Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину, обґрунтовуючи підставність позову тим, що від спільного проживання у шлюбі із відповідачем, [INFO] року, народилась дочка - [PERSON]. 20.05.2005 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано та з того часу вони разом не проживають. Дочка проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Згідно постанови Вінницького районного суду від 29.12.2003 року за виконавчим листом № АЕ-129 від 29.12.2003 року відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь на утримання дочки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 8,50 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 18.12.2003 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач жодних проплат по аліментах не здійснює, хоча в даний час він неофіційно працює на будівництві в місті Вінниці, де отримує нерегулярний, мінливий дохід, який витрачає на свої потреби. Розмір визначених за судовим рішенням аліментів не забезпечує нормального життєвого існування та розвитку дитини, оскільки в даний час пройшло різке подорожання продуктів харчування, одягу, а тому вона не має змоги хоча б мінімально забезпечити потреби дитини. Ураховуючи наведені обставини, позивач просила суд змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 1/4 частини його заробітку на тверду грошову суму та стягувати їх з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 550 гривень щомісячно і до повноліття дитини. Позивач вважає, що відповідач спроможний виплачувати такий розмір аліментів, оскільки інших дітей відповідач не має та стягнення за іншими виконавчими документами не проводяться. Крім цього, позивач зазначає у позові, що 14.02.2009 року вона, [PERSON], зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким спільно займаються вихованням її дочки, піклуються про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до дочки, не спілкується з дочкою в обсязі необхідному для її належного сприйняття його як батька, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, не турбується про її фізичний та духовний, моральний розвиток. Дочка не має до відповідача жодних родинних почуттів, відповідач ігнорує факт спорідненості з дочкою. Своїм батьком дочка визнає її чоловіка - [PERSON], який піклується та утримує їх. Теперішній чоловік має намір удочерити її дочку, оскільки в сім'ї склались доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини. [INFO] року у неї та чоловіка народилась спільна дитина - син [PERSON], який вважає її дочку рідною сестрою. Ураховуючи таку поведінку відповідача по відношенню до його дитини, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов'язків понад 11 років, хоча будь-яких перешкод вона, як мати дитини, щодо цього не чинила, позивач просила суд також винести рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню його дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити у заявленому обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в зв'язку з тим, що позивачка не давала йому можливості спілкуватись з дитиною, відтак він не сплачував аліменти. В даний час він усвідомив свої помилки та бажає спілкуватись з дитиною та буде виплачувати аліменти, однак в тій сумі яка була присуджена судом, на зміну розміру аліментів не погоджується так як від другого шлюбу у нього народилось двоє дітей, він не працює та не має змоги виплачувати аліменти в збільшеному розмірі, тобто погіршилось його матеріальне становище. Представник служби у справах дітей Липовецької РДА, який дії на підставі довіреності від 19.10.2015 року Іванюк В.М., висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON] підтримала, вказала на наявність визначених законом підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON], та [PERSON] (а.с.7). Згідно постанови Вінницького районного суду від 29.12.2003 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO] присуджено аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 8,50 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 18.12.2003 року і до повноліття дитини (а.с.11). 20.05.2005 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції, Вінницької області в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №97 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с.6). 14.02.2009 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 5 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с.8). Як убачається із довідки виданої відділом ДВС Вінницького РУЮ від 15.06.2015 року за № 481/09, за період з 18.12.2003 року по 10.06.2015 року за виконавчим листом № АЕ-129 від 29.12.2003 року [PERSON] дійсно не отримувала аліментів з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки виданої управлінням праці та соціального захисту населення від 12.05.2015 року №378, [PERSON] перебуває на обліку та з 01.10.2009 року до 30.04.2015 року, у зв'язку із чим їй призначено тимчасову допомогу, оскільки батько ухиляється від сплати аліментів на дитину [PERSON] (а.с. 13). Розмір такої тимчасової допомоги позивачеві виплачено в період з вересня 2006 року по серпень включно 2009 року в сумі 5493,39 гривень, що доведено довідкою виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької РДА від 13.05.2015 року за №1235 сума (а.с. 14). Довідка видана Липовецькою загальноосвітньою школою 05.06.2015 року за № 44 свідчить про те, що батько [PERSON], - [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, в тих питаннях, що стосуються навчального закладу, який відвідує дитина (а.с. 15). Дочка [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає біля матері, на що вказує довідка видана Липовецькою міською радою від 03.06.2015 року за №2381 та від 08.06.2015 року за № 2461. До складу сім'ї [PERSON] входять: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], сестра чоловіка [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON], [INFO], свекруха [PERSON], [INFO], свекор [PERSON], [INFO] (а.с.16,17). З акта обстеження матеріально побутових умов [PERSON] слідує, що вона сама виховує дитину, створила їй належні умови для виховання та розвитку, в дитини є своє місце для занять, забезпечена в достатній мірі одягом, хорошим харчуванням, мати дбає про її належне виховання та навчання, у дитини є для занять та розваг спортивний інвентар та оргтехніка. Батько [PERSON] не навідується, не цікавиться дитиною, не надає коштів для її утримання, не спілкується з дитиною протягом 11 років. Питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини Липовецької райдержадміністрації та за наслідками розгляду даного питання 31.08.2015 року було видано висновок, відповідно до якого комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами цього спору регулюються Главою 13 „Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей" Сімейного кодексу України та Главою 15 „Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання" Сімейного кодексу України. Так, статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, відповідно до якої поміж інших обов'язків, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із змісту ст. 164 СК України, слідує, що мати батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до рекомендацій викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Зважаючи на викладене та у контексті наведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї доньки [PERSON], [INFO], не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання; не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тощо. За таких обставин таку поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від виховання дитини та покладених на нього законодавством обов'язків, а отже позов в цій частині підлягає до задоволення. Що ж стосується вирішення питання про зміну розміру аліментів на утримання доньки, то слід вказати на таке. Відповідно до ч.2 ст.166 вказаного Кодексу, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Наведене узгоджується і з приписами викладеними в ч. 4 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" де передбачено, що позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку утримувати дитину. Як було встановлено судом, за постановою Вінницького районного суду від 29.12.2003 року з відповідача на користь позивачки на утримання дочки [PERSON], [INFO] присуджено аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 8,50 гривень щомісячно, починаючи з 18.12.2003 року. Однак з 18.12.2003 року по 10.06.2015 року відповідач аліментів за даним виконавчим листом не сплачує, а тому як наслідок позивач отримує соціальну тимчасову допомогу на дитину в Управлінні праці та соціального захисту населення у відповідності до Постанови №189 від 22.02.2006 року згідно Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У випадках, передбачених ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач, звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів присуджених із відповідача на її користь за судовим рішенням із частки від заробітку на тверду грошову суму вказала на те, що на момент звернення до суду із позовом у неї утворилась нова сім'я, у зв'язку із чим було зареєстровано шлюб із іншою людиною. Від цього шлюбу вони мають дитину. Однак жодних доказів на погіршення чи поліпшення свого матеріального стану вона не надала. У той же час відповідач також підтвердив обставини належними доказами щодо зміни його сімейного стану, зокрема: народження двох дітей у другому шлюбі, а саме: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], проте не надав доказів на поліпшення чи погіршення матеріального становища. Наразі зібрані у справі докази вказують на відсутність підстав для зміни раніше встановленого розміру аліментів, які присуджені із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини, а відтак, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст. 88 ч. 1 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені нею та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за вимогами про позбавлення батьківських прав, а за вимогами про зміну розміру аліментів у задоволенні яких було відмовлено, судові витрати компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач при пред'явленні позову за такими вимогами від їх сплати була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: partial