Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Тернопільської міської ради звернувся в суд, з залученням до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи Центр соціально психологічної реабілітації дітей ССД Тернопільської ОДА, з позовом : до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з стягненням з відповідачки аліментів на утримання дітей в сумі по 500 гривень щомісячно до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO], з стягненням з відповідача аліментів на утримання дитини в сумі 500 гривень щомісячно до [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову представник позивача посилається на ту обставину, що відповідачі у справі систематично вчиняють сімейні скандали, зловживають спиртними напоями і про дітей не турбуються взагалі і не бажають брати участі у вихованні дітей. А тому сторона позивача вважає, що існують усі підстави до задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав відповідачів. Окрім цього позивач просить суд стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно, після позбавлення відповідачів батьківських прав. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просять вимоги задовольнити, виходячи з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання в судове засідання з'явилися, щодо позову про позбавлення його батьківських прав заперечили, оскільки бажають здійснювати батьківські права стосовно дітей та брати участь в їх утриманні та вихованні. Просять суд надати можливість виправити ситуацію, котра склалася без державного втручання в сімейні відносини батьків та дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час і місце судового розгляду. Про причини неявик суд не повідомив. Третя особа забезпечила явку в судове засідання повноважного представника, котрий при вирішенні спору поклався на думку суду, і повідомив, що дитина [PERSON], [INFO], бажає бути з матір\\ю [PERSON] і тягнеться до неї, проте не має об'єктивної можливості перебувати вдома з причини важкого матеріального становища родини та зловживання батьками алкоголем. Що ж до позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO], представник третьої особи висловився досить критично з огляду на ту обставину, що хлопець живе дома, уже працює і через пів року набуде повноліття. Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини. [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини, батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.08.2014 р. справа № 607/4259/14-ц за позовом служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання дитини, в задоволені позовних вимог служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради відмовлено. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.05.2014 р. справа № 607/2085/14-ц за позовом служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про відібрання малолітньої дитини та стягнення аліментів, в задоволені позовних вимог служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради відмовлено. Позивач зазначає, що [PERSON] у 2016 році притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками, особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей), за ч. І ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п'яному вигляді), за ч.І ст. 175 КУпАП (паління тютюнових виробів у заборонених місцях). Разом з тим суд ставить під сумнів доводи позивача, оскільки жодних постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, стороною позивача суду не надано, хоча обов'язок доказування обставин, котрі зазначає сторона, покладається саме на цю сторону. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку служби у справах неповнолітніх та дітей (ухиляння батьків від виконання батьківських обов'язків). Батьком дитини є [PERSON] згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 28.03.2000 р. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 2000 році. [PERSON] раніше судимий. Згідно з інформацією ТВГІУ ім. М.Паращука № 4, впродовж навчання дитини в закладі, батько та вітчим не цікавився навчанням [PERSON]. Згідно з довідкою Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби у Тернопільській області від 04.01.2017р. № 16 [PERSON] є боржником по сплаті аліментів. Відповідно до інформації центру соціально - психологічної реабілітації дітей ССД Тернопільської ОДА від 24.11.2016 р. № 191 [PERSON] та [PERSON] 23.11.2016 р. працівниками поліції доставлені в центр, причиною направлення поступив конфлікт [PERSON] з співмешканцем матері [PERSON]. Зі слів дітей, [PERSON] та [PERSON] постійно зловживають алкоголем, виникають сварки. З неповнолітнім [PERSON] проведено бесіду. В ході бесіди з'ясовано, що він батька не пам'ятає, він його не відвідує, не телефонує, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться його життям взагалі. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку служби у справах неповнолітніх та дітей (скоєння фізичного насильства над дитиною). Батьком дитини є [PERSON], [INFO] згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 04.10.2006 р. Позивач стверджує, що останній неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 137 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї, невиконання захисного припису або не проходження корекційної програми), за ч.І ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п'яному вигляді), за ч.І ст. 175 КУпАП (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях), за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками, особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей), за ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця)- разом з тим, як і у випадку з відповідачкою [PERSON], позивач належними та допустимими доказами (постановами, котрі набрали законної сили) не довів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Відповідно до інформації ТВП ГУНП в Тернопільській області від 15.08.2016р. №15/998/24/9-16 зазначено, що [PERSON] разом із своєю співмешканкою [PERSON] перебуваючи по місцю спільного проживання у нетверезому стані, вдарив ногою у живіт свою малолітню доньку [PERSON]. Відповідно до інформації ТЗОШ №23 Тернопільської міської ради [PERSON] та [PERSON] не приймають участі у шкільному житті доньки, її розвитком, поведінкою та навчанням не цікавляться. Відповідно до інформації Тернопільського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді сім'я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом у такі періоди: з 10.01.2011 p.- 20.12.2011 p., з 08.07.2013 p. - 28.1 1.2013 р.; на соціальному обслуговуванні дана сім'я перебувала з 20.12.2011 p.- 08.07.2013 p., з 18.08.2016 p. - 16.12.2016 p., станом на 17.01.2017 p. сім'я перебуває під соціальним супроводом. З метою захисту прав та інтересів дітей, спеціалістами служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради спільно з спеціалістами міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, інспекторами ТВП ГУ Національної поліції в Тернопільській області неодноразово проводились обстеження умов проживання даної сім'ї за адресою: [ADDRESS]. Під час обстеження виявлений безлад в квартирі, брудно, стійкий неприємний запах тютюнового диму, умови для проживання дітей відсутні, часто відсутня приготовлена їжа (копії актів обстеження умов проживання від 18.08.2016 р., 25.11.2016р., 03.01.2017 р.). 03.01.2017р. [PERSON], [INFO], звернулася в службу справах неповнолітніх та дітей щодо захисту прав та інтересів. Причиною звернення дитини стало перебування батьків в алкогольному сп'янінні, відсутність їжі, відмова батьків впустити у квартиру. Малолітня категорично відмовилась повертатись та проживати у сім'ї, оскільки боїться неадекватної поведінки батьків. 20.01.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та гр. [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] Вирішуючи спір видається необхідним зазначити наступне. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Оцінюючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд засуджує поведінку та ставлення відповідачів [PERSON] до власних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також [PERSON] до його дитини [PERSON], [INFO], котрі (відповідачі) фактично ухилилися від виконання батьківського обов'язку стосовно доньки і сина. Відтак, суд вважає, що зважаючи на поведінку батьків [PERSON] та [PERSON] стосовно їх дітей , позбавлення батьківських прав можливо було б для них саме тим крайнім заходом, на застосування якого вони справедливо заслуговують, оскільки фактично самоусунулися від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання [PERSON] і [PERSON] . І залежність від алкоголю не є тією обставиною, що може виправдати дії відповідачів. Однак, як наголошує ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06): «47. Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). 48. Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). 49. Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). 50. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). 51. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі" (Schultz v. Poland), N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини" (Remmo and Uzunkaya v. Germany), N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки" (Polasek v. Czech Republic), N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). « Дослідивши матеріали, на підставі яких складно сам висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, суд не може не наголосити на тій обставині, що хоча службою у справах неповнолітніх та дітей ТМР складено рішення від 20 січня 2017 року про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, проте з самого ж змісту рішення вбачається, що діти не втратили почуттів до батьків [PERSON] і [PERSON] , та на засіданні комісії повідомили про бажання повернутися додому, проживати разом з батьками та заперечують позбавлення батьків батьківських прав. Аналогічно діти висловилися уже в судовому засіданні з проханням не позбавляти батьків батьківських прав. Також органом опіки та піклування не було здійснено опитування жодного свідка, не складено ніяких психологічних та інші експертних висновків та медичних довідок, тобто допущено неповноту проведення перевірки, хоча як констатує ЄСПЛ у згадуваному вище рішенні від 18 грудня 2010 року у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) - «оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання». Відтак, зважаючи на ту обставину, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідачі [PERSON] і [PERSON] з'являлися до суду та висловлювалися проти позбавлення батьківських прав щодо доньки і сина, неповноті проведення перевірки органом опіки та піклування при складанні висновку щодо доцільності позбавлення останніх батьківських прав, суд наголошує на недоцільності наданому етапі розвитку стосунків сторін спору[PERSON] і [PERSON] і дітей, позбавляти цих відповідачів батьківських прав, одночасно попередивши що в разі продовження зловживання алкоголем і ухиляння від обов'язку по вихованню дітей [PERSON] і [PERSON] можуть таки бути позбавлені батьківських прав. Окремо суд наголошує, що ситуація котра склалася в сім'ї [PERSON] та [PERSON], в котрій діти сторін спору страждають від нестачі батьківської уваги та догляду, зумовлена надмірним вживанням відповідачами алкоголю та залежності їх від цього продукту. При цьому на думку Суду, Держава, в особі уповноважених органів, замість виконання позитивного обов'язку створення умов налагодження відносин дітей та батьків, та підтримки відповідачів рятуючи їх від алкогольної залежності, намагається застосувати репресивний механізм встановлення державної опіки над дітьми, що є неприйнятним в демократичному суспільстві. Разом з тим щодо відповідача [PERSON] та доцільності позбавлення останнього батьківських прав стосовно сина [PERSON], суд відзначає, що даний відповідач на засідання як комісії, так і суду не побажав з'явитися, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового розгляду. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що в частині вимоги до [PERSON] позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з врахуванням інтересів дитини, оскільки з боку даного відповідача має місце свідоме невиконання свого обов'язку щодо виховання сина, й небажання в подальшому їх (обов'язки) виконувати, а тому суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO].

Outcome: partial