Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON], в квітні 2015 року звернувся в інтересах [PERSON] до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, пені та трьох процентів річних за прострочення виплати страхового відшкодування, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.2014 року о 12 год. 00 хв. на перехресті вул. Героїв війни - вул. Леніна в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем марки № Мерседес", д.н.з. [NUMBER], під час руху на перехресті рівнозначних доріг рухаючись по головній дорозі, яка змінює напрямок, не надав дорогу автомобілю марки "Мазда", д.н.з. [NUMBER], який наближався праворуч, та відбулось зіткнення автомобілів, внаслідок чого автомобіль марки "Мерседес", д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на автомобіль марки " ЗАЗ - DAEWOO T13110 ", д.н.з. [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень трьох транспортних засобів. Постановою Солом"янського районного суду м. Києва від 26.11.2014 року [PERSON] визнано винним в порушенні п.п. 16.14, 16.12 ПДР України та у скоєні вказаного ДТП. Цивільно-майнова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ "СК "Україна" згідно Полісу № АІ/4461671 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів діючий поліс на 15.11. 2014 року. 28.11.2014 року позивачем було подано до ПАТ "СК "Україна" Заяву про страхове відшкодування (вх. № 4684 від 28.11.2014 року). Станом на 01.04.2015 року страхове відшкодування не виплачено. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності НАМ 982105 від 30.03.2015 року в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, підтримав їх та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах. Відповідач ПАТ "СК "Україна" в судове засідання свого представника не направила, про дату та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися.Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.11.2014 року о 12 год. 00 хв. на перехресті вул. Героїв війни - вул. Леніна в м. Києві [PERSON], керуючи автомобілем марки № Мерседес", д.н.з. [NUMBER], під час руху на перехресті рівнозначних доріг рухаючись по головній дорозі, яка змінює напрямок, не надав дорогу автомобілю марки "Мазда", д.н.з. [NUMBER], який наближався праворуч, та відбулось зіткнення автомобілів, внаслідок чого автомобіль марки "Мерседес", д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на автомобіль марки " ZAZ Деу", д.н.з. [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку, що призвело до механічних пошкоджень трьох транспортних засобів. Постановою Солом"янського районного суду м. Києва від 26.11.2014 року [PERSON] визнано винним в порушенні п.п. 16.14, 16.12 ПДР України та у скоєні вказаного ДТП.( а.с.6) Відповідно до ст. 61 ч. 3, 4 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній чи кримінальній справі, що набрало законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-майнова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ "СК "Україна" згідно Полісу № АІ/4461671 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів діючий поліс на 15.11. 2014 року ( а.с. 7) . 28.11.2014 року позивачем було подано до ПАТ "СК "Україна" Заяву про страхове відшкодування (вх. № 4684 від 28.11.2014 року) ( а.с. 8). Станом на 01.04.2015 року страхове відшкодування не виплачено. Згідно ст.22 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Обов'язковий страховий ліміт - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов страхування. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 1 ст. 991 ЦК України передбачено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема, подання страхувальником завідома неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку (пункт 3) або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характері та розміру збитків (пункт 5). Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів. Відповідно до п.1.3 ст.1 зазначеного закону потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Пунктом 1.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізи чні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями ( користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору, оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах страхове відшкодування). Разом з цим, п. 36.4 означеного Закону передбачено, що страхове відшкодування виплачується безпосередньо потерпілому ( іншій особі, що має право на страхове відшкодування), а п.35 Закону визначено, що заява про страхове відшкодування подається потерпілим чи особою, що має право на страхове відшкодування. До заяви про страхове відшкодування додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування ( довіреність), або документ, що підтверджує право власності ( п. 35.2 Закону). Тобто , законом передбачено наявність у довіреності права на отримання страхового відшкодування. Отже, власником пошкодженого транспортного засобу " ЗАЗ - DAEWOO T13110 ", д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] і саме він є потерпілою особою в розумінні п. 1.3 ЗаконуУкраїни "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з роз"ясненнями, викладеними в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів по відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування", факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Враховуючи зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування з відповідача ПАТ СК "Україна" у розмірі 20 888 ( двадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень 47 копійок підлягають задоволенню Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з п. 4 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"( із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 20 888 ( двадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень 47 копійок Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Крім того, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-49цс12). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу : 365 : 100. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає в сумі 20 888 ( двадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень 47 копійок, пеню у розмірі 1 107 ( одну тисячу сто сім) гривень 38 копійок, три відсотки річних у розмірі 58 ( п"ятдесят вісім) гривень 37 копійок, а разом підлягає стягненню 22 054 ( двадцять дві тисячі п"ятдесят чотири) гривні 22 копійки. Разом з тим, відповідно до ст. 88 ЦПК України та ч. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року " Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, отже підлягає стягненню з відповідача ПАТ "СК "Україна" судові витрати, які складаються із судового збору 243 ( двісті сорок три) гривні 60 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 550 ( п"ятсот п"ятдесят) гривень. На підставі викладеного, ст. ст. 979, 990, 991, 1187 ЦК України, Закону України "Про страхування"; ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", від 27.03.1992 року № 6;

Outcome: approved