Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

3 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати автомобіль - мікроавтобус моделі "Мерседес-Бенц 208Д", державний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю позивача та відповідача [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного автомобілю. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що з відповідачем вона перебувала в шлюбу, зареєстрованому 6 вересня 1991 року в Корабельному відділі ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис № 512. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні у позивача. За час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано спірний автомобіль - мікроавтобус моделі "Мерседес-Бенц 208Д", державний номер [NUMBER], синього кольору, який зареєстрований на ім'я [PERSON] . Подружнє життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, в зв'язку із чим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24.01.2014 року шлюб розірвано. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд визнати мікроавтобус моделі "Мерседес-Бенц 208Д", державний номер [NUMBER], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного автомобілю. В судове засідання від 23.03.2015 року позивач та її представник [PERSON] не з'явилися. Представник [PERSON] в своїй заяві просив завершити розгляд справи за його відсутності та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину автомобілю без встановлення конкретного власника та визначення грошової компенсації частки неподільного майна. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Нормами ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Виходячи з вищенаведених положень закону, дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 6 вересня 1991 року 29 листопада 1999 року в Корабельному відділі ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис № 512. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2014 року вказаний шлюб було розірвано (а.с. 5, 21). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає із позивачем. За час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали автомобіль - мікроавтобус моделі "Мерседес-Бенц 208Д", державний номер [NUMBER], синього кольору. Вказаний автомобіль згідно повідомлення Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Миколаєва УДАІ УМВС України в Миколаївській області, зареєстрований за [PERSON] (а.с.31). Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.23, 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З матеріалів справи вбачається, що спірний мікроавтобус моделі "Мерседес-Бенц 208Д", державний номер [NUMBER], був придбаний в період шлюбу та в інтересах сім'ї. Спірне майно на час розгляду справи у заставі не перебуває, в зв'язку із чим 1/2 частина вказаного автомобілю, на думку суду, на законних підставах належить позивачу [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд в межах позовних вимог визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину мікроавтобусу моделі "Мерседес-Бенц 208Д", державний номер [NUMBER]. У відповідності до вимоги статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 500,00 грн.

Outcome: approved