Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", звертаючись з позовом до суду, відповідно до заявлених позовних вимог, просило: "В рахунок виконання основного зобов'язання [PERSON] щодо оплати заборгованості у розмірі 760 083,94 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 540 664,26 грн.; сума заборгованості за відсотками - 219 419,67 грн. за Договором про надання споживчого кредиту №11048036000 від 27.09.2006 року, звернути стягнення заборгованості за Договором іпотеки №23716 від 27.09.2006 року шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за Іпотекодержателем АТ "Дельта Банк" на предмет іпотеки, а саме: - квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; опис - двокімнатна квартира, яка знаходиться на п'ятому поверсі; загальна площа - 45,3 кв.м., 29,5 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 27 вересня 2006 року за реєстрованим номером 3457, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 27 вересня 2006 року, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. надано відповідний витяг від 27 вересня 2006 року та буде зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у встановлений законом термін у порядку ст. 657 ЦК України і не має жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець отримав право власності на Предмет іпотеки. Стягнути з [PERSON] на користь АТ "Дельта Банк" (МФО 380236, ЄДРПОУ 34047020) судовий збір у розмірі 3654,00 грн. " (а.с. 2-6) Представник позивача Жданюк Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в поданому позову, та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про причини неявки відповідач суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11048036000, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 45725,00 доларів США, еквівалент за курсом НБУ на день укладення Договору становить 230911,25 грн., процента ставка за користування кредитом протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, встановлюється в розмірі 10,3 % річних, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору, з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше - 27 вересня 2027 року. (а.с. 7-13) В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 27 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Договір іпотеки №23716, за умовами якого, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 27 вересня 2006 року реєстром №3457, право власності за яким зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 15 вересня 2006 року за реєстровим №1744, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких Іпотекодавець набув право власності на Предмет іпотеки. Квартира двокімнатна. Загальна площа становить 45,3 кв.м. Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки, заставна вартість предмета іпотеки, за домовленістю сторін, становить 329 876,00 грн. Згідно п. 2.1, п. 2.2 частини 2 Договору іпотеки, встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими особами. У разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань Кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимог - звернути стягнення на Предмет іпотеки. Як передбачено пунктом 4.1. частини 4 Договору іпотеки, сторони погодили, що Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечений іпотекою за цим договором. Відповідно до п.4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: - рішення суду, - виконавчого напису нотаріуса, - застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.5 Договору). Частиною 5 Договору сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про звернення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає який зі способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. Як встановлено ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1,2 ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до умов договору, права вимоги за кредитами переходять від Продавця до Покупця, викладених у Договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання передачі прав вимоги а кредитами у дату Закриття. (а.с. 29-31) Як убачається з Витягу з додатку до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами), укладеного між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" від 08 грудня 2011 року, Продавець передав, а Покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості Боржників, а саме, щодо боржника - [PERSON] за Кредитним договором: №11048036000. (а.с. 31) Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" посилається, як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки, на порушення з боку Позичальника, яким виступає відповідач [PERSON], зобов'язань по Кредитному договору №11048036000 від 27.09.2006 року, щодо несвоєчасної сплати основного кредиту та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 01.10.2014 року виникла заборгованість по кредитному договору на загальну суму 58670,10 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року є еквівалентом 760068,94 грн. Разом з тим, виходячи з наданого позивачем розрахунку позовних вимог, заборгованість по кредитному договору розрахована станом на 01 жовтня 2014 року, однак позивач не надав належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору та наявність заборгованості, яка виникла у відповідача, в розмірі визначеному у позовній заяві, оскільки долучена до матеріалів справи Довідка містить лише загальні суми здійснених банком нарахувань, без зазначення їх деталізованого та щомісячного розрахунку, з урахуванням підстав, порядку та розміру їх нарахування. При цьому Витяг з додатку до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (перелік прав вимоги за кредитами) містить загальний розмір грошової вимоги переданої від ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк" по Кредитному договору №11048036000 від 27.09.2006 року укладеного з [PERSON], однак за відсутності детального розраухунку суми заборгованості за кредитом в розмірі 58670,10 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року є еквівалентом 760068,94 грн., неможливо встановити дійсний розмір заборгованості яка виникла у відповідача, що є предметом доказування при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, в той же час відповідно до положень ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як передбачено п. 5.1 ч 5 Договору іпотеки, встановлено, що у разі настанні обставин, зазначених в п. 4.1 Договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Пунктом 5.3 ч. 5 Договору, визначено, що у разі застосування передачі предмету іпотеки і власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз. 2 ч.3 ст. 36 закону України "Про іпотеку") право власності переходить до Іпотекодежателя з моменту отримання повідомлення, про яке йде мова в п. 5.1 Договору іпотеки. З матеріалів справи убачається, що 13 жовтня 2041 року ПАТ "Дельта банк" на адресу відповідача [PERSON] було надіслано лист-вимогу, якою повідомлялось про укладення між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" договору купівлі права вимоги, а також, вимогою сплатити прострочену заборгованість в сумі 18221,84 грн. та зазначено, що у разі незадоволення претензії Банк буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 01.10.2014 року становить 58670,1 дол. США., що не може слугувати належним доказом дотримання позивачем процедури повідомлення відповідача щодо порядку та способу задоволення вимог ПАТ "Дельта Банк", як це передбачено п. 5.3. ч. 5 Договору іпотеки, що свідчить про недотримання позивачем позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, та дає підстави вважати що пред'явлення такого позову є передчасним. Окрім іншого, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Даним вимогам щодо нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки, і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, квартира за адресою [ADDRESS] відповідає, оскільки її площа не перевищує 140 кв. м., та складає розмір 45,3 кв.м. Крім того, згідно Довідки Відділу Адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 21.01.2015 року, місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за даною адресою. (а.с. 39) Дані щодо наявності у відповідача іншого нерухомого житлового майна в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" предмету іпотеки у власність, задоволені бути не можуть, оскільки предметом позову є нерухоме майно, яке підпадає під дію мораторію. Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Згідно положень частини першої та четвертої ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як убачається з матеріалів справи, Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" окремо пред'явлені вимоги про визнання права власності за Іпотекодержателем АТ "Дельта Банк" на предмет іпотеки, а саме: - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], разом з тим, враховуючи, що на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відтак, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, правовідносини між сторонами, пов'язані з визнанням права власності на об'єкт нерухомості за позивачем, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах даного спору, шляхом передачі нерухомого майна у власність позивача, а оскільки на дату винесення судового рішення нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, оскільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для здійсненні стягнення на іпотечне майно, тому вимоги щодо визнання права власності на об'єкт нерухомості не можуть бути задоволені. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed