Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації). Свої вимоги мотивувала тим, що 17.06.2015 року по вул. К.Маркса, 54 в м. Вінниці сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля "RENAULT LOGAN", державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] працівник представництва «Др. Редді» С Лабораторіс лімітед», та автомобіля "HYUNDAI ELANTRA", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Останню визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування». До позивача звернувся потерпілий із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено в розмірі 20\~796,95 грн. Позивач звернувся до страхової компанії відповідача про виплату страхового відшкодування, яка здійснила виплату в розмірі 12\~803,53 грн. Зважаючи, що цієї суми є недостатньо для покриття своїх витрат на адресу відповідача було направлена вимога про виплату суми (різниці) страхового відшкодування, яка залишилась без задоволення. Вказане і стало підставою для звернення до суду, а тому просив стягнути з відповідача 7993,42 грн та судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2018 року було відкрите спрощене позовне провадження. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслану відповідачу рекомендованим листом з повідомленням. Відповідач надала заяву про застосування строків позовної давності та відзив на позов, відповідно до якого вказувала про пропуск позивачем строків позовної давності, а також зазначала, що не погоджується із калькуляцією ремонтних витрат, які є необґрунтованими. Позивач відповіді на відзив не надав. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розгляд справи провести у відсутність представника позивача. Відповідач у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, підтримала свій відзив на позов та просила застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, зазначає таке. Судом установлені такі фактичні обставини справи та правовідносини, які ґрунтуються на нормах ЦК України щодо відшкодування шкоди в порядку суброгації та Законів України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом установлено, що 17.06.2015 року по вул.К.Маркса,54 в м. Вінниці сталась ДТП за участю автомобіля "RENAULT LOGAN", державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] працівник Представництва «Др. Редді» С Лабораторіс лімітед», та автомобіля "HYUNDAI ELANTRA", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.08.2015 року [PERSON] визнано винною у скоєні зазначеної ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ( справа №128/2336/15-п). Внаслідок цієї ДТП транспортному засобу "RENAULT LOGAN", державний номер [NUMBER], були спричинені механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Відповідно до Рахунку фактури №2015АА0141СТ від 14.07.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля "RENAULT\~LOGAN",\~державний номер\~[NUMBER], становить 21263,20 гривень. Автомобіль "RENAULT LOGAN", державний номер [NUMBER], належить Представництву «Др. Редді» С Лабораторіс лімітед» (а.с.65) та є застрахованим відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ 089 604 від 11.07.2014 року, укладеного між ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та Представництвом «Др. Редді» С Лабораторіс лімітед» (а.с.45-64). Власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно з умовами договору страхування, позивачем по справі ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування на підставі акту №UA2015061700035/L47/01 від 13.08.2015 року в розмірі 20796,95 грн., яке перераховане на рахунок особи, яка здійснювала ремонт пошкодженого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 34916 від 14 серпня 2015 року (а.с.85). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить\~право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в АТ «СК АХА Страхування» (поліс №АІ/75200598 від 11.12.2014 року). Остання, розглянувши вимогу позивача, сплатила на користь позивача шкоду, пов'язану з виплатою страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в розмірі 12803,53 грн, провівши розрахунок страхового відшкодування ( а.с.87-88). Як слідує з матеріалів справи, АТ «СК «АХА Страхування» при визначені розміру страхового відшкодування, взято до уваги всі витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу (рахунок фактура №2015АА0141СТ від 14.07.2015 року), та враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, що відповідає положенням ст.29 Закону України «Про обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів». Відповідно\~до ст.29\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За змістом ст. 1194 ЦК України в системному зв'язку зі ст. 993 цього Кодексу та ст. 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, згідно зі статтями 993\~ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов'язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов'язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України\~«Про обов'язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як установлено судом позивач свої зобовязання за договором майнового страхування виконав, фактично поніс витрати в розмірі 20796,95 грн., а отже до нього в порядку суброгації перейшло право вимоги в межах цієї суми. Страховою компанією відповідача (АТ «СК «АХА Страхування») виплачена сума в розмірі 12805,53 грн. Відповідно різниця підлягає стягненню з особи, яка завдала шкоду відповідача по справі. Щодо заперечень відповідача про розмір такого відшкодування, необґрунтованість сум в калькуляції, то суд враховує, що належних доказів в підтвердження своїх доводів відповідачем не надано. Її твердження ґрунтуються на припущеннях, що в силу ст.81 ЦПК України не може бути доказом по справі. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як установлено судом реальні витрати становлять 20796,95 грн. Крім того, суд відмічає, що вказану суму реальних витрат по відновлювальному ремонту ( в тому числі і щодо заміни запчастин) взяла до уваги і страхова компанія відповідача, визначаючи суму страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Щодо\~тверджень відповідача\~про покриття\~всіх витрат АТ\~«СК «АХА\~Страхування» та наявністю нульової франшизи, то суд враховує, що страхова компанія відповідача відшкодовує оцінену шкоду, порядок визначення якої визначений спеціальним Законом, про що вказувалося вище (з урахуванням зносу), а потерпілій особі відшкодовуються, враховуючи положення ст.1192 ЦК України, реальні витрати. В даному ж випадку, як зазначалося, реальні витрати становлять 20796,95 грн, шкода відшкодована страховою компанією становить 12805,53 грн, різниця - 7993,42 грн. Разом з тим, щодо стягнення вказаної суми з відповідача, то суд враховує, що основною характерною ознакою\~суброгації\~є збереження того зобов'язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв'язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією. Під час суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тобто страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Оскільки\~у спірному зобов'язані відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки,\~тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності та просить його застосувати ( а.с. 114). Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Позивач із такою заявою не звертався, натомість відповідач просить застосувати строк позовної давності. Враховуючи, що моментом заподіяння шкоди є 17.06.2015 року, позивач з позовом звернувся 25.09.2018 року (дата відправлення поштової кореспонденції), суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. Суд не вбачає обставин, визначених ст. 264 ЦК України, які би свідчили про переривання вказаного строку. Згідно із ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. При цьому слід ураховувати, що в наведеній нормі йдеться про боржників за тим самим зобовязанням, тоді як страховик у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності не вважається боржником у деліктному зобовязанні з приводу відшкодування різниці між розміром завданої шкоди і страховою виплатою, яку потерпіла особа одержала внаслідок виконання відповідним страховиком своїх зобовязань за договором страхування відповідальності іншої особи. Зазначені у ч.2 ст. 264 ЦК України вимоги мають випливати з тих самих правовідносин за участю тих самих сторін, тоді як вимога до страховика у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності та вимога до безпосереднього заподіювача шкоди щодо сплати різниці між фактичним розміром і розміром страхового відшкодування випливають з відмінних одне від одного правовідносин, у яких беруть участь різні особи з різним, в тому числі встановленим обсягом відповідальності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed