Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив: 1) визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі № 4187 від 05.02.2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованість за кредитним договором № 014/0946/82/0188233 від 08.06.2012 року в сумі 26 834,80 грн. та 300 грн. витрат за вчинення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову вказував, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26 834,80 грн. та 300 грн. за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та вчинений з порушенням ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». 30.06.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді [PERSON]. 01.07.2020 року ухвалою судді [PERSON]. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 02.07.2020 року ухвалою судді [PERSON]. вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису. 28.09.2020 року відповідно до розпорядження № 371 від 26.09.2020 року цивільну справу передано на повторний автоматизований розподіл у зв`язку зі звільненням з посади судді [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 07.10.2020 року ухвалою судді справу прийнято до провадження. 08.02.2021 року представник позивача адвокат Федоренко В.С. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі сторони позивача, щодо ухвалення заочного рішення по справі не заперечив. Разом з цим, представник позивача подав заяву про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., надав докази понесених витрат, а також докази надіслання заяви відповідачу з описом вкладення у цінний рекомендований лист. 18.02.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05.02.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 4187 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором від 08.06.2012 року № 014/0946/82/0188233 за період з 16.12.2019 по 02.03.2020 року за період з 10.07.2017 року по 29.11.2019 року в сумі 26 834,8 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 17 893,99 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 8 940,81 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом з ТОВ «ФК «Аланд» стягнуто плату в розмірі 300 грн., які згідно оскаржуваного документу підлягають стягненню з боржника на користь ТОВ «ФК «Аланд». На підставі вчиненого виконавчого напису, 07.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. відкрито виконавче провадження № 6226666 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в розмірі 27 134,8 грн. 07.05.2020 року постановою приватного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих карткових рахунках [PERSON] 07.05.2020 року постановою приватного виконавця звернуто стягнення на доходи [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5, в якому главою 16 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України "Про нотаріат" та глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.10.2018 року по справі № 61-10285св18. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідач не надав суду доказів направлення вимоги боржнику про усунення порушення та необхідність погашення суми боргу у зазначеному розмірі, або інший документ, який би підтверджував безспірність заборгованості. Крім цього, вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував, що постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Наведене підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Отже, зважаючи на незгоду позивача з виконавчим написом нотаріуса та стягнутої з нього грошової суми, враховуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку за необхідне визнати оспорюваний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, представник позивача подав до суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 5 000 грн. До заяви додав договір на професійної правничої допомогу №б/н від 27.05.2020 року, додаток до договору №1 від 08.09.2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 05.02.2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 08.09.2020 року на суму 5 000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, кваліфікацією і досвідом адвоката, узгоджується з умовами укладеного між адвокатом та клієнтом договору на професійну правничу допомогу №б/н від 27.05.2020 року та додатком до договору №1 від 08.09.2020 року. Сам факт надання правової допомоги адвокатом та отримання її клієнтом підтверджується актом приймання-передачі з детальним описом робіт від 05.02.2021 року, а її фактична оплата - квитанцією про оплату від 08.09.2020 року. Також у позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести. Вказаний розрахунок узгоджується з вимогою про стягнення судових витрат у справі. За змістом акту приймання-передачі наданих послуг між позивачем та адвокатом вбачається, що юридичні послуги полягали у вивченні та складанні процесуальних документів по справі, прибуття в суд для здачі позовної заяви з додатками до канцелярії суду, а також прибуття в суд для участі в судовому засіданні (500 грн.). Таким чином, суд вважає, що позивач належними доказами довів понесення ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката, однак заявлена сума підлягає частковому задоволенню в розмірі 4 500 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження явки представника позивача у приміщення суду з метою участі в судовому засіданні, що за умовами додатку до договору та актом виконаних робіт становить 500 грн. Крім того, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. за подання позову та 420,40 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову, що разом становить 1 261,20 грн.

Outcome: approved