Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

26.06.2018 позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 53 427,00 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 16 100,00 грн. У позові посилається на те, що 01.02.2018 о 08:40 год., у місті Києві по вул. М. Максимовича сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача Volkswagen Passat, д.н.з [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Mersedes-Benz Vito, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вказує, що [PERSON] , керуючи автомобілем "Mercedes", д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Volkswagen", д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку та мав намір повернути ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Зазначає, що згідно постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.2018 по справі № 752/3084/18 [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП. Просить врахувати, що для можливості подальшого користування вищезазначеним автомобілем, йому довелося за власний рахунок його відремонтувати. Вартість ремонтних робіт складає 153 427,25 грн., що підтверджується звітом № GR-072 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ проведеного 15.02.2018 оцінювачем Ф-ОП [PERSON] . Позивач, також зазначає, що обов`язкова цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ Страхова компанія «Галицька», поліс ОСЦППВНТЗ АК №2408513 з терміном дії з 14.04.2017 по 13.04.2018, тому позивач звернувся до страхової компанії з метою одержання страхового відшкодування. Посилається на те, що 02.03.2018 ПАТ Страхова компанія «Галицька» здійснила перерахунок страхового відшкодування позивачу у сумі 100 000 грн. 00 коп., тому на день звернення з позовом до суду некомпенсована сума майнової шкоди становить 53 427 грн. 00 коп. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити з наведених вище підстав. 26.06.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 28.11.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. 04.03.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому судді Усатовій І.А. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що із сумою завданої матеріальної шкоди не згідний та, що страховою компанією відшкодовано завдану шкоду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.02.2018 о 08:40 год., у місті Києві по вул. М. Максимовича відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача Volkswagen Passat, д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mersedes-Benz Vito д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.2018 по справі №752/3084/18 [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП. Вищевказаною постановою судді також встановлено, що [PERSON] , керуючи автомобілем "Mercedes", д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Volkswagen", д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку та мав намір повернути ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, вирішуючи заявлені позивачем у справі позовні вимоги, суд приймає до уваги постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28.02.2018 по справі №752/3084/18, якою визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки остання має законну силу, нею ж встановлено час та місце дій внаслідок яких було пошкоджено автомобіль позивача у справі, а також особу, що їх вчинила. Встановлено, що власником автомобіля «Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно звіту № GR-072 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ проведеного 15.02.2018 оцінювачем ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 153 427,25 грн. Слід зазначити, що відповідач, заперечуючи проти вартості майнової шкоди, не надав суду доказів на спростування звіту № GR-72 про оцінку вартості майнової шкоди. Крім того, відповідач не просив суд призначити судову автотоварознавчу експертизу. Зважаючи на це, суд вважає, що правильність і обґрунтованість звіту № GR-72 про оцінку транспортного засобу не спростовано відповідачем, і цей звіт не суперечить іншим доказам у справі. За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Обов`язкова цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ Страхова компанія «Галицька» поліс ОСЦППВНТЗ АК №2408513 з терміном дії з 14.04.2017 р. по 13.04.2018 р. Встановлено, що 02.03.2018 ПАТ Страхова компанія «Галицька» здійснила перерахунок страхового відшкодування позивачу у сумі 100 000 грн. 00 коп., тому некомпенсована сума майнової шкоди становить 53427 грн. 00 коп. Разом з тим, сума збитків, завдана позивачу відповідачем повністю відшкодована не була. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок даної ДТП позивач зазнав збитків. Дані збитки були заподіяні позивачу [PERSON] , що є підставою для настання цивільно-правової відповідальності відповідача по справі. Визначаючи розміри збитків, суд, враховуючи вимоги ст. 1192 ЦК України, вважає, що позивачу підлягають відшкодуванню збитки, розмір яких має бути визначено відповідно до реальної вартості втраченого майна, що складає 153427,00 грн. Зважаючи на те, що ПАТ Страхова компанія «Галицька» відшкодувала позивачу 100000,00 грн., підлягають відшкодуванню збитки в розмірі - 53427,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Суд вважає важливими обставини на які посилається відповідач в усних запереченнях щодо невизнання в повній мірі розміру матеріальних збитків, втім не може їх врахувати виходячи з наступного. Наданий позивачем доказ на підтверждення розміру матеріальних збитків, а саме Звіт про оцінку вартості майнової шкоди, в силу вимог ст.ст. 77,78 ЦПК України є належним та допустимим доказом, який не спростований відповідачем. Саме лише посилання на завищення розміру майнової шкоди обмежується усними поясненнями відповідача та спростовується матеріалами справи. Беручи до уваги наведені обставини, суд покладає в основу рішення про стягнення матеріальної шкоди Звіт № GR-072 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику КТЗ проведеного 15.02.2018 оцінювачем ФОП [PERSON] , який в сукупності з матеріалами поданими позивачем підтверджує обставини, які входять до предмета доказування. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Також, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача 7104,80 грн. витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: 704,80 грн. - судового збору та 6400,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволено, з відповідача підлягає стягненню 704,80 грн. судового збору. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 16100,00 грн., суд зазначає наступне. Позивачем додано до позову акт про надання послуг від 22.06.2018 на підставі договору про надання правничих послуг, згідно якого позивачем понесено витрати по наданню правової допомоги у розмірі 16 100,00 грн. Дослідивши акт від 22.06.2018, суд дійшов висновку, що в акті про надання послуг від 22.06.2018, зазначені правничі послуги, які не стосуються даної справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з цим, вирішуючи у даній справі питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання професійної правничої допомоги від 20.06.2018 № 20/06, укладеного між позивачем та адвокатом Брагаром Артемом Андрійовичем, Акт від 22.06.2018 на суму 16 100,00 грн., квитанцію № 03/18 від 22.06.2018 на суму 16 100,00 грн. Разом з цим, ціна спору у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування свідчать про на незначну складність даної справи. За таких обставин, суд оцінюючи витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, беручи до уваги час на підготовку позовної заяви, нескладність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, а також те, що підготовка цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 6 400,00 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 704,80 грн. та 6400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved