Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консул-8», третя особа: відділ з питань надання адміністративних послуг та державної адміністрації Покровської райдержадміністрації про розірвання договору оренди землі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 01.09.2017 року між ним та ТОВ «Консул-8» укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до якого відповідач прийняв в строкове платне користування строком на 7 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1422785000:06:000:0160 площею 6,4101 га . Всупереч умовам договору відповідачем, починаючи з 2017 року не сплачувалась орендна плата, додаткова угода з приводу змін щодо встановлення розміру орендної плати не укладалась. Позивач просить розірвати договір земельної ділянки б/н, виданий 01.09.2017 року, укладений та зареєстрований між [PERSON] та ТОВ «Консул 8»; скасувати державну реєстрацію договору б/н виданий 01.09.2017 року , стягнути з відповідача понесений судовий збір. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, просили справу слухати у їх відсутність ( а. с. 26, 27, 43,54). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, не надав відзив на позовну заяву , не повідомив про причини своєї неявки. ( а. с. 20,38,50,57,59). Представник третьої особи відділ з питань надання адміністративних послуг та державної адміністрації Покровської райдержадміністрації в судове засідання не з`явився, просили справу слухати без участі представника ( а. с. 22,24,36,60,62). Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, не повідомив про причини неявки, не подав відзив, а позивач, представник позивача не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,41 га, що розташована на території Петрівської сільської ради Красноармійського району Донецької області призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1422785000:06:000:0160, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН № 122684 ( а.с. 9). Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 01.09.2017 року, [PERSON] як орендодавець передала, а ТОВ «Консул 8» як орендар прийняв в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1422785000:06:000:0160 площею 6,41 га . ( а.с. 52-53). Згідно п. 8 Договору договір укладено на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити договір на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. У разі відсутності повідомлення орендаря і письмових заперечень орендодавця щодо продовження строку дії договору строк дії дійсного договору підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Згідно п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 10623,27 грн. щорічно до 30 грудня. Орендар, за погодженням з орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати. Пунктом 20 Договору визначено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Відповідно до п. 28 Договору орендодавець земельної ділянки має право вимагати від орендаря на своєчасне внесення орендної плати. Відповідно до п. 36 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та у наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотне перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Як встановлено в судовому засіданні, 19.02.2020 року позивачем на адресу відповідача направлені заяви- вимоги про виплату орендної плати , а також повідомлення про можливе розірвання договору оренди землі. ( а.с. 15). В матеріалах справи відсутні відповідь відповідача на вказане звернення позивача. Правовідносини щодо оренди земельних ділянок, які виникли між позивачем та відповідачем, регулюються насамперед Законом України «Про оренду землі». Земельним Кодексом України та Цивільним Кодексом України. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі". Згідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем. Згідно ст. 13 Закону України « Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно частини 1 статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди, строк дії договору, орендна плата, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, умови збереження стану об`єкта оренди, умови та строки передачі землі, умови повернення, існуючі обмеження щодо використання ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини та відповідальність сторін. Відповідно до ст. 21 Закону України « Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди . Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено;викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря;відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до ст. 32 Закону «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов`язаних з орендою землі, зокрема положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом д статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору, тобто лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Аналогічні правові позиції викладені в постановах ВСУ від 12.12.2012 року у справі № 6-146цс12 та від 11.10.2017 року у справі № 6-1449 цс 17. Якщо земельна ділянка (пай) надається в оренду юридичній особі чи фізичній особі (підприємцю) за користування орендованою землею орендар (підприємство, підприємець) виплачує громадянину дохід у вигляді орендної плати та перераховує до бюджету податки. Згідно п.п. 164.2.5 п.164. 2 ст. 164 ПК України орендна плата включається до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу з метою справляння ПДФО. Податковим агентом платника податку (орендодавця) є орендар ( п.п. 170.1.1 п.170.1 ст. 170 Кодексу). ПДФО перераховується до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом ( п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК). Матеріали справи не містять даних щодо виконання орендарем, відповідачем по справі своїх обов`язків щодо сплати позивачці орендної плати, що передбачено умовами п.п.9-11 Договору. Не міститься даних на підтвердження виконанням орендарем обов`язку щодо перегляду розміру орендної плати, як того вимагає п. 13 Договору. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт систематичної несплати орендної плати відповідачем на користь позивача, починаючи з 2017 року, не встановлено факту перегляду розміру орендної плати сторонами договору, доказів, які б спростували зазначені обставини суду не надано, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі від 01.09.2017 року., укладеного між [PERSON] та ТОВ «Консул 8». Що стосується позовних вимог в частині скасування державної реєстрації договору б/н від 01.09.2017 року, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону « Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. При цьому, державна реєстрація припинення права оренди здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Суб`єкти , що здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації визначено Законом « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» Відповідно до ч.1ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно ч.2 вказаної статті у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Верховний Суд в постанові від 04.09.2018 року в справі № 823/2042/16 дійшов висновку, що у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Окрім того , вимога про зняття договору оренди з реєстрації є похідною від первісної вимоги і має на меті відновлення прав позивача після розірвання вищезазначеного договору. За таких підстав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстрації зазначеного договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, отже нею повинно бути сплачено судовий збір за кожною із вимог в загальній сумі 1681,60 грн. Проте згідно квитанції № 25241599 позивачем сплачено 840,80 грн. судового збору.( а.с.1). Недоплата судового збору становить 840,80 грн., яку необхідно позивачу сплатити до бюджету. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1681,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved