Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"", в якому просить стягнути з останнього неповернуті за договором банківського вкладу кошти в сумі 69 000 грн. 00 коп.; 2 139 грн. 00 коп. інфляційних витрат; 362 грн. 95 коп. 3% річних; 1 500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що 10 грудня 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством ""Дельта Банк"" було укладено договір № 005-28694-101213 банківського вкладу (депозиту) ""Найкращий від Миколая"" у гривнях. На виконання умов вказаного договору ПАТ ""Астра Банк"", де попередньо знаходилися депозитні кошти позивача, безготівковим шляхом перевів на відкритий рахунок в ПАТ ""Дельта Банк"" суму вкладу в розмірі 70 000 грн. Після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" з вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте останнє повідомило позивача, що тимчасові обмеження у видачі коштів пов'язані з технічними проблемами при використанні плажітних карт, які будуть виправлені найближчим часом. Крім того, подальші неодноразові заяви [PERSON] з вимогою повернути грошові кошти, ПАТ ""Дельта Банк"" залишено без реагування. За наведених обставин [PERSON] вважає, що такі дії Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"", порушують його права як споживача банківських послуг та просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. У судовому засіданні позивач та його представник , позов з викладених у ньому підстав підтримали ,просили задовольнити. Представник відповідача ПАТ ""Дельта Банк"" Русскіна О.В. під час судового розгляду заперечувала проти задоволення вимог з посиланням на те, що доводи позивача необґрунтовані, оскільки вважає що банк свої зобов'язання за договором банківського вкладу виконав в повному обсязі перерахувавши депозитні кошти та нараховані проценти на відкритий поточний рахунок позивача, тому проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. В подальшому позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились. Суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутності позивач та представника відповідача Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"", на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством ""Дельта Банк"" було укладено договір № 005-28694-101213 банківського вкладу (депозиту) ""Найкращий від Миколая"" у гривнях, на суму вкладу у розмірі 70 000 грн. 00 коп. строком по 08 червня 2014 року, зі сплатою 21,5 % річних. Сума вкладу була переведена безготівковим шляхом на відкритий рахунок за вказаним договором банківського вкладу ПАТ ""Астра Банк"", де попередньо знаходився депозитний рахунок позивача, у зв'язку з ліквідацією останнього. В подальшому договір № 005-28694-101213 банківського вкладу (депозиту) від 10.12.2013 року був переукладений за допомогою системи ""myDelta"", на підставі договору № 007-28681-211113 від 21.11.2013 року, з наступними умовами: сума вкладу 70 000 грн. 00 коп.; строк повернення вкладу - 25.12.2014 року; відсоткова ставка - 23% річних. Після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" з вимогою про повернення суми вкладу, проте останнє повідомило позивача, що тимчасові обмеження у видачі коштів пов'язані з технічними проблемами при використанні плажітних карт, які будуть виправлені найближчим часом. Крім того, неодноразові звернення [PERSON] з метою позасудового врегулювання спору з проханням повернути грошові кошти, відповідачем залишено без реагування. Таким чином, станом на 25.12.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем за депозитним вкладом становить 69 000 грн. 00 коп. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Абз.2 ч. 6 ст. цієї статті передбачено, що у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Оскільки, вимоги ч. 2 ст. 1060 та ч. ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши останнього його права, передбаченого Законом, на повернення вкладу після закінчення строку дії договору, на що він розраховував при укладенні цього договору. Зарахування коштів відповідачем на поточний рахунок позивача не свідчить про те, що відповідач виконав свої зобов'язання належним чином. Так, згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Вказані вимоги банком не дотримані, оскільки позивач позбавлений можливості одержати власні кошти з поточного рахунку. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" невиплаченого залишку по договору банківського вкладу в сумі 69 000 грн. 00 коп. є доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 139 грн. 00 коп. інфляційних витрат та 3 % річних у розмірі 362, 95 грн., також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Посилання відповідача на Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" суд до уваги не бере, оскільки невиконання своїх зобов'язань у відповідача виникло до прийняття постанови Правління Національного банку України № 150 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ""ДЕЛЬТА БАНК"" до категорії неплатоспроможних" від 02 березня 2015 року. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов'язання;3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому достатніх підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу не встановлено, оскільки ні укладеним договором, ні законом який регулює взаємовідносини сторін, такого виду відповідальності не передбачено. Також не підлягає задоволенню вимога [PERSON] щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" витрат на правову допомогу в розмірі 1 500 грн., оскільки граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, диференційована в залежності від платника. Так, якщо компенсація сплачується іншою стороною, її граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, проте позивачем не надано, такого розрахунку, як і не надано доказів на підтвердження факту здійснення таких оплат. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позивачу коштів за депозитним вкладом чи невідповідності заявленої у позовні заяві суми, яка підлягає виплаті, відповідачем не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" про стягнення грошових коштів, є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач відповідно до ст. 5 Закону України ""Про судовий збір"" звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 715 грн. 02 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial