Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

25 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до фізичної особи - підприємця [PERSON] про повернення сплаченої за товар грошової суми та стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 6 квітня 2015 року, за заявою позивача, позов в частині вимог про повернення сплаченої за товар грошової суми, був залишений без розгляду. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що в квітні 2014 року на ринку "Обрій" в смт. Михайлівка в торговій палатці приватного підприємця [PERSON] він придбав насос для полива вартістю 270 грн. При користуванні насосом ним було виявлено заводський брак насосу, у зв'язку з чим він вийшов з ладу. Позивач повернув непрацюючий насос відповідачу, і йому пообіцяли вирішить це питання. Проте сплачену суму за вказаний насос йому було повернуто лише після з його звернення з позовною заявою до суду, в квітня 2015 року, у зв'язку з чим він просив суд залишити позов в цій частині без розгляду. Але матеріальна шкода йому до цього часу не відшкодована. Позивач вважає, що незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 грн., вона полягає у стресі, душевних стражданнях, хвилюваннях у зв'язку неповерненням йому грошової суми за непрацюючий насос. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, та пояснив, що дійсно в квітні 2014 року він на ринку "Обрій" в смт. Михайлівка купив насос у [PERSON], який в подальшому виявився бракованим. В березні 2015 році він звернувся до суду із заявою про повернення сплаченої за товар грошової суми в розмірі 270 грн. та стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. Після чого, відповідачем йому було повернуто вартість насосу в розмірі 270 грн. і він написав заяву про залишення позову в цій частині без розгляду, але моральна шкода відшкодована йому не була. Тому він просить суд стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи належним чином повідомлена, про причини неявки суду не повідомила, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надала. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, враховуючи наступне: Встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON], займається роздрібною торгівлею з лотків і на ринках іншими товарами, що підтверджено спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців( а.с.8). Так, позивач в позовні заяві зазначив, що в квітні 2014 року він придбання у [PERSON] насос для поливу, проте жодних доказів на підтвердження придбання вказаного товару позивачем суду надано не було. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ч.1 ЦК України). Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Як вбачається з п.7 ч.1 ст.1 ЗУ "Про захист прав споживачів", договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" захист прав споживачів, передбачених законодавством здійснюється судом. Згідно ч. 3 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Продавець (виробник, виконавець), в свою чергу, зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію, відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1 та 2 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Заявити про наявність таких доказів і надати їх суду є обов'язком сторін, оскільки законодавець чітко визначив, що тягар доказування покладається на сторони. Ухвалою Михайлівського районного суду від 6 квітня 2015 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення сплаченої за товар грошової суми та стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду в частині позовних вимог про повернення сплаченої за товар грошової суми в розмірі 270 грн. Позивач, звертаючись до суду, також просив відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 2000 грн., проте жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині ним не надано. Так, підставами для виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є обов'язкова наявність наступних обставин: невиконання або неналежне виконання договору відповідачем; наявність матеріальної шкоди (втрати, псування чи пошкодження речі), спричиненої таким невиконанням (неналежним виконанням) договору, наявність вини відповідача у заподіянні шкоди (в тому числі, у виникненні пошкоджень речі позивача). Зазначених обставин при розгляді справи встановлено і підтверджено належними доказами не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди , не підлягають задоволенню з враховуючи наступне: Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"від 31.03.1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні. Згідно із ст. 22 Закону "Про захист прав споживачів" питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди вирішується лише при задоволенні вимог споживача щодо відшкодування матеріальних збитків. Оскільки, як наведено вище, позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди були залишені без розгляду за заявою позивача, відтак, відсутні і правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Крім того, обставини зазначені позивачем у позові щодо спричинення йому моральної шкоди не були підтверджені в ході судового розгляду жодними доказами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з [PERSON] не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed