Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до ДП "Макіїввугілля" "Про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи", на обґрунтування якого зазначив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений 30 квітня 1992 року. Від цього шлюбу народився він. У 1996 році його батько працював на ш/у «Півничне» Макіїввугілля /яке реорганізоване на даний час у ВП "Шахта Півнична " ДП «Макіїввугілля»/ робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею на шкідливих роботах у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. 16 серпня 1995 року з батьком трапився нещасний випадок, внаслідок якого його було смертельно травмовано. У смерті [PERSON] винен роботодавець, який не забезпечив йому належні та безпечні умови праці. Смерть батька, який трагічно загинув у шахті, заподіяла йому фізичні та моральні страждання, так як він залишився без рідної людини й змушений був здійснювати додаткові зусилля для організації свого повсякденного життя. Він переносив, продовжує та буде переносити особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом смерті рідного батька, через яку він не мав можливості вести нормальне і повноцінне сімейне життя. Від цього горя були частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також і його плани на подальше життя. Безмежне горе сина, який втратив рідного батька, трагічно загиблого у шахті, враховуючи обсяг заподіяних йому моральних страждань /фізичних, душевних, психічних/, характер та тривалість, глибину заподіяної моральної шкоди, ступень та тривалість моральних страждань, він оцінує у суму 1000000 гривень, при визначенні якої враховує тривалий характер і ступень заподіяної моральної шкоди та всі без винятку вищевказані обставини. Згідно статуту ДП «Макіїїввугілля», зареєстрованого у виконавчому комітеті Макіївської міськради 29.04.2003 року, ДП «Макіїввугілля» є правонаступником прав та обов'язків реорганізованих шляхом злиття ВАТ ДХК «Макіїввугілля» та шахти «Північна» /колишнє ш/у «Півничне»/. У складі ДП «Макіїввугілля» утворено відокремлений підрозділ «Шахта «Північна», який не має статусу юридичної особи. Просив стягнути з відповідача ДП «Макіїввугілля» на його користь гроші в сумі 1000000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок смерті рідного батька [PERSON], який трагічно загинув в шахті при виконанні трудових обов'язків та допустити негайне виконання рішення суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 38 Цивільного процесуального кодексу України щодо прийняття участі у цивільній справі через представника за довіреністю [PERSON] Крім того надав заяву, зареєстровану за вхідним № 25674/13-вх від 25.11.2013 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі й просить їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], що діяв на підставі довіреності, у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, зареєстровану за вхідним № 25169/13-вх від 19.11.2013 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги його довірителя підтримує у повному обсязі й просить їх задовольнити. Представник відповідача ДП «Макіїввугіля» Харченко Є. О., що діяла на підставі довіреності, у судове засідання теж не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду клопотання, яке міститься у пункті 2 наданих нею заперечень на позовну заяву /вхідний № 5091/14 від 11.03.2014 року/, про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що сума позовних вимог [PERSON] /загальна сума 1000000 гривень/ є безпідставно великою та не обґрунтованою. Відповідно до пункту 11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, що діяли на час нещасного випадку на виробництві, можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, передбачалась за рахунок роботодавця на підставі рішення суду. Визначаючи розмір моральної шкоди, необхідно керуватися пунктом 11 Правил в редакції, яка діяла на час нещасного випадку, тобто на 02 травня 1994 року. На думку відповідача, право на відшкодування моральної шкоди виникає з моменту загибелі [PERSON], а тому згідно абзацу 2 пункту 11 Правил, в редакції, що діяла на час нещасного випадку, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до Постанови Верховної ради України від 25.11.93 року № 3653-ХІІ мінімальний розмір заробітної плати на час виникнення спірних правовідносин становив /з 01.12.1993 року - 29.02.1996 року/ 60000 карбованців. Просила позовну заяву [PERSON] задовольнити частково, враховуючи характер і ступень страждань позивача, які зовсім не відображені в позовних вимогах. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін по справі свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено, що 30.04.1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 30.04.1992 року зроблено запис за № 778 та після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON]. Зазначені факти підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу /серії [NUMBER]/, виданим Палацом одруження міста Макіївки Донецької області /а. с. 7/. Як убачаться зі свідоцтва про народження /серії [NUMBER]/, виданого 10.11.1992 року відділом ЗАГС Советського району міста Макіївки Донецької області, [PERSON] народився [INFO], про що в книзі реєстрації актів про народження 10.11.1992 року зроблено запис за № 473. Його батьками у вказаному свідоцтві зазначені: [PERSON] та [PERSON] /а. с. 8/. Як убачається з акту про нещасний випадок на виробництві № 55 від 04 жовтня 1996 року, 01.10.1996 року о 15 годині 45 хвилин під час виконання робіт [PERSON] був смертельно травмований породою, яка спустилась з покрівлі /а. с. 10 - 11/. Відповідно до свідоцтва про смерть /серії [NUMBER]/, виданого 07.10.1996 року Відділом РАГСу Совєтського району міста Макіївки Донецької області, [PERSON] помер [INFO] у віці 25 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 07 жовтня 1996 року зроблено запис за № 922. Причина смерті: механічна асфіксія від здавлювання органів грудної клітини та животу /а. с. 15/. Згідно протоколу засідання комісії від 03.10.1996 року, вирішено питання про матеріальне забезпечення сім'ї загиблого ГРОЗ дільниці № 6 [PERSON] внаслідок смертельного нещасного випадку, який стався 01.10.1996 року /а. с. 12-14/. З посвідчення /серія [NUMBER]/ від 26.02.2008 року, виданого відділенням виконавчої дирекції Фонду ССНВ в Совєтському районі міста Макіївки, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством для членів сімей загиблих шахтарів /а. с. 9/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 5 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Норми права, які містяться у положеннях статті 5 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року передбачають, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи наведене суд виходить з того, що станом на дату виникнення спірних правовідносин їх правове регулювання здійснювалось нормами Цивільного кодексу УРСР від 18 липня 1963 року. З огляду на положення частини другої статті 4 Цивільного кодексу УРСР однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є заподіяння шкоди іншій особі. Як убачається з положень статті 6 Цивільного кодексу УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, зокрема, шляхом компенсації моральної шкоди. Згідно до положень частини першої статті 440-1 Цивільного кодексу УРСР моральна /немайнова/ шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У свою чергу, як убачається з положень частини другої статті 456 Цивільного кодексу УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання /у тому числі, неповнолітні діти - до досягнення шістнадцятирічного віку, а учні - вісімнадцятирічного віку/, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З огляду на положення статті 450 Цивільного кодексу УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення /транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та інше/, зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Таким чином, виходячи з наведених вище норм права суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, у зв'язку із загибеллю батька, внаслідок нещасного випадку на виробництві. При цьому, суд враховує, що розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати /частина друга статті 440-1 Цивільного кодексу України/. Згідно до положень Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" № 762/96 від 25 серпня 1996 року з 02 вересня 1996 року встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 15,00 гривень. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і ступень страждань позивача [PERSON] через смерть його батька, якому на час смерті виповнилось лише 3 роки, тому вважає, що законною та справедливою компенсацією завданої йому шкоди є грошова сума у розмірі 20000,00 гривень. Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить, що з огляду на положення статті 153 Кодексу Законів про Працю України від 10 грудня 1971 року та статті 17 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року /у редакціях чинних на дату виникнення спірних правовідносин/ на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Таким чином, обов'язок по забезпеченню належних безпечних умов праці повинно було виконати ДП "Макіїввугілля" /ВП «Шахта Північна»/ як юридична особа, з якою перебував у трудових відносинах загиблий [PERSON] Також, як убачається із змісту позовних вимог, [PERSON] обрав спосіб відшкодування завданої йому моральної шкоди шляхом одноразової виплати грошової суми, а тому застосувати приписи пункту 3 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України щодо допуску негайного виконання судового рішення не можливо, оскільки ця норма процесуального права розповсюджує свою дію тільки на щомісячні виплати. Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов [PERSON] до ДП "Макіїввугілля" "Про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи" частково, суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В той же час частина 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України обумовлює, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З 01.11.2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 року, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Згідно підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 зазначеного Закону за подання до суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати. Тобто, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 114,70 гривень. При цьому, пункти 2 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" встановлюють пільги щодо сплати судового збору, звільняючи позивачів від сплати за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відтак, ухвалюючи рішення на користь позивача, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення його позову частково, стягнувши з ДП "Макіїввугілля" на користь [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень, а тому в доход держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог слід стягнути з ДП "Макіїввугілля" судовий збір у розмірі 114,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial