Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ "МГЗК" про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що працював на ПАТ "МГЗК" підземним електрослюсарем черговим та з ремонту обладнання з 1994 року. Під час роботи захворів хронічним професійним захворюванням, 8.07.2013 року, згідно висновку МСЕК йому встановлено 60 % втрати працездатності та визнано інвалідом 3 групи. В зв'язку з цим втратив нормальні життєві показники. Просить стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень. Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ "МГЗК" Димніч А.В. позов не визнала та пояснила суду, Позивач отримував пільги за роботу у шкідливих умовах праці, мав скорочену тривалість зміни, забезпечувався засобами індивідуального захисту. Належним відповідачем є Фонд соціального страхування від нещасних випадків, якому щомісячно сплачуються внески. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Позивач [PERSON] працював у ПАТ "МГЗК"з листопада 1994 року по грудень 2012 року підземним електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання, згідно копії трудової книжки, звільнений в зв'язку з виходом на пенсію. Під час роботи на підприємстві [PERSON] захворів професійними захворюваннями, наслідками захворювання стали: вплив на протязі трудової діяльності у ПАТ "МГЗК" важкої фізичної праці, робота в умовах несприятливого мікроклімату, пил, підвищений рівень шуму. 29.05.2013 року було складено Акт розслідування хронічного захворювання відповідно до якого причинами професійного захворювання є вплив на протязі трудової діяльності пилу, марганцю, підвищений рівень шуму, робота у вимушеній позі із підійманням вантажів. Згідно висновку МСЕК від 8.07.2013 року [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності та визнано інвалідом 3 групи. Виходячи з медичних висновків, акту про розслідування хронічного професійного захворювання, суд прийшов до висновку про те, що у зв'язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання. Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач після розслідування професійного захворювання неодноразово проходив курс лікування стаціонарно та амбулаторно в міській та обласній лікарнях, визнаний інвалідом. Данні обставини призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, що призвело до моральних страждань. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зв'язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 6000 гривень. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір

Outcome: partial