Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Позивач, будучи дочкою спадкодавця, отож спадкоємець першої черги спадкування, спадщину прийняла шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в межах визначеного законодавцем строку, утім у видачі на її ім`я нотаріального акту на вищевказане нерухоме майно було відмовлено, оскільки заявником було пред`явлено документ на майно, що увійшло до складу спадкової маси, що не пройшло державну реєстрацію в компетентних органах, що стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк представник відповідача надав відзив до суду відповідно до якого позовні вимоги визнав, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника сільської ради. Ухвалою суду від 08.04.2019 було витребувано за клопотанням представника позивача матеріали спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . У судове засідання позивач та його представник не з`явились, утім останній надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраним у справі доказами, встановив, що [INFO] в м. Липовець померла [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] встановлено, що спадщина відкрилась за законом, своїм правом на спадкування скористалась позивач, надавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту в межах шестимісячного строку. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджено свідоцтвом про її народження та одруження (а.с.30). Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері, яка спадщину прийняла, відтак вона їй належить. 30.09.2016 державний нотаріус Липовецької державної нотаріальної контори Кицюк О.П. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] Вказана відмова мотивована тим, що заявницею нотаріусу було пред`явлено документ, який не пройшов державну реєстрацію в компетентних органах, та не відповідає вимогам нормативно правових актів. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що 11.02.1998 завідувачем Липовецької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серія [NUMBER] на ім`я [PERSON] на житловий будинок що розташований по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яке було зареєстроване в реєстрі за №37. Згідно технічного паспорта на вищевказаний об`єкт нерухомості (інвентарна справа №23) встановлено, що власником житлового будинку був [PERSON] (а.с.12-14). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До 2013 року реєстрація права власності на житлові будинки, нежитлові приміщення та інше подібне майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення). Судом встановлено, що на ім`я спадкодавця 11.02.1998 за його життя було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний об`єкт нерухомого майна у порядку діючого законодавства, утім на ньому не проставлено відповідний штамп органами БТІ про реєстрацію об`єкта нерухомого майна. Утім не вчинення спадкодавцем вказаних дій не спростовують обставин, що у неї виникло право власності на вказане майно, незалежно від того, що не було проведено державну реєстрацію майна в органах БТІ, оскільки виникнення права власності на будинки, не залежало від державної реєстрації на час виникнення даних правовідносин. Зібрані у справі докази підтверджують належність майна спадкодавцеві як власнику, позивач спадщину після смерті спадкодавця прийняв, у тому числі у вигляді житлового будинку, що є предметом спору, отож вона йому належить, однак реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості за наявності вищевказаних обставин. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність порушених прав позивача, що є очевидним, а обраний ним спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, отож суд дійшов висновку, що позов обґрунтований. Крім цього, відповідач надала суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. Відповідно доч.1ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Зважаючи на викладене, суд вважає за доцільне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved