Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Представник позивачки [PERSON] адвокат Сталевич Г.О. звернулася до суду з зазначеним позовом до Фермерського господарства «МАРІ ҐОЛД» про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації права оренди землі та повернення земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , який помер [INFO] , належала земельна ділянка площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку №737901. Вказує, що позивачка [PERSON] під час оформлення у нотаріуса спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , з`ясувала, що земельна ділянка, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139, яка належала її покійному чоловіку [PERSON] , передана в оренду відповідачу по справі на підставі договору оренди землі від 01.01.2021р. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зокрема в розділі «інформація про державну реєстрацію іншого речового права» значаться відомості про те, що вказана земельна ділянка передана в оренду орендарю відповідачу ФГ «МАРІ ҐОЛД» згідно договору від 01.01.2021р. строком на 10 років з датою закінчення дії 01.01.2031р. з правом пролонгації, з правом передачі в піднайом (суборенду). Право оренди на зазначену земельну ділянку зареєстроване державним реєстратором 09.03.2021р. Зазначає, що укладення договору оренди землі 01.01.2021р., так і реєстрація права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.03.2021р. фактично мали місце вже після смерті фактичного власника земельної ділянки [PERSON] , який помер [INFO] . Вважає, що такими діями відповідача порушено право позивачки [PERSON] на законне володіння і користування земельною ділянкою, яке належить їй як спадкоємцю померлого [PERSON] . З огляду на наведені обставини, просить визнати договір оренди землі площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139, укладений 01.01.2021р. між [PERSON] та Фермерським господарством «МАРІ ҐОЛД» - недійсним з моменту його укладення; скасувати реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 0,9188 га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139, яка була зареєстрована державним реєстратором Мостиської міської ради Львівської області 09.03.2021р. за №40940793; зобов`язати Фермерське господарство «МАРІ ҐОЛД» повернути земельну ділянку площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області, шляхом звільнення самовільно зайнятої площі. ІІ. Позиція учасників справи. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сталевич Г.О. в судове засідання не з`явилися, натомість такі подали письмові заяви про здійснення судового розгляду даної цивільної справи за відсутності сторони позивача за наявними матеріалами з вказівкою на те, що заявлені позовні вимоги підтримують. Представник відповідача ФГ «МАРІ ҐОЛД» - Хтей М.Б. в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про визнання позову та здійснення судового розгляду даної цивільної справи за її відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 02.04.2021р. позовну заяву [PERSON] до Фермерського господарства «МАРІ ГОЛД» про визначення договору недійсним, скасування державної реєстрації права оренди землі та повернення земельної ділянки - залишено без руху, надати позивачці строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 28.04.2021р. відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №737901 від 28.07.2010р., власником земельної ділянки площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Поповицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області) є [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.09.2020р. Шегинівською сільською радою Мостиського району Львівської області, [PERSON] помер\~ [INFO] . Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р. в межах спадкової справи №48/2020, спадкоємцем за законом до майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , позивачка по справі. Матеріалами справи підтверджено, що 01.01.2021р. мало місце укладення договору оренди землі, де об`єктом договору є земельна ділянка площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139. Сторонами даного договору є: орендодавець - [PERSON] , орендар - ФГ «МАРІ ҐОЛД», відповідач по справі. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 09.03.2021р. державним реєстратором Мостиської міської ради Львівської області за суб`єктом іншого речового права орендарем ФГ «МАРІ ҐОЛД» зареєстровано інше речове право право оренди на земельну ділянку площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139. Підставою для державної реєстрації іншого речового права (права оренди) зазначено договір оренди землі, виданий 01.01.2021р., видавник: ФГ «МАРІ ҐОЛД»/ [PERSON] . Укладення договору оренди землі 01.01.2021р., так і реєстрація права оренди на земельну ділянку площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.03.2021р. фактично мали місце вже після смерті власника земельної ділянки [PERSON] , який помер [INFO] . Між сторонами виник спір з приводу використання спірного майна - земельної ділянки площею 0,9188га, кадастровий номер 4622485600:09:000:0139. V. Застосовані судом норми права. Відповідно до ст.ст.6, 202, 203 ЦК України правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є дійсним, якщо: - його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасників є вільним і відповідати їх внутрішній волі; - він вчинений у формі, встановленій законом й спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. У ч.1 ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, якою передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недотримання хоча б однієї із зазначених умов дійсності правочину може тягнути його нікчемність, із застосуванням відповідних правових наслідків, або слугувати підставою для визнання правочину недійсним у судовому порядку відповідно до положень ст.215 ЦК України. Правовідносини, пов`язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У відповідності з приписами ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За положеннями ст.14 цього Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до приписів ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Згідно вимог ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України). Статтею 125\~Земельного кодексу\~України передбачено,\~що право\~власності на\~земельну ділянку,\~а також\~право постійного\~користування та\~право оренди\~земельної ділянки\~виникають з\~моменту державної\~реєстрації цих\~прав.Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно із ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частинною 3 ст.215 Цивільного кодексу України встановлено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами третьою та четвертою статті 200 ЦПК України передбачено, що у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Виходячи з положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. В зв`язку з викладеними обставинами, суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01.01.2021р. між [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідачем ФГ «МАРІ ҐОЛД». Підставою недійсності правочину відповідно до приписів ст.215 ЦК країни є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України. В порушення вимог ст.203 ЦК України, договір оренди землі, укладений між [PERSON] та ФГ «МАРІ ҐОЛД», не підписувався [PERSON] , укладення даного договору не відповідало вільному волевиявленню [PERSON] як учасника зазначеного правочину. Укладений спірний правочин порушує права та інтереси позивачки [PERSON] як спадкоємця [PERSON] . У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19) зроблено висновок, що "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим". За таких обставин, порушене право позивачки [PERSON] підлягає судовому захисту відповідно до положень ст.16 ЦК України шляхом визнання недійсним договору оренди землі б/н від 01.01.2021 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем ФГ «МАРІ ҐОЛД». Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Враховуючи вказані положення закону, а також те, що суд дійшов висновку про задоволення вимог у частині визнання недійсним договору оренди землі, який був підставою для державної реєстрації права оренди відповідача по справі, то підлягають задоволенню і вимоги в частині скасування реєстрації права оренди зазначеної вище земельної ділянки, яка була зареєстрована державним реєстратором Мостиської міської ради Львівської області 09.03.2021р. за №40940793, так і вимоги про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку шляхом звільнення самовільно зайнятої площі. Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, викладених вище. При цьому суд виходить з того, що згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підсумовуючи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 2724 грн. Оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволені, то з урахуванням визнання позову відповідачем до початку розгляду по суті, на підставі ст.ст.133, 141, 142 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне повернути позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що були сплачені нею при подачі позову до суду, тобто 1362 грн., а іншу частину сплаченого позивачкою та документально підтвердженого судового збору в розмірі 1362 грн. необхідно стягнути з відповідача - Фермерського господарства «МАРІ ҐОЛД».

Outcome: approved