Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

До Южного міського суду Одеської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства [PERSON] "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 12541,89 грн. В подальшому позивач надав до суду уточнену позовну заяву, згідно якої остаточно визначив суму заборгованості за кредитом у розмірі 11\~696,21 грн. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 21.08.2008 року відповідач 21.08.2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Заяви відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом та ПІН-код, що підтвердив своїм підписом у Заяві. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно виписки про руху коштів відповідача, встановлено, що 22.08.2008 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн.; 25.12.2008 року кредитний ліміт збільшений банком та встановлений на рівні 5400,00 грн.; 27.01.2009 року кредитний ліміт знижений до 5000,00 грн., в подальшому зміни кредитного ліміту не відбувалися. Також з вищевказаної виписки прослідковується, що відповідач у період з 23.08.2008 року по 31.08.2008 року знімав з картки суму грошових коштів у розмірі 4120,00 гривень та 870,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи з аналізу вказаних норм за своєю правовою природою договір завжди є правочином. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. ст. 526, 527 ч.1, 530 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 59, ч. 1 60 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав до суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову в частині не укладання ним договору від 21.08.2008 року та не отримання кредитної картки. З огляду на зазначене, кредитний договір від 21.08.2008 року є дійсним. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач звернувся з позовом до суду 18.01.2015 року, з урахуванням чого позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування кредитом за період з 18.01.2012 року по 18.01.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором від 21.08.2008 року, станом на 30.11.2014 року відповідач має заборгованість у розмірі 11\~696,21 грн., яка складається з наступного: 10 901,15 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 18.01.2012 року по 18.01.2015 року а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 545,06 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідач в судові засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності за участю представника. Представник відповідача в судове засідання не зєявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином через позивача, причини неявки до суду не повідомив, в попередньому судовому засіданні надав письмові заперечення, згідно яких заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволені позову в звязку із спливом строку позовної давності та недоведеністю позивачем факту надання позивачем кредиту відповідачу та порушення відповідачем своїх зобовязань. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства [PERSON] "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11\~696,21 грн. необхідно задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору від 21.08.2008 року відповідач 21.08.2008 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується копією вищевказаного договору, яка міститься в матеріалах справи. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Заяви відповідач отримав кредитну картку з кредитним лімітом та ПІН-код, що підтвердив своїм підписом у Заяві. Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Згідно виписки про руху коштів відповідача, встановлено, що 22.08.2008 року відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн.; 25.12.2008 року кредитний ліміт збільшений банком та встановлений на рівні 5400,00 грн.; 27.01.2009 року кредитний ліміт знижений до 5000,00 грн., в подальшому зміни кредитного ліміту не відбувалися. Також з вищевказаної виписки прослідковується, що відповідач у період з 23.08.2008 року по 31.08.2008 року знімав з картки суму грошових коштів у розмірі 4120,00 гривень та 870,00 гривень. У порушення зазначених норм закону відповідач зобов'язання за договором від 21.08.2008 року не виконав. Суд критично ставиться до твердження відповідача щодо спливу строку позовної давності щодо повернення процентів за користування кредитом, виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція ВСУ викладена у постанові по справі №167цс14 від 12.11.2014 року). Позивач скористався свої правом на звернення до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та штрафів за невиконання відповідачем зобовязань за договором, та Южним міським судом Одеської області 15.09.2011 року було винесено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості по кредитному договору від 21.08.2008 року. Згідно п.17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599601, 604609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в межах строку позовної давності для кожного чергового платежу. Позивач звернувся з позовом до суду 18.01.2015 року, що підтверджується реєстраційним штампом вхідної кореспонденції Южного міського суду Одеської області, в звязку з чим суд вважає, що підлягають стягненню заборгованість по сплаті проценті за користування кредитом за період з 18.01.2012 року по 18.01.2015 року, яка, згідно розрахунку заборгованості, який міститься у матеріалах справи, становить 10901,15 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з 250,00 грн. - фіксована частина штрафу та 545,06 грн. - процентна складова штрафу, то суд приходить до висновку, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Таким чином, зазначені позивачем підстави для стягнення пені не передбачені ст. 549 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначені у п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг умови договору є нікчемними. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Крім того, даний штраф вже було стягнути з відповідача рішенням Южного міського суду Одеської області 15.09.2011 року. Також суд критично ставиться до твердження відповідача про недоведеність позивачем факту надання позивачем кредиту відповідачу та порушення відповідачем своїх зобовязань, адже це спростовується обставинами, які були встановлені рішенням Южного міського суду Одеської області 15.09.2011 року по справі №2-503/11 за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не було оскаржено та копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої укладено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства [PERSON] "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11\~696,21 грн. необхідно задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства [PERSON] банк «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 21.08.2008 року у розмірі 10 901,15 грн., яка складається з заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 18.01.2012 по 18.01.2015 року, та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 243,60грн.

Outcome: partial