Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідної станції» звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, [PERSON] про скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів. Факт протиправного вилучення земель лісового фонду державної власності порушує інтереси держави, як власника, щодо реалізації передбаченого ч.1 ст. 319 ЦК України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для втручання органів прокуратури. Згідно зі ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. При цьому, також порушено інтереси держави в особі Державного агенства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція»(ЄДРПОУ 00994058), що є постійними користувачами спірних земельних ділянок. Відповідно до ст. 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №458/2011, Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства. Згідно з вимогами ст. 7 цього Положення, Державне агентство лісових ресурсів України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві та Севастополі. Пунктом 4 ст. 4 цього Положення передбачено, що Держлісагентство України здійснює державне управління в галузі ведення лісового і мисливського господарства, а також державного контролю за додержанням законодавства з ведення лісового господарства. Поряд з цим, не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту відчуження земельної ділянки, Державним агентством лісових ресурсів України, Державним підприємством «Харківська лісова наукова-дослідна станція» заходи, спрямовані на повернення зазначеної земельної ділянки у власність держави, не вжито, що свідчить про їх бездіяльність. Статтею 114 ЦПК України передбачено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Дергачівською місцевою прокуратурою 28.08.2018 внесено відомості до ЄРДР за №42018221280000120 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного виділення земельної ділянки на території Дергачівського району Харківської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 23.11.2009 року №1284 затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки загальною площею 2.0000 га на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району(за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства та передано у власність безоплатно. На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку загальною площею 2.0000 га з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137 серії ЯИ №837445, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 16.12.2009 під №010969300439. Разом з цим, вказане розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації щодо надання земельної ділянки у власність [PERSON] , прийнято у порушення вимог ст.ст. 20, 116, 149 Земельного кодексу України (далі - ЗК), ст. 5 Лісового кодексу України (далі - ЛК), розпорядження Кабінету Міністрів України №610-р від 10.04.2008. Встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 2.0000 га, (кадастровий номер 6322055900:04:000:0137), яка згідно спірного розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області передана у власність [PERSON] відноситься до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується інформацією Відділу у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 12.07.2018 №10-20-0.23,18-899/109-18. Крім цього, відповідно до листа ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 20.11.2018 б/н, вказана земельна ділянка з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137 знаходиться на території земель держлісгоспу та будь-якої згоди ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» або попередник Данилівський дослідний держлісгосп не надавали. Наведене підтверджується також листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 30.07.2018 №343, якою проведено лісовпорядні роботи (геодезичне дослідження вказаної земельної ділянки) з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137 загальною площею 2.0000 га , що розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», згідно планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2014 року. Слід зауважити, що до теперішнього часу в судовому порядку вказані планово-картографічні матеріали базового лісовпорядкування недійсним не визнано, отже вони є правовстановлюючими документами ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою. Згідно з висновком спеціаліста ПП «Перспектива-Земля», вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137, загальною площею 2.0000 га, становить 1 333 600, 00 грн. Таким чином, спірне розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області щодо надання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , прийняте усупереч вимогам ст.ст. 19, 20, 149 Земельного кодексу України за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України щодо вилучення із постійного користування ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» спірних земельних ділянок та без попередньої зміни цільового призначення земельних ділянок. Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибули з володіння держави всупереч вимогам законодавства, волі власника та постійного користувача ділянки, тому незаконного відчужене майно підлягає поверненню його власнику. З огляду на викладене, оскільки розпорядження голови Дергачівської районної державної адміністрації від 23.11.2009 №1284 про передачу земельної ділянки у власність є незаконним, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯИ №837445, то відповідний державний акт на право власності не відповідає закону та порушує права власника. Таким чином позивач вважає, що необхідно визнати зазначений державний акт недійсним у судовому порядку. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2019 року, позов Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області задоволено. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 06.05.2020 було скасовано заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31.10.2019 та призначено справу до розгляду за правилами загального провадження. Представник відповідача [PERSON] надав суду відзив на позов в якому заперечує щодо наведених позивачами обставин та правових підстав виходячи з наступного: Представник відповідача Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області Куценко К. надала суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що відповідно довідки ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 30 липня 2018 року № 343, вказано що спірні земельні ділянки частково співпадають з землями ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Отже, виходячи з даної довідки можливо є часткове перетином земельних ділянок. На момент прийняття спірного рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , головним розробником проекту розпорядження було Управління Держкомзему у Дергачівському районі, яке володіло достовірною інформацією щодо місця розташування, категорії земель та її цільового призначення. Згідно відомостей Управління Держкомзему у Дергачівському районі на момент винесення спірного розпорядження земельна ділянка не мала кадастрового номеру, власника, віднесена до земель запасу державної власності, з цільовим призначенням - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Право власності або право користування на зазначену земельну ділянку не було оформлено. В судовому засіданні представник позивача Хмельницький І.В. , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області в наданій суду заяву просив розглядати справу за відсутності представника районної державної адміністрації. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що Дергачівською місцевою прокуратурою 28.08.2018 внесено відомості до ЄРДР за №42018221280000120 та розпочато досудове розслідування за фактом незаконного виділення земельної ділянки на території Дергачівського району Харківської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України. Досудове розслідування не завершено. В ході досудового розслідування встановлено, що розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації від 23.11.2009 року №1284 затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки загальною площею 2.0000 га на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району(за межами населеного пункту) для ведення особистого селянського господарства та передано у власність безоплатно. На підставі вищевказаного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на вказану земельну ділянку загальною площею 2.0000 га з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137 серії ЯИ №837445, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області 16.12.2009 під №010969300439. Встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 2.0000 га, (кадастровий номер 6322055900:04:000:0137), яка згідно спірного розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області передана у власність [PERSON] відноситься до земель лісогосподарського призначення, що підтверджується інформацією Відділу у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 12.07.2018 №10-20-0.23,18-899/109-18. Відповідно до листа ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» від 20.11.2018 б/н, вказана земельна ділянка з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137 знаходиться на території земель держлісгоспу та будь-якої згоди ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» або попередник Данилівський дослідний держлісгосп не надавали. Наведене підтверджується також листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 30.07.2018 №343, якою проведено лісовпорядні роботи (геодезичне дослідження вказаної земельної ділянки) з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137 загальною площею 2.0000 га , що розташована на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», згідно планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 2014 року. Згідно з висновком спеціаліста ПП «Перспектива-Земля», вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6322055900:04:000:0137, загальною площею 2.0000 га, становить 1 333 600, 00 грн. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). З врахуванням наведеного, суд вважає, що держава, в особі спеціально створених органів державної влади знала з 2008 року про те, що відбулось незаконна передача у приватну власність земельної ділянки, однак уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Крім того, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта статті 56 ЦПК України). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Зазначений правовий висновок узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, (провадження № 14-183цс18), а також у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 619/738/17, (провадження № 61-22690св18), від 03 липня 2019 року у справі № 619/737/17-ц, (провадження № 61-36609св18), від 03 липня 2019 року у справі № 619/720/17 (провадження № 61 -27502св18)/Постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справа №619/717/17 провадження №61-4248св19/. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 56 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 57 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15). Як встановлено судом у даній справі, порушення земельного законодавства при передачі у власність спірної земельної ділянки відбулось в 2009 році. Однак ці порушення законодавства не були прихованими і такими, які не можна було виявити державі в особі своїх уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками, а також контролю у сфері земельних відносин. Так в 2009 році на спірну земельну ділянку було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Матеріали справи не містять інформації про затвердження спеціально уповноваженими органами проекту відведення земельної ділянки у 2009 році, однак цій земельній ділянці присвоювався кадастровий номер, встановлювались межі земельних ділянок на підставі розробленої технічної документації із землеустрою. Другий примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , також зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району. Тобто погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування і мали змогу з 2009 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області мало повноваження щодо контролю в сфері земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель. Вимогами ст. 15 Закону України "Про охорону землі" передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі охорони земель належить, зокрема, забезпечення реалізації державної політики щодо використання та охорони земель. Відповідно до Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011 та постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2011 року № 1300 "Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства" державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охоронною земель, усіх категорій та форм власності організовує та здійснює Держсільгоспінспекція України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення. Згідно ст. 9 цього Закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи. Таким чином, у державі через утворені нею органи, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). З врахуванням наведеного, суд вважає, що держава, в особі спеціально створених органів державної влади знала з 2009 року про те, що відбулось незаконна передача у приватну власність земельної ділянки, однак уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов`язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності. Крім того в своєму позові прокурор не просить поновити строк позовної давності. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed