Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] , від імені якого діє його представник - адвокат Харченко К.С., звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», у подальшому змінив предмет позову, та в остаточній редакції позовних вимог просив: - скасувати рішення державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова Олександра Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46608128 від 23 квітня 2019 року щодо державної реєстрації договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 011 травня 2018 року, видавник: [PERSON] /ТОВ «Агрофірма Престиж»; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму понесених судових витрат, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, площею 6,5059 га, що розташована на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області, на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації №335 від 23 квітня 2018 року. 31 травня 2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою «РАССВЕТ» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки зі строком дії до 31 травня 2028 року. Проте, під час реєстрації вказаного договору оренди земельної ділянки стало відомо, що вона вже перебуває в оренді у товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» на підставі договору оренди від 11 травня 2018 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису 31309519 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:003:0375 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11.05.2018, видавник: [PERSON] /ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», внесений державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим Олександром Сергійовичем. Однак, позивач не підписував жодних договорів оренди та актів приймання-передачі земельної ділянки з відповідачем, підписи, якщо вони містяться на вказаних документах, є підробленими. Дізнавшись про незаконну реєстрацію підробленого договору оренди від 11 травня 2018 року, разом з власниками інших земельних ділянок, які постраждали від такого ж свавілля з боку відповідача, позивачем було подано заяву до Липецького відділення поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області, за результатом розгляду якої 16.06.2019 були внесені відповідні відомості до ЄРДР за номером №42019221430000182 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. На теперішній час досудове розслідування триває. Оскільки об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, у зв`язку з існуванням вказаного запису про право відповідача на оренду земельної ділянки, внесеного на підставі договору, який позивач не укладав, він позбавлений можливості зареєструвати договір оренди землі, укладений з ТОВ АФ «РАССВЕТ» та передати земельну ділянку останньому. Існування оскаржуваного рішення про державну реєстрацію договору оренди порушує право позивача на здійснення права власності, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст.ст. 319, 321 ЦК України. Отже позивач вважає, що для відновлення права позивача передати в оренду належну їй земельну ділянку ТОВ АФ «РАССВЕТ» необхідно встановити неукладеність договору оренди між позивачем та відповідачем та скасувати рішення державного реєстратора. Крім того, просив звернути увагу на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності позивача на вказану земельну ділянку зареєстровано 25 травня 2018 року, тобто через 14 днів після реєстрації права оренди - 11 травня 2018 року, що також свідчить про правомірність укладеного договору оренди та запису в Єдиному державному реєстрі речових прав. В судовому засіданні представник позивача адвокат Харченко К.С., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також зазначив наступне. З моменту укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ агрофірма «РАССВЕТ», останнє фактично користується земельною ділянкою, з його фактичного володіння земельна ділянка не вибувала по теперішній час. Позивач мав намір з метою підтвердження викладених в позову обставин провести по даній справі судову почеркознавчу експертизу, з цією метою позивач та її представник намагалися розшукати та отримати оригінал спірного договору оренди земельної ділянки, для чого звертались з адвокатськими запитами до відповідних установ. Представником відповідача отримано відповідь за підписом першого заступника голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області, в якій зазначено, що про відсутність оригіналу спірного договору у державного реєстратора, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оригінал договору не зберігається у державного реєстратора та після вчинення реєстраційних дій повертається заявнику. Аргументи учасників справи. Представником відповідача ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» - адвокатом Журавлем Д.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, наданий відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. 11 травня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір належної позивачу земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, площею 6,5059 га, який був зареєстрований державним реєстратором Радіоновим О.С. у встановленому законом порядку 11 травня 2018 року. До державного реєстратора були надані всі передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи. За результатами перевірки поданих документів державним реєстратором не було виявлено недоліків документів, які б могли призвести до зупинення або відмови у задоволенні заяви про реєстрацію, а також ним було перевірено відповідність реєстраційних дій в доступних для нього державних реєстрах щодо права власності та обтяжень земельної ділянки і, відповідно, було зареєстровано договори оренди земельної ділянки. Тобто, записи про державну реєстрацію Договору були вчинені законно та відповідно до належно поданих документів. Виходячи з презумпції правомірності правочину, саме на позивача покладається обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним. Жодних доказів та будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що позивач не підписував договір оренди, позивачем суду не надано. Позивач підписав договір та надав добровільно всі необхідні документи для його державної реєстрації. Зазначив, що під час реєстрації нерухомого майна, у випадку наявності будь-яких договорів оренди, державний реєстратор повинен був оповістити позивача про такі обставини, а тому позивачу було відомо про укладення договорів оренди і схвалено такі договори і після всіх реєстраційних дій. Крім того, представник відповідач вказує, що даний спір має публічно-правовий характер, оскільки у даному випадку оскаржується рішення державного реєстратора, а тому спір та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що відповідає практиці Верховного Суду. В судовому засіданні представник відповідача Журавель Д.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової допомоги) просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, а також зазначив, що у відповідача відсутній оригінал договору оренди земельної ділянки, оскільки він був викрадений, з приводу чого відповідач звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою, на теперішній час досудове розслідування триває. Представник відповідача не заперечував, що фактично належною позивачу земельною ділянкою користується ТОВ агрофірма «РАССВЕТ», але це жодним чином не свідчить про те, що спірний договір оренди не укладався. Крім того, представник відповідача зазначив, що у даному випадку позивач [PERSON] не є належним позивачем по справі, оскільки його право власності у даному випадку жодним чином не порушено, земельною ділянкою фактично користується ТОВ агрофірма «РАССВЕТ», тобто взагалі відсутній предмет спору. Від третьої особи ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» 29 січня 2021 року надійшли письмові пояснення за підписом директора ТОВ АФ «РАССВЕТ» Піменова В.Є., в яких останній зазначив наступне. Дійсно 31 травня 2018 року між позивачем та ТОВ АФ «РАССВЕТ» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6325180500:04:003:0375, площею 6,5059 га зі строком дії до 31 травня 2028 року. Проте, під час реєстрації вищезазначеного договору стало відомо про перебування земельної ділянки в оренді у відповідача, але останній так і не приступив до виконання договору, користування земельною ділянкою фактично не здійснює, весь час обробку земельної ділянки здійснює саме ТОВ АФ «РАССВЕТ» на підставі укладеного, але не зареєстрованого договору оренди, та здійснює відповідні платежі за оренду земельної ділянки. Отже, третя особа вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судове засідання представник третьої особи ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» не з`явився, за підписом директора ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» Піменова В.Є. надана суду заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Представник третьої особи - державний реєстратор Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації у судове засідання не заявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2020 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову, подану представником позивача [PERSON] - адвокатом Харченком Костянтином Сергійовичем до Харківського районного суду Харківської області 20 листопада 2020 року, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Рассвет» та державного реєстратора Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2021 року заяву представника позивача - адвоката Харченка К.С. про витребування доказів задоволено; з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» витребуваний оригінал договору оренди землі від 11.05.2018, щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ»; з відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області витребувані копії документів на підставі яких державним реєстратором Радіоновим Олександром Сергійовичем Харківської районної державної адміністрації Харківської області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №31309519 від 11.05.2018 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11.05.2018, видавник: [PERSON] / ТОВ «Агрофірма Престиж».Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» та Відділу встановлений строк для виконання ухвали про витребування доказів - до 01 листопада 2021 року до 09 години 30 хвилин. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. На підставі Розпорядження Харківської районної державної адміністрації №335 , [PERSON] виділено в натурі (на місцевості) та передано у власність земельну ділянку № [NUMBER] кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, площею 6,5059 га із земель КСП «Липці», яка розташована за межами населеного пункту на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] 25 травня 2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41372585 від 31 травня 2018 року 15:35:28 реєстратором Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Харківської обласної філії Онуфрієнко Ю.М. на підставі вищевказаного Розпорядження ХРДА №355 від 23 квітня 2018 року (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №221016561 від 20 серпня 2020 року). 31 травня 2018 року між позивачем [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма «РАССВЕТ» укладено договір оренди землі, згідно умов якого позивач передав в оренду ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, площею 6,5059 га, строк дії договору до 31 травня 2028 року. ТОВ агрофірмою «РАССВЕТ» надані копії відомостей на виплату грошей, згідно яких ТОВ агрофірма «РААСВЕТ» виплатило [PERSON] у грудні 2018 року - 23654,94 гривень, у липці 2020 року - 11827,47 гривень, у січні 2019 року - 11827,47 гривень, у березні 2019 року - 11827,47 гривень, у жовтні 2020 року - 11827,47 гривень. Державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим Олександром Сергійовичем здійснено реєстрацію речового права на земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:003:0375 загальною площею 6,5059 га, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46608128 від 23 квітня 2019 року 13:42:30 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: [PERSON] /ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», номер запису про інше речове право №31309519 від 11.05.2018 (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №221016561 від 20 серпня 2020 року). Вищезазначену реєстрацію здійснено на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, подану державному реєстратору уповноваженою особою ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» Богдановичем А.В., дата та час реєстрації заяви 11.05.2018 13:55:17. До суду надано копію договору оренди землі, укладеного 11 травня 2018 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», згідно умов якого останній передав в оренду ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, загальною площею 6,5059 га строком на 10 років, та копію акту приймання-передачі земельної ділянки згідно з договором без номеру та дати. Справжність договору оспорюється позивачем. ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» 10 березня 2020 року звернулось до Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо факту викрадення 10 березня 2020 року з транспортного засобу оригіналів документів, у тому числі оригіналу договору оренди земельної ділянки від 03 вересня 2015 року, що оспорюється (заяву прийнято та зареєстровано 10.03.2020, талон - повідомлення № 171292). На цей час досудове розслідування триває, про що вбачається з відповіді на адвокатський запит слідчого управління ГУНП в Харківській області від 19.10.2021 № 23956/119-24-2021. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої статті 10 вказаного Закону реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом. Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява подана неналежною особою або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Отже, до кола повноважень реєстратора входить перевірка повноважень особи заявника, дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження. Відповідно до положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Статтею 125 Земельного кодексу передбачено що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною п`ятою статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Відповідно до статті 2 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Частиною 2 статті 3 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як встановлено судом, реєстрацію речового права на земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:003:0375, загальною площею 6,5059 га, здійснено державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим Олександром Сергійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46608128 від 23 квітня 2019 року 13:42:30 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: Кирлик М.О./ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», номер запису про інше речове право №31309519 від 11.05.2018. Згідно із ч.3 ст. 26 Закону № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц в постанові від 16.06.2020 року, відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. У ході перегляду судових рішень щодо визнання договорів оренди недійсними з підстав вчинення підписів на останніх не орендодавцем, а іншою особою від його імені, містяться висновки про те що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. В постанові Верховного Суду у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) від 05 серпня 2021 року суд зазначив, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Як встановлено судом, [PERSON] вищевказана земельна ділянка належала на підставі Розпорядження Харківської районної державної адміністрації №335 від 23 квітня 2018 року. 31 травня 2018 року позивач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма «РАССВЕТ» договір оренди вказаної земельної ділянки, під час реєстрації якого стало відомо, що вона перебуває в оренді у ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ». Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, що має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Позивач у своїй позовній заяві зазначає підставу, що свідчить про неукладеність спірного договору, відсутність підпису [PERSON] як сторони договору, тобто відсутність волевиявлення останнього на укладення такого договору, посилаючись на те, що підпис у спірному договорі виконаний від імені [PERSON] не ним особисто, а невідомою йому особою. Виходячи зі змісту обставин, зазначених позивачем в обґрунтування позовних вимог, вирішальним є ідентифікація виконавця підпису в спірному договорі, що можливо довести лише певними засобами доказування, якими у даному випадку є проведення по справі судової почеркознавчої експертизи, предметом дослідження якої має бути підпис особи в оригіналі документу. Як встановлено судом, позивачем та його представником вичерпані всі процесуальні можливості для виконання обов`язку подання суду доказу на підтвердження своїх доводів про підроблення підпису від імені позивача в спірному договорі - оригіналу договору земельної ділянки, про що свідчать надані адвокатські запити до правоохоронних органів, отримання інформації з електронного реєстру Державного реєстру речових прав щодо реєстраційної справи на спірну земельну ділянку, звернення до суду з клопотаннями про витребування доказів. На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем були надані документи на підтвердження відсутності у нього оригіналу спірного договору оренди. При цьому, відповідач зазначив, що зазначений документ був викрадений. ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» 10 березня 2020 року звернулось до Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо факту викрадення 10 березня 2020 року з транспортного засобу оригіналів документів, у тому числі оригіналу договору оренди земельної ділянки від 03 вересня 2015 року, що оспорюється (заяву прийнято та зареєстровано 10.03.2020, талон - повідомлення № 171292). На цей час досудове розслідування триває. Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п, 10, 24 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, оригінали документів, що подаються державному реєстратору, у тому числі оригінали договорів, після проведення реєстраційних дій не зберігаються у реєстратора та невідкладно повертаються заявнику. Відсутність оригіналу договору у державного реєстратора також підтверджується відповіддю Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 23.10.2021 № 01-22/1973 за підписом першого заступника голови райдержадміністрації Усова В. на адвокатський запит представника позивача. Відсутність оригіналу спірного договору оренди виключило можливість призначення судової почеркознавчої експертизи для спростування або підтвердження виконання підпису у спірному договорі особисто позивачем, оскільки для проведення експертизи документа необхідний його оригінал. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надані докази, які б свідчили про те, що його мати не підписувала договір оренди, повністю спростовуються сукупністю активних дій позивача, спрямованих на отримання та надання до суду таких доказів. Виходячи з пояснень позивача про підроблення підпису у спірному договорі, суд вважає, що оригінал такого договору може бути наданий лише відповідачем, як особою, яка уклала договір оренди земельної ділянки та звернулася із заявою щодо його реєстрації. У статті 13 ЦК України зазначені наступні межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Факт реєстрації права оренди за відсутності належним чином укладеного договору оренди не відповідає загальному принципу цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, визначеному п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та свідчить про зловживання орендарем цивільним правом, тому відповідно до згаданої норми ст. 13 ЦК України таке право не підлягає захисту. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону на час укладення спірного договору) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/247/16, суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Отже, системно аналізуючи законодавство, яке регулює дане питання, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, суд приходить до висновку про неукладеність спірного договору, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У праві України доктрина venire contra factum proprium (суперечливої поведінки), проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Крім того, висновок суду про неукладеність спірного договору оренду земельної ділянки підтверджується непрямим доказами, а саме відомостями на виплату грошей ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» позивачу [PERSON] за період 2018-2020 років за користування належною йому спірною земельною ділянкою, що свідчить про те, що земельна ділянка не вибувала з користування ТОВ агрофірма «РАССВЕТ», що повністю узгоджується з доводами позивача про те, що ані він, ані його мати не передавали в оренду земельну ділянку іншій особі. Та обставина, що належною позивачу земельною ділянкою фактично користується ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» представником відповідача у судовому засіданні не заперечувалась. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Крім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України N 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Саме такий висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19. Виходячи з наведеного, та оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування рішення про державну реєстрацію договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 травня 2018 року, видавник: [PERSON] /ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», суд вважає необхідним і припинити право оренди земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:003:0375 за вказаним договором оренди землі. Доводи представника відповідача щодо відсутності порушення прав позивач, у зв`язку з чим, [PERSON] є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. За змістом ст. 152 Земельного кодексу України в тому числі власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Так, спірний договір оренди укладений щодо земельної ділянки, яке належить позивачу на праві власності, тобто позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися вказаною земельною ділянкою, що, зокрема включає, право позивача укладати договори оренди щодо належного йому майна, у яких позивач є стороною. У даному випадку укладення договору оренди належного на праві власності майна від імені позивача іншою особою безумовно свідчить про порушення його прав. З приводу доводів представника відповідача про те, що справу необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає наступне. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 823/588/16 висловила позицію про те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду вважає, що такий спір має приватноправовий характер та не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства. Щодо судових витрат. Згідно платіжного доручення №070920-3 від 07 вересня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 840,800 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved