Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій просить: -позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; -призначити опікуном [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 3 частини від усіх видів доході, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] . При виписці з пологового будинку [PERSON] залишила дитину [PERSON] , оскільки відмовилась їхати до будинку в якому існували всі належні умови для проживання з дитиною за адресою: [ADDRESS] , виявила бажання їхати до свого співмешканця в с. Шевченково, в будинок, якій не має умов для проживання дитини. З цього часу повне утримання та піклування [PERSON] здійснює позивач - [PERSON] та яка проживає разом з нею. За адресою фактичного проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] остання проживає зі своїм співмешканцем [PERSON] , [INFO] , будинок без комунальних зручностей, пічне опалення, є окрема кімната для дитини, яка потребує косметичного ремонту, дитячих речей не має. За місцем проживання [PERSON] зарекомендував себе негативно, зловживає спиртними напоями, офіційно не працює, раніше перебував на обліку в Шевченківському ВП як соба раніше засуджена, але знята з обліку в зв`язку з закінченням терміну обліку. Протягом 2019-2020 року [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства у родині. 14 травня 2020 року [PERSON] надала заяву про повну та безумовну відмову від своїх батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , а також про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та встановлення опіки, яка нотаріально посвідчена. У дитини відсутня реєстрація місця проживання, оскільки її мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи викладене, позивач вважає, що існують обставини, які свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 липня 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачу надано десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунуті. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання до суду даної позовної заяви. Органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області запропоновано подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність , позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] та встановлення над нею опіки не заперечує, підпис вказаної заяви 14 травня 2020 року засвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. Відзив на позовну заяву та будь - яких клопотань відповідач до суду не надав. Представник третьої особи - органа опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області - Антипенка В. В. надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за наявними матеріалами справи, оскільки позиція третьої особи повною мірою відображена у висновку щодо предмета спору. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] [PERSON] народила доньку - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 14 травня 2020 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 59). Відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] записані згідно з заявою матері відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України (довідка Виконавчого комітету Пісочинської селищної ради № 59 від 14 травня 2020). [PERSON] є матір`ю [PERSON] та відповідно бабусею [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Згідно акту обстеження умов проживання ОСД РДА від 04 травня 2020 року на підставі звернення [PERSON] проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] , житло розміщене на 1 поверсі 1 поверхового будинку, складається з 3-х кімнат, житловий будинок з газовим опаленням без комунальних зручностей. У 2019 році родина перейшла на пічне опалення. Для постачання води користуються колодязем за двором. Будинок належить на праві власності [PERSON] . Загальна площа будинку складає 54, 9 м2, родина має заборгованість за користування газом в розмірі 14 000, 00 грн. Дідусь і бабуся [PERSON] працюють, їх доход складає 14 000, 00 грн. [PERSON] працює в Харкові не офіційно, має дохід близько 6 000, 00 грн. Для новородженої дитини виділена окрема кімната, яка потребує косметичного ремонту. В кімнаті є ліжко для дорослих, ліжко для дитини, шафа для зберігання речей. Дитячих речей, які необхідні для новородженої дитини не має. [PERSON] і [PERSON] фактично на території Шевченкове не мешкають. Чоловік працює в м. Харкові. У 2019 році було зареєстроване насильство в родині з боку чоловіка - [PERSON] . Дозволено забрати дитину за місцем мешкання бабусі і дідуся [PERSON] за умови проведення косметичного ремонту в кімнаті зібрання всіх необхідних дитячих речей. 14 травня 2020 року [PERSON] надала заяву про повну та безумовну відмову від своїх батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , а також про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] та встановлення опіки, підпис вказаної заяви засвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П. Малолітня дитина, яка залишилась без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштована в сім`ю гр. [PERSON] , [INFO] зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наказом Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 7 від 15 травня 2020 року. Наказом Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 9 від 15 травня 2020 року провідному спеціалісту служби справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Шевченко Н.О наказано: взяти на первинний облік служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка залишилась без батьківського піклування. Внести дані про дитину, яка залащилась без батьківського піклування, до Книги первинного обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Внести дані про дитину, яка залишилась без батьківського піклування до електронної обліково - статистичної картки дитини ЄІАС «Діти» з моменту отримання доступу до ЕІАС «Діти». Відповідно до висновку Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про можливість громадянки [PERSON] , [INFO] , бути опікуном для малолітньої дитини № 01-28/1426 від 30.06.2020 року, громадянка [PERSON] може вважатись потенційним кандидатом в опікуни для своєї онуки, яка залишилась без піклування батьків. Дані про [PERSON] , як потенційного кандидата в опікуни, внесені до журналу потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків - вихователів служби у справах дітей районної державної адміністрації та ЄІАС «Діти». 10 вересня 2020 року органом опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 19/17-20 наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дитини [PERSON] [INFO] , згідно якого Служба у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . 11 листопада 2020 року органом опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 19/17-20 надано подання про призначення судом [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] опікуном її онуки [PERSON] , [INFO] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п.87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи доведена позивачем. Позивачем надані належні і допустимі докази винного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які є законною підставою для позбавлення її батьківських прав. Також суд враховує нотаріально завірену 14 травня 2020 року заяву [PERSON] про повну та безумовну відмову від своїх батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , а також про те, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] та встановлення опіки над її дитиною. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідачку як на особу, що не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків, слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дитини, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ. Суд погоджується з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її дитини [PERSON] [INFO] , оскільки у них наведено мотивовані висновки щодо необхідності позбавлення відповідачки батьківських прав, містить однозначні обставини, які вказують на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 травня 20096 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Крім того, суд бере до уваги, що за час розгляду справи судом ставлення матері [PERSON] до своєї дитини не змінилось, доказів участі відповідачки у вихованні та утриманні дитини суду не надано. З урахуванням зазначеного та встановивши, що позивачем надано належні і допустимі докази винного умисного невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків без поважних причин і свідомого нехтування нею своїми обов`язками, враховуючи якнайкращий інтерес дитини, заяву відповідачки про повну та безумовну відмову від своїх батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] та згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] та встановлення опіки над її дитиною, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог в частині призначення позивача опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно статті 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до частини 3 статі 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про можливість громадянки [PERSON] , [INFO] , бути опікуном для малолітньої дитини № 01-28/1426 від 30.06.2020 року, громадянка [PERSON] може вважатись потенційним кандидатом в опікуни для своєї онуки, яка залишилась без піклування батьків. Дані про [PERSON] , як потенційного кандидата в опікуни, внесені до журналу потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків - вихователів служби у справах дітей районної державної адміністрації та ЄІАС «Діти». 11 листопада 2020 року орган опіки та піклування Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 19/17-20 звернувся до суду із поданням про призначення судом [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] опікуном її онуки [PERSON] , [INFO] , оскільки орган опіки та піклування вважає, що призначення опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] її рідної бабусі [PERSON] відповідає найкращим інтересам дитини. Зі змісту вищевказаного подання вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на первинному обліку служби у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради, як така, що залишилася без батьківського піклування з 15 травня 2020 р. та тимчасово влаштована в сім`ю бабусі [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] . З 30 червня 2020 року [PERSON] перебуває на обліку потенційних кандидатів в опікуни, піклувальники служби у справах дітей та сім`ї Дергачівської РДА. З моменту влаштування дитини в родину бабусі, вона належним чином піклується про свою онуку, забезпечує дитину всім необхідним, створила належні умови проживання, оточила дитину сімейним теплом. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-28/1426 від 30.06.2020 року, [PERSON] повністю відповідає критеріям потенційного опікуна, надала необхідний пакет документів, що підтверджує відсутність в неї протипоказань до виконання обов`язків опікуна. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , умови проживання родини в будинку відповідають санітарно-гігієнічним нормам, для дитини створені всі належні умови для проживання та розвитку, є дитяче ліжечко, дитячі речі, суміші та інші необхідні дитячі засоби гігієни. [PERSON] не має медичних протипоказань, які б перешкоджали виконанню обов`язків опікуна. За таких обставин, суд вважає необхідним встановити опіку над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , та призначити її опікуном - [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд приходить до наступного. Згідно частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх (малолітніх) дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Отже, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Між тим вважає, що розмір аліментів який підлягає стягнення з відповідача на утримання дитини становить 1 / 4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дитини подана до суду 17 липня 2020 року. З урахуванням зазначеного суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до частини 2 статті 247 СК України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання аліментів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial