих умов Кредитного договору також дійшли і судові експерти у відповіді на 4-те питання висновку, (пункт 3 а.с. 47) та а.с. 23 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4). 4. Позивач також посилається на те, що умови Кредитного договору, які свідчать про штучне збільшення обсягів зобов'язань позичальника з повернення кредиту та створення умов, які сприяють виникненню прострочення позичальника (зміну у витратах). 1)Згідно п. 3.4. Кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості за договором здійснюється в порядку де у першу чергу погашаються нараховані пеня та штраф, комісія за обслуговування кредиту, а в останню чергу заборгованість за тілом кредиту. Положень договору, визначені у п. 3.4. Кредитного договору є також несправедливими, оскільки встановлена цим пунктом Кредитного договору першочерговість сплати пені та штрафів, комісії банку може свідчити про штучне збільшення обсягу заборгованості до сплати на користь Банку, оскільки обсяг зобов'язань позичальника за простроченими нарахованими процентами та простроченим основним боргом не зменшується на розмір пені та штрафу, комісії, і, відповідно, на такий залишок заборгованості за простроченими нарахованими процентами та простроченим основним боргом продовжує нараховуватись нова пеня. Аналізуючи вищевказані положення Кредитного договору, судові експерти вказали, що встановлена пунктом 3.4. Кредитного договору першочерговість сплати пені та штрафів може свідчити про штучне збільшення обсягу заборгованості до сплати на користь банку (абз. 1 а.с. 22 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4). 2)Умови п. 12.5. Кредитного договору передбачають, що з метою зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позивальнику у кредитора відкривається поточний рахунок. Умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, його обслуговування і погашення визначаються відповідним договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку, укладеним між кредитором та позичальником, що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 1.5. та 1.6. Постанови Правління НБУ «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземних валюта» від 12.1,1.2003 року за № 492, умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. В порушення вищевказаних умов Кредитного договору (п. 12.5.) Та положень п. 1.5. Та п. 1.6. Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року за № 942, між Банком та позивачем не було укладено договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку. Про наявність вказаних порушень, також свідчить відсутність у примірнику договору наданого Банком позивачу реквізитів позичкового рахунку (п. 4.1. Кредитного договору), на який згідно умов Кредитного договору (п. 5.1.) Щомісячно позичальник зобов'язаний вносити часткове погашення кредиту, сплати процентів згідно з Графіком. При цьому, примірник Кредитного договору Банку, на відміну від копії договору наданого позивачу, передбачає 3-й різні рахунки: № [NUMBER], № [NUMBER] та № [NUMBER], які внесені рукописними написом, а їх відкриття не було здійснено Банком на підставі договору, як це визначено п. 1.5. Тап. 1.6. Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року за № 942. Відсутність договорів між Банком та позивачем про відкриття поточних, позичкових рахунків, відсутність їх визначення в примірнику Кредитного договору наданого позивачу, а також їх багатоманітність, як це вказано у примірнику Кредитного договору Банку, призводять до ускладнення та неможливості погашення кредиту позичальником, що фактично призводить до порушення умов договору та надає право Банку нараховувати штрафні санкції (пеня та штраф), що фактично веде до збільшення заборгованості позичальника, не з вини останнього та неможливості подальшого відстеження внесених позичальником сум на погашення кредиту, що фактично дає можливість Банку розпилення внесених коштів позичальником. 3. 20.09.2011 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 14.09.2007 року, за умовами якої були внесені зміни до Кредитного договору (далі - Додаткова угода № 1). Змінюючи умови Кредитного договору Додатковою угодою № 1, було викладено у новій редакції Графік погашення кредиту - Додаток №1 до Додаткової угоди № 1 «Графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення. Орієнтовний». При цьому, як встановлено судовими експертами, при розрахунку відсотків банком застосовано метод «30/360», однак п.3.3 Кредитного договору визначений метод нарахування відсотків «факт/факт», тому обґрунтувати використання банком у Додатку №1 методу нарахування відсотків «30/360» не надається за можливе (абз. 2-3 а.с. 25 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4). Отже, вбачається, що Банк в односторонньому порядку, на власний розсуд, змінив метод нарахування відсотків з «факт/факт» на «30/360», про зміну якого, умови Додаткової угоди № 1 не містять. Метод «30/360» передбачає, що для розрахунку відсотків використовується умовна кількість днів у році - 360, а у місяці - 30 (п. 1.18. Правил НБУ № 255). Метод «факт/факт» передбачає, що для розрахунку відсотків використовується фактична кількість днів у місяці та році нарахування (п. 1.21. - 1.22. Правил НБУ № 255). Згідно Висновку експертів № 20/011/1027/4, відповідаючи на 2-е питання судово - економічної експертизи, судові експерти дійшли висновку, що за умови застосування Банком методу нарахування відсотків «Факт/факт» згідно п. 3.3. Кредитного договору, замість застосованого Банком методу «30/360» у Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1: сума ануїтетних платежів на 1 096,91 грн. була б менше; реальна процентна ставка на 0,03 % менше; Абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) на 1 129,55 грн. менше; сукупна вартість кредиту на 1 129,55 грн. менше. 4. Умовами п. 1 Додаткової угоди № 1 було збільшено строк дії кредитного договору на 120 місяців до 14.09.2027 року. Умовами п. 2.1. Додаткової угоди № 1 передбачено, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за Кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 77 180,53 гривень. При цьому фактична заборгованість позичальника за Кредитним договором, що зазначена цифрами у п 2.1. Додаткової угоди № 1 у розмірі «77 180,53» не відповідає фактичній заборгованості зазначеній словами «(Сімдесят сім тисяч вісімдесят) грн. 53, коп.». Пунктом 2.2 Додаткової угоди № 1 передбачено, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав (прострочена заборгованість), складає 32 505,55 гривень, яка складається з 15 368,53 гривень - заборгованість з погашення суми кредиту та 17 137.02 гривень - заборгованість з погашення процентів. Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту викладено в новій редакції в Додатках № 1, 2 до Додаткової угоди № 1, які є невід'ємною частиною додаткової угоди (п. 4 Додаткової угоди № 1). Виходячи з змісту Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 - Графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення, вбачається визначення банком залишку за кредитом у розмірі 94317,55 без вказівки на валюту, діюча відсоткова ставка - 13,5 % річних, терміном на 192 місяці, з щомісячним погашенням по 1 201,29 за кожний період. Виходячи із наведених вище обставин, вбачається, що фактично банком включено до тіла кредиту нараховані до дня підписання Додаткової угоди № 1 відсотки у розмірі 17 137,02 гривень, що призводить до нарахування Банком ще додаткових відсотків, у розмірі 13,5 % річних, на суму вже нарахованих відсотків, при умові що Банком не надавався додатковий транш на погашення нарахованих але не сплачених відсотків до дня підписання Додаткової угоди № 1 (п. 2.3. Додаткової угоди №1). Наведена умова договору суперечить положенням норм ст. 1054 ЦК України де передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Висновку експертів № 20/011/1027/4, відповідаючи на 3-є питання, судові експерти зазначили, що в межах матеріалів справи надається обґрунтувати відображення банком 21.09.2011р. Капіталізації кредитної заборгованості, шляхом збільшення розміру основного боргу на 17 137,02 грн. Та зменшення заборгованості за відсотками на 17 137,02 грн.. Окрім того, судові експерти дійшли висновку про те, що неможливо обґрунтувати розміри заборгованості, що вказані банком у Додатковій угоді № 1, а саме: по сплаті суми кредиту у сумі 77180,53 грн., у тому числі 15 368,53 грн. - заборгованості з погашення суми кредиту строк якої настав; за нарахованими відсотками у сумі 17 137,02 грн.. (п. 3 по 3-му питанню Висновку експертів № 20/011/1027/4). Отже позивач вважає, що умова договору (п. 2.3. Додаткової угоди № 1) про збільшення кредиту на суму заборгованості за процентами, без видачі додаткових коштів на їх погашення, є несправедливою у відношенні до позивача, оскільки фактично надає право банку нараховувати відсотки на відсотки, а не на суму фактично отриманого кредиту, тобто є істотний дисбаланс між правом Банку та обов'язком позичальника щодо сплати відсотків за користування кредитом. 5. Умовами п. 3 Додаткової угоди № 1 банком було визначено погашення кредиту шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів, в той час як умови Кредитного договору від 14.09.2007 року передбачали погашення кредиту шляхом сплати платежів, що зменшуються - стандарт (п. 1.3. Ст. 1 Кредитного договору та Додаток №2 «Графік погашення кредиту та інших платежів»). При ануїтетному платежу щомісячно сплачується однакова суму, що включає в себе частину основного боргу і нарахований відсоток. Але сплата ануїтетних платежів передбачає, що в першу чергу погашаються в основному відсотки по кредиту, а основна частина боргу за тілом кредиту зменшується незначно. При цьому, стандартні (класичні) платежі передбачають, що основний борг виплачується рівними частинами, а відсоток нараховується на залишок заборгованості. Величина основного боргу в цьому випадку зменшується на однакову суму. Зі зменшенням суми боргу зменшуються і процентні виплати, які нараховуються на залишок заборгованості. А разом з відсотками зменшуються й розміри щомісячних платежів. Відмінності між цими двома способами погашення кредиту наступні. При стандартних платежах розмір виплат з часом зменшується, тоді як при ануїтетних вони залишаються однаковими протягом всього терміну. Банк, змінюючи спосіб погашення кредиту з стандартного (класичного) на ануїтетних платіж, не роз'яснив позивальнику їх суті та відмінностей, що при ануїтетному способу погашення банк в першу чергу направляє кошти на погашення відсотків, що приводиться зменшення зарахування коштів на погашення тіла кредиту, що веде до збільшення нарахування банком відсотків за аналогічний період порівняно із стандартним (класичним) способом погашення кредиту. 5. Позивач стверджує, що йому не було повідомлено банком щодо детального розпису загально вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Відповідно до п. 2, 5 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, окрім іншого, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом. Відповідно до п. 3.1. Розділу 3 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. 1)Судові експерти дійшли висновку, що обґрунтувати взаємозв'язок Графіку Погашення Кредиту з кредитним договором не надається за можливе, оскільки: відсутній номер та дата кредитного договору, до якого складений цей графік, а також відсутні будь-які позначки «Додаток» та інші обґрунтування належності цього графіку до кредитного договору. При цьому, зі змісту кредитного договору не встановлені посилання на документ, що є невід'ємною частиною цього договору із назвою Графік Погашення Кредиту (пункт 3 а.с. 47 висновку по 4-у питанню та а.с. 23 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4) Графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту (Додатки № 1, 2 до Додаткової угоди № 1) є невід'ємною частиною додаткової угоди (п. 4 Додаткової угоди № 1). Виходячи із аналізу змісту Додатку № 2 до Додаткової угоди № 1 - Сукупна вартість кредиту, не визначено значення реальної процентної ставки, замість значення реальної відсоткової ставки у відсотках зазначено «#ИМЯ?». 2)У Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту» (т. 1 а.с. 66, 132, 164), банком зазначена реальна процентна ставка у розмірі 13.65 % та абсолютне значення подорожчання кредиту 78 076.00 грн. Як вказувалось вище, у Додатку № 2 до Додаткової угоди № 1 - Сукупна вартість кредиту, не визначено значення реальної процентної ставки, замість значення реальної відсоткової ставки у відсотках зазначено «#ИМЯ?». а розмір абсолютного подорожчання кредиту вказаний у розмірі 138245,61 грн (т. 1 а.с. 78, 143). Згідно висновку експертів по 2-у питання судово-економічної експертизи №20/011/1027/4: Станом на день укладення Кредитного договору - 14.09.2007 року: 1.З урахуванням комісії банку згідно п. 1.7. Кредитного договору (2 020,00 грн.): -Реальна процентна ставка складає 18,27%, що на 4,62 % більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Абсолюте значення подорожчання кредиту с складає 87 020,92 грн., що на 8 944,92 грн. Більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Сукупна вартість кредиту становить 190 040,95 грн. 2.Без урахування комісії банку згідно п. 1.7. Кредитного договору (2 020,00 грн.): -Реальна процентна ставка складає 17,53%, що на 3,88 % більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Абсолюте значення подорожчання кредиту складає 85 000,92 грн., що на 6 924,92 грн. більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Сукупна вартість кредиту становить 188 020,95 грн. З урахуванням Додаткової угоди №1, станом на 20.09.2011 року: 1.При застосуванні методу нарахування відсотків «Факт/Факт», згідно умов п. 3.3. Кредитного договору: Реальна процентна ставка складає 16,57%; Абсолюте значення подорожчання кредиту складає 153 850,45 грн., що на 15604, 84 грн. більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Додаткової угоди №1 «Сукупна вартість кредиту»; Сукупна вартість кредиту становить 248 168,00 грн. 2.При застосуванні методу нарахування відсотків «30/360», який застосовано банком: реальна процентна ставка складає 16,60%; абсолюте значення подорожчання кредиту складає 154 980,00 грн., що на 15734, 39 грн. більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Додаткової угоди №1 «Сукупна вартість кредиту»; Сукупна вартість кредиту становить 249 297,55 грн.. Отже, за думкою позивача, розмір реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту взагалі не відповідає умовам розміру процентної ставки визначеної спірним кредитним договором, та є значно більшим. При цьому сукупна вартість кредиту та розмір абсолютного подорожчання кредиту зростають з часом виконання зобов'язань та їх неможливо спрогнозувати на момент укладення спірного кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1)особу та місцезнаходження кредитодавця; 2)кредитні умови, зокрема: A)мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; Б) форми його забезпечення; B)наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; Г) тип відсоткової ставки; Ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; Д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); Е) строк, на який кредит може бути одержаний; Є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; Ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; З) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; И) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; І) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно по приписів Розділу 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N 168 (діючих з 05.06.2007 року та чинних на момент виникнення спірних відносин) (далі - Правила), а саме п. 2.1. Передбачено обов'язок банків перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Банком у супереч положенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням пп. 2.1, 2.4. «Правил» нечітко та двозначно було проінформовано позивача перед укладенням спірного кредитного договору про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, внаслідок чого позивач не мав можливості спрогнозувати витрати пов'язані із укладенням та оформленням кредитного договору та договору іпотеки, не мав можливості спрогнозувати та підрахувати сукупну вартість кредиту та обсягу своїх зобов'язань, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Розрахувати абсолютне значення подорожчання кредиту та його реальну відсоткову ставку. Вказівка на вищевказані обставини або їх приховання суттєво впливають на вільне волевиявлення споживача як більш слабкої сторони за спірним договором. Позивач вважає, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним в цілому. На підставі викладеного позивач просить: 1. Визнати недійсними кредитний договір № 014/0034/8281962 від 14.09.2007 року укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Додаткову угоду № 1 від 20.09.2011р. до кредитного договору № 014/0034/8281962 від 14.09.2007 року; 2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] 132 814,52_гривень; 3.Визнати недійсним договір поруки ЛІ 014/0034/8281962/1 від 14.09.2007 року, укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»; 4.Визнати недійсним договір іпотеки укладений 14.09.2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та посвідчений приватним нотаріусом: Одеського міського нотаріального округу, Чепелевою Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за №У-359 та Договір про зміни до іпотечного договору від 12.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чепелевою Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 5684. 5.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також пояснив, що відповідач не надав позивачу повну і достовірно інформацію про умови кредитування, сукупності вартість кредиту, а також фактично нараховував додаткові суми до кредиту, які раніше не увійшли до умов договору. Вищевказані факти вплинули на волевиявлення позивачу, оскільки перед укладення кредитного договору він розраховував не певні витрати, які пов'язані з обслуговуванням кредиту, однак кожного разу суми змінювались, що суттєво збільшило витрати позивача, на які він не розраховував. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача в процесі розгляду справи позовні вимоги не визнали, оскільки договір був укладений за бажанням позивача, якому були роз'яснені всі умови кредитування, а також повідомлено про сукупну вартість кредиту. Позивач підписав кредитний договір, а також всі додаткові угоди до договору та не мав жодних претензій до банку з дати його підписання. Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що 14.09.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», в особі начальника Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 25.12.2006 року, зареєстрованої в реєстрі за № 9016, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М., та в особі головного економіста відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 29.01.2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 260, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М.. правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0034/8281962, за умовами якого Банк зобов'язується надати [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 103 020,00 гривень, який надається строком на 120 місяців по 17.09.2017 року зі сплатою процентів у розмірі 13,5 % річних (далі - Кредитний договір). 20.09.2011р. між Банком та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 14.09.2007 року, яким були внесені зміни до п. 1.2. Кредитного договору та збільшено строк дії кредиту на 120 місяців до 14.09.2027 року. 14.09.2007р. в забезпечення повного та належного виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 014/0034/8281962, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/0034/8281. В той же день, між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чепелєвою Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за №У-359. 20.09.2011р. між сторонами було укладено Договір про зміни до іпотечного договору від 14.09.2007 року за реєстровим №У-359. Позивач, вважає недійсним в цілому укладений 14,09.2007 року Кредитний договір № 014/0034/8281962 через наступні обставини. 1. Спірний Кредитний договір було підписано від імені Банку його службовцями - начальником Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 25.12.2006 року, зареєстрованої в реєстрі за № 9016, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М., та головним економістом відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON], що діє на підставі довіреності від 29.01.2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 260, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Петровим Ю.М.. Позивач Вважає, що вищевказані службовці банку не мали прав на підписання Кредитного договору від імені ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки правом підпису документів від імені Банку має право Голова правління. Інші особи, у тому числі службовці Банку, мають право підпису лише на підставі довіреності від імені Банку виданої Головою правління, або особами, що діють від імені Банку на підставі довіреності з правом передоручення. Так, дійсно згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про господарські товариства» за№ 1576- XII від 19.09.1991 року (в редакції чинній на момент укладення спірного правочину), виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Частиною 1 статті 47 Закону №1576- XII передбачено, що голова правління акціонерного товариства вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства. Інші члени правління також можуть бути наділені цим правом згідно із статутом. Враховуючи викладене вище, правом підпису документів від імені Банку має право Голова правління. Інші особи, у тому числі службовці Банку, мають право підпису лише на підставі довіреності від імені Банку виданої Головою правління, або особами, що діють від імені Банку на підставі довіреності з правом передоручення. Із змісту Кредитного договору не вбачається, що начальник Центрального відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» гр. [PERSON] та головний економіст відділення «Центр іпотечного кредитування» Одеської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» [PERSON], діють на підставі довіреності виданої Головою правління або особою, яка має право передоручення повноважень на підписання договорів від імені Банку. В процесі розгляду справи суд неодноразово пропонував представникам ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надати до суду копії довіреностей на підставі яких був підписаний спірний договір, але данні докази не було надані відповідачем. Отже зі сторони відповідача не надано доказів того, що спірний кредитний договір № 014/0034/8281962 був укладений зі сторони банка уповноваженими особами. Однак суд вважає, що дана обставина жодним чином не порушує права позивача, оскільки договір був підписаний за його власним бажанням, а відповідач не порушував питання щодо недійсності за даною обставиною. 2. Позивач стверджує, що він не отримував частину суми кредиту у розмірі 98 020,00 гривень із 103 020 гривень. Так, позивач посилається на висновок експертів № 20/011/1027/4, де відповідаючи на перше питання експерти дійшли висновку про те, що документально не підтверджується видача кредиту ані у сумі 98 020,00 гри. (103 020,00 грн. - 5 000,00 грн), ані у сумі 89 900,00 грн. (згідно заяви на видачу готівки № 1179/675-8 від 17.09.2007 року), а також неможливо обґрунтувати використання банком поточного рахунку для зарахування та сплати грошових коштів, оскільки відсутній первинний документ банку - меморіальний ордер щодо видачі кредитних коштів у розмірі 103 000,00 грн., а також відсутні заява на відкриття поточного рахунку позивальнику та договору банківського рахунку, укладеного між банком та позивачем (висновок по 1-му питанню (а.с. 43) Висновку експертів № 20/011/1027/4). При цьому, згідно наданих банком даних, як-то «Розрахункові документи» (долучені згідно пояснень банку від 14.12.2016р.), з поточного рахунку № [NUMBER] позивачем було отримано кредитні кошти у загальній сумі 94 900,00 гривень, у тому числі: В розмірі 5 000,00 гривень, згідно заяви на видачу №К464/1 від вересня 2007 року у сумі 5000,00 гривень, з якої не надається за можливе встановити дату місяця вересня 2007 року (згідно банківських виписок по поточному рахунку датою визначено 14.09.2011 року), та які Позивач визнає ним отриманими; В розмірі 89 900,00 гривень, згідно заяви на видачу готівки №1179/675-8 від17.09.2007 року у сумі 89 900,00 грн., яка не містить підпису отримувача, що суперечить вимогам Додатку №14 (Правил заповнення реквізитів касових документів) до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 №337. -Залишок кредитних коштів у розмірі 6 100 гривень взагалі не видавався та залишився на рахунках банку. Отже, із наведеного вище вбачається, що частину кредиту у сумі 98 020,00 гри., із 103 020,00 грн., позивач не отримував, про що також свідчить відсутність підпису позивача у заяві на видачу готівки №1179/675-8 від 17.09.2007 року, яка видана датою пізніше від дати укладення Кредитного договору. Суд вважає, що вищевказані обставини можливо лише прийняти до уваги, як порушення працівниками баку «Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ від 14.08.2003 №337». В той же час, суд враховую ту обставину, що позивач з дати підписання кредитного договору сплачував щомісячні платежі, згідно відповідного графіку. Так, згідно судово-економічної експертизи № 20/011/1027/4, загальний розмір сплачених коштів на користь банку за Кредитним договором становить 137 814,52 грн (за даними виписок банку). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч 1 ст. 1055 ЦПК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Сторонами дотримано умови укладення договору у письмовій формі. В судовому засіданні безпосередньо позивач підтвердив той факт, що він дійсно підписував спірний кредитний договір. Необхідно відзначити, що ЦК України не передбачає випадків визнання кредитного договору недійсним за фактом ненадання кредитних коштів, оскільки передача кредитних коштів є способом виконання умов договору, а не його дійсності. Так, згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Єдиним вірним способом захисту порушеного права в такому випадку є право саме на розірвання кредитного договору, не визнання його недійсним. Суд вважає, що твердження позивача, що він не отримував кредитні кошти є хибним, оскільки дії позивача щодо перерахування коштів на погашення кредиту лише підтверджує факт, що позивач знав про існування кредитного договору та намагався виконати його умови. 3. Позивач вважає, що банком було безпідставно стягнуто з позичальника комісію за оформлення кредиту у розмірі 2 020, 00 гривень. Суд вважає, що дане твердження позивача є справедливим. Так, за положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за видачу кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судові експерти, досліджуючи умови спірного Кредитного договору, дійшли висновку про те, що зі змісту кредитного договору не надається за можливе встановити за які саме послуги банку, встановлена згідно п. 1.7. Кредитного договору комісія за оформлення кредиту у розмірі 2 020,00 гривень (абз. 1 а.с. 18 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4). Верховний Суд України у (правовій позиції, згідно постанови від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16) дійшов до висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Суд також погоджується з висновком позивача, що умови спірного Кредитного договору від 14.09.2007 року та укладеної Додаткової угоди № 1 від 20.09.2011 року є несправедливими та такими, що суперечать положенням норм ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за № 1023-ХІІ від 12.05.1991 року та Розділам 2, 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року за № 168 (Правил № 168). Так, відповідно до умов п 1.2. Кредитного договору - «Предмет договору», кредит надається на строк 120 місяців по 14.09.2017 року, згідно Графіку надання кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору). Як вбачається із умов Додатку № 1 до Кредитного договору валютою кредиту визначено - Долар США. При цьому умови п. 1.1, Кредитного договору передбачають, що валютою кредиту є гривня. Пунктом 1.3. Кредитного договору визначено, що погашення кредиту здійснюється позичальником згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів (Додаток №2 до Кредитного договору). Як вбачається із Додатку № 2 до Кредитного договору - Графіку погашення кредиту, валютою кредиту визначено - гривня. Отже, положення одних умов Кредитного договору, передбачені у Додатку №1 до Кредитного договору, суперечать положенням інших умов Кредитного договору, а саме: п. 1.1. Кредитного договору та умовам Додатку № 2 - Графіку погашення кредиту, які є невід'ємною частиною Кредитного договору, щодо валюти кредиту. Положеннями Додатку № 2 - «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту», передбачено, що щомісячний платіж становить 399,50 гривень, натомість умови п. 1.3. Кредитного договору передбачають, що погашення кредиту та інших платежів здійснюється в розмірі 1/120 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п.1.1. Кредитного договору, що становить 858,50 гривень з розрахунку 103 020,00 /120 - 858,50 гривень. Тобто, умови п. 1.3. Кредитного договору та розрахунок щомісячних платежів визначений Додатком № 2 - Графік погашення кредиту, мають двозначність суттєвих умов договору щодо визначення розміру щомісячних платежів позичальника за Кредитним договором та не надає можливості Позивачу визначитись із істотними умовами договору щодо сум повернення кредиту. Положеннями Додатку № 2 - «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту» передбачено загальну суму страхових платежів по кредиту у розмірі 34 701,94 грн., де страхування життя 1 042,56 грн. на рік, а страхування майна 757,94 грн. Нарік, аналогічний розрахунок передбачено Графіком Погашення Кредиту, де 8 337,32 грн. Загальна вартість страхування життя, та 26 364,59 грн. загальна вартість страхування майна. При цьому вбачається, що вартість страхування життя у розмірі 26 364,59 грн. на 15 938,99 грн. більше (26 364,59 грн. - (1 042,56 грн. х 10 років), аніж за даними загальної суми страхових платежів передбачених Додатком № 2 - «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту» та Графіком Погашення Кредиту. Про двозначність вищевказаних суттєвих умов Кредитного договору також є посилання у висновку судової економічної експертизи у відповіді на 4-те питання висновку, (пункт 3 а.с. 47) та а.с. 23 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4. В позовних вимогах, позивач також посилається на те, що умови Кредитного договору, які свідчать про штучне збільшення обсягів зобов'язань позичальника з повернення кредиту та створення умов, які сприяють виникненню прострочення позичальника (зміну у витратах). Так, згідно п. 3.4. Кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості за договором здійснюється в порядку де у першу чергу погашаються нараховані пеня та штраф, комісія за обслуговування кредиту, а в останню чергу заборгованість за тілом кредиту. Положень договору, визначені у п. 3.4. Кредитного договору є також несправедливими, оскільки встановлена цим пунктом Кредитного договору першочерговість сплати пені та штрафів, комісії банку може свідчити про штучне збільшення обсягу заборгованості до сплати на користь Банку, оскільки обсяг зобов'язань позичальника за простроченими нарахованими процентами та простроченим основним боргом не зменшується на розмір пені та штрафу, комісії, і, відповідно, на такий залишок заборгованості за простроченими нарахованими процентами та простроченим основним боргом продовжує нараховуватись нова пеня. Аналізуючи вищевказані положення Кредитного договору, судові експерти вказали, що встановлена пунктом 3.4. Кредитного договору першочерговість сплати пені та штрафів може свідчити про штучне збільшення обсягу заборгованості до сплати на користь банку (абз. 1 а.с. 22 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4). Суд з даним твердженням позивача, а також відповідним висновком експерта не погоджується, оскільки порядок визначений відповідачем відповідає вимогам ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже правила погашення заборгованості за кредитним договором, які встановлені п. 3.4. Кредитного договору не суперечать чинному законодавству. Суд також вважає, посилання позивача на те, що в порушення вищевказаних умов Кредитного договору (п. 12.5.) та положень п. 1.5. Та п. 1.6. Постанови Правління НБУ від 12.11.2003 року за № 942, між Банком та позивачем не було укладено договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку жодним чином не впливає на дійсність договору, але свідчить про порушення здійснення банківської діяльності, згідно вимог НБУ. Судом також встановлено, що 20.09.2011 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 14.09.2007 року, за умовами якої були внесені зміни до Кредитного договору (далі - Додаткова угода № 1). Змінюючи умови Кредитного договору Додатковою угодою № 1, було викладено у новій редакції Графік погашення кредиту - Додаток №1 до Додаткової угоди № 1 «Графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення. Орієнтовний». При цьому, як встановлено судовими експертами, при розрахунку відсотків банком застосовано метод «30/360», однак п.3.3 Кредитного договору визначений метод нарахування відсотків «факт/факт», тому обґрунтувати використання банком у Додатку №1 методу нарахування відсотків «30/360» не надається за можливе (абз. 2-3 а.с. 25 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4). Отже, Банк в односторонньому порядку, на власний розсуд, змінив метод нарахування відсотків з «факт/факт» на «30/360», про зміну якого, умови Додаткової угоди № 1 не містять. Згідно Висновку експертів № 20/011/1027/4, відповідаючи на 2-е питання судово - економічної експертизи, судові експерти дійшли висновку, що за умови застосування Банком методу нарахування відсотків «Факт/факт» згідно п. 3.3. Кредитного договору, замість застосованого Банком методу «30/360» у Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1: сума ануїтетних платежів на 1 096,91 грн. була б менше; реальна процентна ставка на 0,03 % менше; Абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) на 1 129,55 грн. менше; сукупна вартість кредиту на 1 129,55 грн. менше. Окрім того, умовами п. 1 Додаткової угоди № 1 було збільшено строк дії кредитного договору на 120 місяців до 14.09.2027 року. Умовами п. 2.1. Додаткової угоди № 1 передбачено, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за Кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 77 180,53 гривень. При цьому фактична заборгованість позичальника за Кредитним договором, що зазначена цифрами у п 2.1. Додаткової угоди № 1 у розмірі «77 180,53» не відповідає фактичній заборгованості зазначеній словами «(Сімдесят сім тисяч вісімдесят) грн. 53, коп.». Пунктом 2.2 Додаткової угоди № 1 передбачено, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за Кредитним договором, строк сплати якої настав (прострочена заборгованість), складає 32 505,55 гривень, яка складається з 15 368,53 гривень - заборгованість з погашення суми кредиту та 17 137.02 гривень - заборгованість з погашення процентів. Графік погашення кредиту та інших платежів за Кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту викладено в новій редакції в Додатках № 1, 2 до Додаткової угоди № 1, які є невід'ємною частиною додаткової угоди (п. 4 Додаткової угоди № 1). Виходячи з змісту Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 - Графік погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення, вбачається визначення банком залишку за кредитом у розмірі 94317,55 без вказівки на валюту, діюча відсоткова ставка - 13,5 % річних, терміном на 192 місяці, з щомісячним погашенням по 1 201,29 за кожний період. Виходячи із наведених вище обставин, вбачається, що фактично банком включено до тіла кредиту нараховані до дня підписання Додаткової угоди № 1 відсотки у розмірі 17 137,02 гривень, що призводить до нарахування Банком ще додаткових відсотків, у розмірі 13,5 % річних, на суму вже нарахованих відсотків, при умові що Банком не надавався додатковий транш на погашення нарахованих але не сплачених відсотків до дня підписання Додаткової угоди № 1 (п. 2.3. Додаткової угоди №1). Наведена умова договору суперечить положенням норм ст. 1054 ЦК України де передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Висновку експертів № 20/011/1027/4, відповідаючи на 3-є питання, судові експерти зазначили, що в межах матеріалів справи надається обґрунтувати відображення банком 21.09.2011р. Капіталізації кредитної заборгованості, шляхом збільшення розміру основного боргу на 17 137,02 грн. та зменшення заборгованості за відсотками на 17 137,02 грн.. Окрім того, судові експерти дійшли висновку про те, що неможливо обґрунтувати розміри заборгованості, що вказані банком у Додатковій угоді № 1, а саме: по сплаті суми кредиту у сумі 77180,53 грн., у тому числі 15 368,53 грн. - заборгованості з погашення суми кредиту строк якої настав; за нарахованими відсотками у сумі 17 137,02 грн.. (п. 3 по 3-му питанню Висновку експертів № 20/011/1027/4). Однак суд не погоджується з позивачем, що умова договору (п. 2.3. Додаткової угоди № 1) про збільшення кредиту на суму заборгованості за процентами, без видачі додаткових коштів на їх погашення є несправедливою у відношенні до позивача, оскільки фактично збільшення включення даної суми до основною кредиту, а також збільшення терміну повернення кредиту було лише формою реструктуризації наявної заборгованості у позивача. Отже данні умови договору лише сприяли уникнення звернення з позовом Банку до позивача про дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач також стверджує, що умовами п. 3 Додаткової угоди № 1 банком було визначено погашення кредиту шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів, в той час як умови Кредитного договору від 14.09.2007 року передбачали погашення кредиту шляхом сплати платежів, що зменшуються - стандарт (п. 1.3. Ст. 1 Кредитного договору та Додаток №2 «Графік погашення кредиту та інших платежів»). Однак, банк, змінюючи спосіб погашення кредиту з стандартного (класичного) на ануїтетних платіж, не роз'яснив позивальнику їх суті та відмінностей, що при ануїтетному способу погашення банк в першу чергу направляє кошти на погашення відсотків, що приводиться зменшення зарахування коштів на погашення тіла кредиту, що веде до збільшення нарахування банком відсотків за аналогічний період порівняно із стандартним (класичним) способом погашення кредиту. Відповідач не дане твердження позивача не надав жодного доказу, що під час укладення додаткової угоди № 1 20.09.2011 року, позивачу було надано під розпис достовірну інформацію про зміну способу нарахування платежів. В позовних вимогах позивач наполягає на тому, що йому не було повідомлено банком щодо детального розпису загально вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Відповідно до п. 2, 5 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначається, окрім іншого, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом. Відповідно до п. 3.1. Розділу 3 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача. Відповідно до висновку судової економічної експертизи судові експерти дійшли висновку, що обґрунтувати взаємозв'язок Графіку Погашення Кредиту з кредитним договором не надається за можливе, оскільки: відсутній номер та дата кредитного договору, до якого складений цей графік, а також відсутні будь-які позначки «Додаток» та інші обґрунтування належності цього графіку до кредитного договору. При цьому, зі змісту кредитного договору не встановлені посилання на документ, що є невід'ємною частиною цього договору із назвою Графік Погашення Кредиту (пункт 3 а.с. 47 висновку по 4-у питанню та а.с. 23 дослідницької частини Висновку експертів № 20/011/1027/4) Графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту (Додатки № 1, 2 до Додаткової угоди № 1) є невід'ємною частиною додаткової угоди (п. 4 Додаткової угоди № 1). Виходячи із аналізу змісту Додатку № 2 до Додаткової угоди № 1 - Сукупна вартість кредиту, не визначено значення реальної процентної ставки, замість значення реальної відсоткової ставки у відсотках зазначено «#ИМЯ?». У Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту» (т. 1 а.с. 66, 132, 164), банком зазначена реальна процентна ставка у розмірі 13.65 % та абсолютне значення подорожчання кредиту 78 076.00 грн. Як вказувалось вище, у Додатку № 2 до Додаткової угоди № 1 - Сукупна вартість кредиту, не визначено значення реальної процентної ставки, замість значення реальної відсоткової ставки у відсотках зазначено «#ИМЯ?». а розмір абсолютного подорожчання кредиту вказаний у розмірі 138245,61 грн (т. 1 а.с. 78, 143). Згідно висновку експертів по 2-у питання судово-економічної експертизи №20/011/1027/4: Станом на день укладення Кредитного договору - 14.09.2007 року: З урахуванням комісії банку згідно п. 1.7. Кредитного договору (2 020,00 грн.): -Реальна процентна ставка складає 18,27%, що на 4,62 % більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Абсолюте значення подорожчання кредиту с складає 87 020,92 грн., що на 8 944,92 грн. Більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Сукупна вартість кредиту становить 190 040,95 грн. Без урахування комісії банку згідно п. 1.7. Кредитного договору (2 020,00 грн.): -Реальна процентна ставка складає 17,53%, що на 3,88 % більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Абсолюте значення подорожчання кредиту складає 85 000,92 грн., що на 6 924,92 грн. більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Кредитного договору «Графік погашення кредиту та інших платежів. Сукупна вартість кредиту»; -Сукупна вартість кредиту становить 188 020,95 грн. З урахуванням Додаткової угоди №1, станом на 20.09.2011 року: При застосуванні методу нарахування відсотків «Факт/Факт», згідно умов п. 3.3. Кредитного договору: Реальна процентна ставка складає 16,57%; Абсолютне значення подорожчання кредиту складає 153 850,45 грн., що на 15604, 84 грн. більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Додаткової угоди №1 «Сукупна вартість кредиту»; Сукупна вартість кредиту становить 248 168,00 грн. При застосуванні методу нарахування відсотків «30/360», який застосовано банком: реальна процентна ставка складає 16,60%; абсолюте значення подорожчання кредиту складає 154 980,00 грн., що на 15734, 39 грн. більше аніж зазначено банком у Додатку № 2 до Додаткової угоди №1 «Сукупна вартість кредиту»; Сукупна вартість кредиту становить 249 297,55 грн.. Отже, розмір реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту взагалі не відповідає умовам розміру процентної ставки визначеної спірним кредитним договором, та є значно більшим. При цьому сукупна вартість кредиту та розмір абсолютного подорожчання кредиту зростають з часом виконання зобов'язань та їх неможливо спрогнозувати на момент укладення спірного кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору, тобто від 13.01.2016р.) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно по приписів Розділу 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. N 168 (діючих з 05.06.2007 року та чинних на момент виникнення спірних відносин) (далі - Правила), а саме п. 2.1. Передбачено обов'язок банків перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Банком у супереч положенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням пп. 2.1, 2.4. «Правил» нечітко та двозначно було проінформовано позивача перед укладенням спірного кредитного договору про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, внаслідок чого позивач не мав можливості спрогнозувати витрати пов'язані із укладенням та оформленням кредитного договору та договору іпотеки, не мав можливості спрогнозувати та підрахувати сукупну вартість кредиту та обсягу своїх зобов'язань, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Розрахувати абсолютне значення подорожчання кредиту та його реальну відсоткову ставку. Вказівка на вищевказані обставини або їх приховання суттєво впливають на вільне волевиявлення споживача як більш слабкої сторони за спірним договором. Суд вважає, що враховуючи, що оскільки відповідач не повідомив позивача про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, що передбачено ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів, то фактично дані обставини свідчать, що позивач уклав договір з прихованням від нього суттєвих умов договору, що суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним в цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно визнати недійсними кредитний договір № 014/0034/8281962 від 14.09.2007 року укладений між [PERSON] (іпн. [NUMBER]) та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (код 14305909 м. Київ, вул. Лєскова б. 9) та Додаткову угоду № 1 від 20.09.2011р. до кредитного договору № 014/0034/8281962 від 14.09.2007 року. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно висновку експертів по 4-у питання судово - економічної експертизи № 20/011/1027/4, загальний розмір сплачених коштів на користь банку за Кредитним договором становить позивачем у період з 14.09.2017р. по 14.11.2016р. становить суму у розмірі згідно виписок банку 137746,23, а за даними первинних документів у той же період 126147 гривень 09 копійок, проте згідно квитанцій позивача суму склала 137 814,52 грн. Судом встановлено, що позивач отримав від відповідача кредитні кошти у розмірі 103020 гривень, тобто різниця складає суму у розмірі 34794,52, яку в порядку ч. 1 ст. 216 ЦК України необхідно стягнути з відповідача. Окрім того, на користь позивача з відповідача підлягають стягнення сума судового збору у розмірі 551 гривня 20 копійок, витрати на проведення судової економічної експертизи у розмірі 14880 гривень, а всього стягнути суму у розмірі 15431 гривень 20 копійок. В той же час, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: [PERSON] щодо - визнання недійсним договору поруки № 014/0034/8281962/1 від 14.09.2007 року, укладений між [PERSON] (іпн. [NUMBER]) та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (код 14305909 м. Київ, вул. Лєскова б. 9); - визнання недійсним іпотечного договору укладеного 14.09.2007 року між [PERSON] (іпн. [NUMBER]) та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (код 14305909 м. Київ, вул. Лєскова б. 9), та посвідчений приватним нотаріусом: Одеського міського нотаріального округу, Чепелевою Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за №У-359 та Договір про зміни до іпотечного договору від 12.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Чепелевою Т.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 5684 необхідно залишити без задоволення, оскільки [PERSON] не є стороною за даними договорами, а тому його права не порушені.

Outcome: partial