Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

В вересні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили зобов'язати [PERSON] не чинити будь-яких перешкод [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], вселити [PERSON] та [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивачі вказали на те, що вони є донькою та онукою відповідача відповідно. 07 серпня 1971 року відповідач отримав ордер № 532 на квартиру за адресою: [ADDRESS] на себе та членів своєї сім'ї у складі, зокрема й [PERSON], після чого сім'я вселилась у неї та почала проживати. 27 червня 1989 року народилася [PERSON], яку також зареєстрували у зазначеній квартирі. 18 квітня 1996 року шляхом реалізації права на приватизацію житлового приміщення, спірна квартира була передана у спільну сумісну власність відповідача та членам його сім'ї, зокрема й позивачам. З огляду на зазначене, позивачі є співвласниками цієї квартири. Приблизно чотири роки тому після смерті [PERSON] - дружини відповідача, матері та бабусі позивачів відповідно, відповідач почав зловживати спиртними напоями, часто приводив в квартиру підозрілих осіб. Між ним та позивачами на цьому ґрунті постійно виникали сварки. З того часу відповідач періодично почав виганяти позивачів з квартири, однак, потім, охолонувши, дозволяв їм повернутися в квартиру. Через зловживання спиртними напоями, відповідача доводилось лікувати в психоневрологічній лікарні, однак, такі заходи не допомагали. У травні 2014 року, пройшовши курс лікування, відповідач повернувся з лікарні в квартиру та поки позивачів не було вдома змінив всі замки, після чого останні не змогли потрапити в квартиру. Спроби переконати відповідача у його протиправній поведінці та у тому, що позивачі мають право проживати у квартирі не дали результатів. Не маючи іншого житла, позивачі вимушені були його орендувати, що негативно відображається на їхньому бюджеті. 19 вересня 2014 року позивачі звернулись із заявою до міліції з проханням допомогти у вирішенні ситуації. 24 вересня 2014 року дільничний інспектор міліції відвідав відповідача, який пояснив, що не має наміру впускати в квартиру позивачів. Не даючи офіційної відповіді, позивачам пояснили в міліції, що зазначений спір є цивільно-правовим, а тому міліція не правомочна допомогти в ситуації, що склалася та порадили звернутися до суду. У зв'язку з позбавленням відповідачем можливостей користування позивачами їхньою власністю - квартирою, останні вимушені були орендувати житло та нести у зв'язку з цим витрати, що, безумовно, порушує їх права. В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини викладені в позовній заяві. Також, зазначили, що не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення по даній справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивачів, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.04.1996 року, виданого Бюро приватизації ВО "Дніпровський машинобудівний завод", згідно розпорядження від 18.04.1996 року за № 1658 (а.с.12). Право власності за вказаними особами на квартиру [ADDRESS] зареєстроване в Комунальному підприємстві "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради в реєстрову книгу за № 9п-122 (а.с.12 на обороті), що також підтверджується листом Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 23.10.2014 року за № 11755 (а.с.30). Позивачі звернулися до суду з даним позовом та вказали, що відповідач змінив замки від вхідних дверей та не пускає їх у спірну квартиру, хоча вони є співвласниками цієї квартири. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, вищевказані обставини, зокрема, щодо здійснення відповідачем перешкод позивачам у користуванні спірною квартирою, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], який є чоловіком та батьком позивачів відповідно, і який вказав, що відповідач не пускає позивачів в спірну квартиру. Позивачі готують йому, проживають разом, але потім у нього виникають якісь помутніння і він виганяє їх з квартири та не пускає. При цьому, він телефонує та погружує. [PERSON], яка є сусідкою сторін у справі, і яка вказала, що була свідком, як відповідач не пускав позивачів в спірну квартиру, оскільки коли він пускав їх в квартиру, вона ходила з ними та бачила, як вони намагалися потрапити в квартиру, але відповідач сказав, що не пустить їх. У відповідності до листа начальника Красногвардійського РВ О.Ю. Кудрявцева від 07.10.2014 року адресованого [PERSON] за протиправну поведінку відносно позивачів, Красногвардійським РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області на [PERSON] було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (а.с.29). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства позивачі, як співвласники спірного майна, мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права власності та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, з огляду на все вищевказане, суд вважає необхідним зобов'язати [PERSON] не чинити будь-яких перешкод [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] та вселити [PERSON] та [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слідує стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved