Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання протиправними дій Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради та визнання права на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку. Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04.06.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] було передано для розгляду до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська за виключною підсудністю. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2019 року було відкрито провадження у зазначеній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 листопада 2019 року справу призначено до розгляду по суті. В своєму позові [PERSON] з урахування уточнених позовних вимог просить визнати протиправною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 21 грудня 2017 року у праві на приватизацію нею жилого приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , визнати за нею, [PERSON] , право на приватизацію зазначеного жилого приміщення та зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради розглянути питання та вжити заходів щодо безкоштовної передачі їй у приватну власність цього житлового приміщення. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що за місцем роботи від Дніпропетровського домобудівельного комбінату ремонтно-будівельного експлуатаційного управління «Наш дім» нею був отриманий ордер на заселення разом із сином [PERSON] , 1990 року народження, в гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . В січні 2010 року керівництвом Дніпропетровського домобудівельного комбінату ремонтно-будівельного експлуатаційного управління «Наш дім» їй було надано окреме житло у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Зазначений факт засвідчений її реєстрацією за вказаною адресою з 26 січня 2010 року. У зв`язку із переданням гуртожитку у власність Дніпровській міській раді нею у Департаменті житлового господарства Дніпровської міської ради на підставі розпорядження від 07.11.2017 року № 790 був отриманий ордер серії УП № 371 на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра від 13 листопада 2017 року, яким їй надано право на зайняття житлової площі 16,0 кв.м. та проживання за адресою: [ADDRESS] постійно. Крім того, 13 листопада 2017 року між нею і КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради був укладений типовий договір найму житлового приміщення у гуртожитку № 3-5106243. Позивач зазначає, що проживає у кімнаті [ADDRESS] з 26 січня 2010 року. В листопаді 2017 року нею була подана заява з відповідними документами про передачу у приватну власність приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Листом директора Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради № 3/4-2998 від 21.12.2017 року їй було відмовлено в оформленні передачі у приватну власність житлового приміщення у гуртожитку за вказаною адресою з посиланням на акт про непроживання у гуртожитку від 06.12.2017 року, складений КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради. Відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради в приватизації жилого приміщення в гуртожитку вважає незаконною, оскільки протягом всього часу до неї не було пред`явлено позову про виселення, переселення чи втрату права користування жилим приміщення. Під час видачі ордера від 13 листопада 2017 року до неї ніяких претензій не виникало. В довідці № 3941 від 13.11.2017 року, виданій КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради, вказано, що вона проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Деякий час вона не знаходилася в гуртожитку у зв`язку з перебуванням на лікуванні, оскільки є інвалідом 2 групи за опорно-руховим апаратом та потребує сторонньої допомоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Гущина М.С. у судовому засіданні проти позову заперечувала. Представник третьої особи - Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач є її сусідкою. З 2010 року позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] . Вона регулярно відвідує її, приносить продукти, коли син у відрядженні. [PERSON] була відсутня в гуртожитку, коли знаходилася у лікарні, а також коли не могла самостійно пересуватися і син забирав її до себе. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також пояснила, що позивач її знайома, коли її син у відрядженні, вона проходить до неї в гуртожиток допомагати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач - його мати. Остання постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . У 2015 році мати не проживала в гуртожитку за станом здоров`я, коли потребувала догляду. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що 15.12.2009 року Дніпропетровським домобудівельним комбінатом ремонтно-будівельного експлуатаційного управління «Наш дім» [PERSON] Миколаївні був виданий ордер на зайняття житлової площі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . У подальшому у зв`язку із переданням гуртожитку в комунальну власність 13 листопада 2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради [PERSON] був виданий ордер на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра серії УП № 371 на право постійно зайняття жилої площі 16 кв.м. у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Комунального підприємства "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради та відміткою у паспорті, позивач [PERSON] з 26 січня 2010 року зареєстрована за вказаною адресою. В листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну власність займаного жилого приміщення в гуртожитку. Листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 21.12.2017 року за № 3/4-2998 було повідомлено про відсутність у позивача права на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку з тих підстав, що відповідно до акту КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради про непроживання в гуртожитку від 06.12.2017 року з моменту отримання жилого приміщення [PERSON] за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає, жиле приміщення здається в оренду іншій особі. Суд вважає, що відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у праві на приватизацію [PERSON] жилого приміщення в гуртожитку є неправомірною з огляду на наступне: Відповідно до\~частини 2\~статті 9\~ Житлового кодексу України\~громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до\~ст. 2 цього Закону\~до об`єктів приватизації, серед інших, віднесено житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції). Згідно з частиною 1 статті 3 вказаного Закону\~приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною 5\~ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~визначено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Організацію проведення приватизації та оформлення права власності здійснюють органи, визначені статтею 8 цього закону, зокрема, уповноважені органи місцевого самоврядування. В свою чергу, правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, врегульовані\~Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Так, відповідно до статті 1 вказаного Закону сфера його дії\~поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 4 зазначеного Закону\~визначено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. При цьому перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації, визначений пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 16.12.2009,\~\~№ 396. Відмовляючи позивачу в праві на приватизацію жилого приміщенні в гуртожитку, відповідач виходив з того, що згідно з актом КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року позивач протягом 2010 - 2017 років не проживає за адресою: [ADDRESS] . Між тим, вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що у 2009 році позивачу був виданий ордер на зайняття жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . У подальшому 13.11.2017 року позивачу був виданий ордер на зайняття цього ж приміщення постійно. З 26 січня 2010 року позивач зареєстрована за вказаною адресою. Більш того, згідно з листом КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради оригінал акта від 06.12.2017 року щодо непроживання [PERSON] в гуртожитку, на який відповідач послався відмовляючи позивачу у праві на приватизацію жилого приміщення, відсутній і в книзі обліку не значиться. Згідно з довідкою, виданою 13.11.2017 року КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради, [PERSON] постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту КП "Жилсервіс-5" від 15.08.2019 року, копія якого була долучена в судовому засіданні представником відповідача, [PERSON] з 26.01.2010 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] , що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що позивач на законних підставах зареєстрована та більш п`яти років проживає у жилому приміщенні гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що за позивачем інше житло не зареєстроване. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має право на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Отже, позов [PERSON] у частині визнання неправомірною відмови Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 21 грудня 2017 року в праві на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права на приватизацію цього жилого приміщення є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом із цим, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимогу позивача щодо зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради розглянути питання та вжити заходів щодо безкоштовної передачі їй у приватну власність займаного жилого приміщення в гуртожитку, оскільки вирішення питань щодо приватизації житлового фонду відноситься до виключної компетенції уповноважених органів, визначених\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та позивачу не відмовлено у проведенні приватизації займаного нею жилого приміщення у зв`язку із визнанням за нею судом права на його приватизацію. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного: Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною 6 статті 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач як інвалід другої групи відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~ звільнена від сплати судового збору. Тому у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 469 грн. 87 коп. (66,67 % від 704 грн. 80 коп. розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду).

Outcome: partial