Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши, що з 18.12.2003 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Чигиринського районного суду від 29.01.2014 року шлюб між ними розірвано. За час шлюбу вони на сумісні кошти придбали трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403703, трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403704, комбайн зернозбиральний марки СК-5 «Hива», 1987 року випуску, заводський номер № 705909, двигун № [NUMBER]. Вказана сільськогосподарська техніка була оформлена на відповідача. Поскільки сімейне життя у них не склалось, тому в квітні 2015 року вона звернулась до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна, в ході розгляду якого дізналась, що її чоловік згідно довідок-рахунків спочатку продав [PERSON], який є близьким родичем [PERSON], вищезазначені трактори і комбайн, а 30.12.2011 року перереєстрував їх на себе на підставі договору дарування. Оскільки вона, у відповідності з нормами ч. 3 ст. 65 Сімейного Кодексу, своєї згоди на це не давала, тому у судовому порядку просить визнати недійсними біржові угоди, укладені 30 вересня 2011 року про продаж [PERSON] [PERSON] трактора колісного МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403703, трактора колісного МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403704, комбайна зернозбирального марки СК-5 «Hива», 1987 року випуску, заводський номер № 705909, двигун № [NUMBER] та визнати [PERSON] недобросовісним набувачем вказаних транспортних засобів. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пояснивши, що вказані трактори і комбайн були придбані ними спільно за час перебування у шлюбі і підлягають поділу при розподілі майна. Однак, під час розгляду в суді справи про поділ спільного сумісного майна подружжя, вона дізналася про те, що вказана техніка вже була продана її колишнім чоловіком його родичу [PERSON], а той в свою чергу подарував ці трактори і комбайн її чоловіку. Вважає, що відповідач не мав права без її письмової згоди відчужувати це майно, тому біржові угоди щодо їх продажу є недійсними. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що [PERSON] з 12.07.2005 року і по даний час здійснює підприємницьку діяльність у галузі сільського господарства. Тому, спірні трактори і комбайн були ним придбані у 2009 році саме для здійснення підприємницької діяльності. 30.09.2011 року він продав [PERSON] на підставі довідок-рахунків два трактори МТЗ-82 по ціні 10 тис. грн. за кожен та комбайна "Нива"за 8 тис. грн. На вилучені від продажу техніки гроші вони з дружиною газифікували будинок, провели ремонт в кімнатах. Однак, 20 січня 2012 року [PERSON] подарував йому вказані транспортні засоби, що було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] На даний час він використовує ці трактоори і комбайн у своїй сільськогосподарській підприємницькій діяльності, а тому це майно є його особистою приватною власністю і не є предметом поділу при поділі майна подружжя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подавши 19.02.2016 року заяву про розгляд справи без його участі, де заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] біржі Агропромислового комплексу центральних областей України в судове засідання не з'явився, подавши 15.12.2015 року заперечення проти позову, мотивуючи його тим, що біржові угоди стосовно спірної сільськогосподарської техніки не укладалися, відчуження техніки здійснилося на підставі довідок-рахунків, тому не вбачається підстав для визнання таких угод недійсними, а з їх боку відсутні порушення вимог Закону України "Про товарну біржу". Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про одруження серії 1-СР № 080929, [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.12.2003 року. Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію та Виписки з ЄДРЮОФОП [PERSON] з 12.07.2005 року і по даний час здійснює підприємницьку діяльність у галузі сільського господарства. Як встановлено судом, під час шлюбу за [PERSON] було зареєстровано трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403703, трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403704, комбайн зернозбиральний марки СК-5 «Hива», 1987 року випуску, заводський номер № 705909, двигун № [NUMBER]. Також, судом встановлено, що [PERSON] використовував вказану сільськогосподарську техніку для здійснення підприємницької діяльності в галузі сільського господарства та отримання прибутку. З довідки-рахунку серії ТО № 034562 від 30.09.2011 року, виданої [PERSON] біржею Агропромислового комплексу центральних областей України, вбачається, що трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403703 був проданий [PERSON] за 10 000 грн. З довідки-рахунку серії ТО № 034563 від 30.09.2011 року, виданої [PERSON] біржею Агропромислового комплексу центральних областей України, вбачається, що трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403704, був проданий [PERSON] за 10 000 грн. З довідки-рахунку серії ТО № 034564 від 30.09.2011 року, виданої [PERSON] біржею Агропромислового комплексу центральних областей України, вбачається, що комбайн зернозбиральний марки СК-5 «Hива», 1987 року випуску, заводський номер № 705909, двигун № [NUMBER], був проданий [PERSON] за 8 000 грн. Як вбачається з договорів дарування від 20.01.2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403703, трактор колісний МТЗ-82, 2009 року випуску, заводський номер № 2403704, комбайн зернозбиральний марки СК-5 «Hива», 1987 року випуску, заводський номер № 705909, двигун № [NUMBER]. Згідно з частинами 1,3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За приписами ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами через нотаріуса; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку. Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку. Відповідно до п.12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки. Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п.14 Порядку). На продані транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, комісіонер видає покупцеві стосовно транспортних засобів, облік яких ведеться Державтоінспекцією, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), а також на зняті з обліку транспортні засоби номерні знаки для разових поїздок. Крім зазначених документів, також видається сервісна книжка (гарантійний талон), довідка-рахунок, розрахунковий документ, який посвідчує факт купівлі транспортних засобів (п.44). Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Разом з цим, у відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс13 про визнання недійсним договорів та визнання права власності від 02.10.2013 року, одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відносини стосовно майна фізичної особи-підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закону України "Про підприємництво", де поняття "підприємництва" як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Тобто, майно фізичної особи підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. За таких обстави, посилання позивача на необхідність отримання її згоди під час продажу сільськогосподарської техніки відповідачем [PERSON] відповідно до норм ст. 65 СК України, є безпідставними. В той же час, позивач не ставить в позовній заяві вимогу про визнання недійсними договорів дарування сільськогосподарської техніки від 20.01.2012 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що поскільки [PERSON], будучи власником сільськогосподарської техніки та здійснюючи підприємницьку діяльність, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї тамав повноваження на відчуження двох тракторів колісних МТЗ-82, 2009 року випуску, та комбайна зернозбирального марки СК-5 «Hива», 1987 року випуску, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними біржових угод, укладених 30 вересня 2011 року, про продаж транспортних засобів, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed