Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У квітні 2017 року до суду надійшла позовна заява Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі КМР до ГО "Спортивний клуб веслування м. Києва", [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки. У підтвердження своїх позовних вимог прокурор посилається на те, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №42016100020000185 за ч.1 ст.358 КК України. Київською місцевою прокуратурою №2 встановлено факт незаконної передачі в іпотеку комунального майна, а саме: земельної ділянки площею 0.1 га, що розташована на території Дарницького району м. Києва, [ADDRESS]. Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017 №80866085 прокуратурою встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер [NUMBER]), зареєстрованого 17.04.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чайко С.В., [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У матеріалах реєстраційної справи об'єкту нерухомості - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], наявна копія рішення, за яким вказану земельну ділянку (номер 12 у Додатку до вказаного рішення - переліку земельних ділянок, які передаються громадянам у приватну власність, копія додається) передано [PERSON] у власність. Вказана копія рішення органу місцевого самоврядування стала підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку. У подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.08.2014, посвідченого ПН КМНО Мазуром P.JI. (зареєстровано в реєстрі за № 674), [PERSON] продала та передала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану у [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2016, посвідченого ПН КМНО Дем'яненко Т.М. (зареєстровано в реєстрі за № 908), [PERSON] продала та передала ГО «Спортивний клуб веслування м. Києва» земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану у [ADDRESS]. Однак, згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 03.02.2017 вбачається, що за поданням Департаменту рішень про передачу у приватну власність вказаної земельної ділянки за вказаними адресами громадянам КМР не приймала. Документи, що посвідчують право власності, в Департаменті не зареєстровані. Проведеним оглядом земельної ділянки встановлено, що вказана земельна ділянка огороджена парканом зі сторони [ADDRESS], та межує з водним об'єктом. Ділянка вкрита кущами та поодинокими деревами. Згідно листа КМР від 25.01.2017 слідує, що на пленарних засіданнях КМР не приймалось рішень щодо виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га, розташованої у [ADDRESS]. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017 №80866085 щодо земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], укладено договір іпотеки від 15.12.2016 №1298, зареєстрований 15.12.2016 року ПН КМНО Дем'яненко Т.М., згідно якого іпотекодержателем є [PERSON], а іпотекодавцем - ГО «Спортивний клуб веслування м. Києва», на виконання договору позики №2 від 28.01.2011. Разом з цим, договір іпотеки від 15.12.2016 №1302, на думку Київської місцевої прокуратури №2, укладено з порушенням вимог законодавства, а тому він підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Прокурор та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд про задоволення позову. Предствник відповідача ГО «Спортивний клуб веслування м. Києва» у судове засідання з"явився, позовних вимог не визнав, заперечував проти їх задоволення, з підстав викладених у відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017 №80866085, встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер [NUMBER]), зареєстрованого 17.04.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чайко С.В.., [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.08.2014, посвідченого ПН КМНО Мазуром Р.Л. (зареєстровано в реєстрі за № 674), [PERSON] продала та передала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану у [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.09.2016, посвідченого ПН КМНО Дем'яненко Т.М. (зареєстровано в реєстрі за № 908) [PERSON] продала та передала ГО «Спортивний клуб веслування м.Києва» земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану у [ADDRESS]. В позовній заяві прокурор зазначає, що у матеріалах реєстраційної справи об'єкту нерухомості - земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], наявна копія рішення, відповідно до якого зазначену ділянку передано [PERSON] у власність. Вказана копія рішення органу місцевого самоврядування стала підставою для реєстрації за [PERSON]. права власності на вище зазначену земельну ділянку. Листом №52/123 від 23.01.2017 прокурор звертався до Київської міської ради відносно надання інформації щодо надання [PERSON] у власність земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS]. Листом від 03.02.2017 №057022-1913 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив, що документи, які посвідчують право власності в Департаменті земельних ресурсів, не зареєстровані. Листом від 25.01.2017 Київська міська рада повідомила, що на пленарних засіданнях Київської міської ради не приймалось рішень щодо виділення [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої у [ADDRESS]. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що в зв'язку із зазначеними діями та невиконанням відповідачами вимог цивільного та земельного законодавства відбулося протиправне відчуження земельної ділянки поза волею територіальної громади міста Києва, що не відповідало волевиявленню Київської міської ради. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав. У відповідності до ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції від 16.04.2014, свідоцтво про право власності на нерухоме майно підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності (індексний номер [NUMBER]), зареєстрованого 17.04.2014 державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чайко С.В., [PERSON] набула право власності на земельну ділянку (кадастровий номер: [NUMBER]) площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2017 №80866085 право приватної власності [PERSON] на спірну земельну ділянку було зареєстровано державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 12514826 від 17.04.2014. В зв'язку із чим в матеріалах справи наявні докази реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]. Доказів визнання незаконною та скасування державної реєстрації та Свідоцтва на право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) [PERSON] на спірну земельну ділянку матеріали справи не містять, прокурором вказані обставини не наводяться. Як на підставу вибуття спірної земельної ділянки поза волею власника прокурор посилається на те, що підставою для реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER] в матеріалах реєстраційної справи зазначено рішення органу місцевого самоврядування. Однак, КМР повідомила про те, що рішення про передачу вказаної земельної ділянки [PERSON] на пленарних засідання не приймалось. З приводу вказаних обставин розпочато кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42016100020000185 за ч.І ст.358 КК України. За змістом ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов'язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Таким чином, в матеріалах справи відсутній вирок суду щодо встановлення факту підроблення рішення органу місцевого самоврядування, який був підставою для реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну, при цьому сам факт відкриття кримінального провадження не може бути прийнято судом в якості належного доказу неправомірного вибуття земельної ділянки поза волею власника, оскільки в розумінні ст.25 КПК України відкриття кримінального провадження є обов'язковим для слідчого та прокурора в разі надходження заяви і внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не може розглядатися як свідчення того, що мало місце вчинення злочину. Обставини вчинення злочину, у тому числі факт події злочину, можуть бути встановлені виключно у ході досудового розслідування та відображені у вироку суду. Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В статті 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. При посвідченні договору іпотеки ПН КМНО Дем"яненко Т.М. не було встановлено підстав, що передбачені у ст.49 Закону України «Про нотаріат», а тому вчинено нотаріальну дію по посвідченню спірного договору іпотеки. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Іпотека є одним із видів застави у разі передачу в заставу нерухомого майна (ч.1 ст.575 ЦК України). Відповідно до ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Однак, ані прокурор, ані представник позивача не надали суду жодних належних доказів того, що відповідач ГО «Спортивний клуб веслування м. Києва» на момент підписання спірного договору іпотеки не була законним власником спірної земельної ділянки. Тоді як, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка зокрема надана прокурором до позовної заяви, вбачається, що саме ГО «Спортивний клуб веслування м. Києва» має всі зареєстровані права на спірну земельну ділянку і, відповідно має право розпоряджатись своєю власністю. Крім того, зазначені висновки суду перекликаються із висновками, вкладеними у рішенні Господарського суду м. Києва від 13.11.2017 у справі №910/3514/17, згідно якого у задоволенні позову Київської місцевої прокуратури №2 до ГО «Спортивний клуб веслування м.Києва» про витребування земельної ділянки [ADDRESS] було відмовлено повністю. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що непідлягає задоволенню, оскільки прокурором належними доказами не доведено наявність підстав неправомірного вибуття спірної земельної ділянки від власника, реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку та свідоцтво про право власності (індексний номер [NUMBER]), зареєстрованого 17.04.2014 в судовому порядку не скасовано, прокурор вимоги про скасування державної реєстрації та свідоцтва про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку не заявляв, а відтак, враховуючи межі заявлених позовних вимог та відсутність вироку у кримінальній справі щодо підроблення рішення органу місцевого самоврядування, позивачем не доведено заявлені позовні вимоги про витребування у відповідача спірної земельної ділянки Судові витрати згідно Закону України «Про судовий збір» позивачу поверненню не підлягають і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed