Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди у зв′язку з дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.04.2013 року відповідач, керуючи автомобілем марки „Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER] по вул. Межигірській, 83, в м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу та швидкості руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Крім того, 29.04.2013 року відповідач, керуючи автомобілем марки „Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER] по вул. Межигірській, 83, в м. Києві керував вказаним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп»яніння. На підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування ВАТ НАСК «Оранта» було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 80 810 грн. 78 коп. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2013 року в скоєнні ДТП, що мало місце 29.04.2013 року визнано винним відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно довідки ВДАІ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 30.04.2013 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Хюндай Туксон» на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт» за полісом АЕ 0650964. 07.10.2014 року ВАТ НАСК «Оранта» направила письмову заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу на адресу ПрАТ «СК Лафорт», яка регресні матеріали не отримала, за місцем реєстрації згідно поштової відмітки не знаходиться. 01.07.2014 року позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою, однак коштів так і не отримав, тому вимушений був звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив суд про її задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував також представник позивача в судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.04.2013 року відповідач, керуючи автомобілем марки „Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER] по вул. Межигірській, 83, в м. Києві, не дотримався безпечного інтервалу та швидкості руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Крім того, 29.04.2013 року відповідач, керуючи автомобілем марки „Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER] по вул. Межигірській, 83, в м. Києві керував вказаним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп»яніння. 30.04.2013 року до ВАТ НАСК «Оранта» із письмовою заявою звернувся страхувальник ТОВ «Брадекс», щодо виплати страхового відшкодування в зв»язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування УБ №921874. На підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування ВАТ НАСК «Оранта» було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 80 810 грн. 78 коп. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2013 року в скоєнні ДТП, що мало місце 29.04.2013 року визнано винним відповідача, якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно довідки ВДАІ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 30.04.2013 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Хюндай Туксон» на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Лафорт» за полісом АЕ 0650964. 07.10.2014 року ВАТ НАСК «Оранта» направила письмову заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу на адресу ПрАТ «СК Лафорт», яка регресні матеріали не отримала, за місцем реєстрації згідно поштової відмітки не знаходиться. 01.07.2014 року позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою, однак коштів так і не отримав, тому вимушений був звернутися з даним позовом до суду. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ст. 33.1.2 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо- транспортної пригоди зобов»язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання ДТП. 01.07.2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено поштову кореспонденцію з метою отримання копій заяви щодо ДТП до ПрАТ СК «Лафорт». Проте відповідач листи не отримував, неодноразові телефонні розмови результату не дали. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно із ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. організації і громадяни, діяльність яких пов′язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов′язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Аналізуючи зазначені норми законодавства, роз»яснення, викладене в Постанові Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про стягнення спричиненої матеріальної шкоди з відповідача [PERSON], який на момент ДТП керував автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків водію іншого автомобіля. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 808,11 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved