Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати недійсним рішення Сквирської міської ради Київської області від 20 грудня 2009 року за № 1016-36 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки [PERSON] по [ADDRESS] та по [ADDRESS] виготовлену ФОП [PERSON]» та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 523628, який посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,0921, яка розташована по [ADDRESS] у м. Сквира Київської області, призначену для ведення особистого селянського господарства посилаючись на те, що 20.12.2009 року Сквирська міська рада Київської області прийняла рішення за № 1016 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам», згідно з яким надала [PERSON] дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, а саме 0,0733 га по [ADDRESS] у м. Сквира Київської області та 0,1212 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає, що дане рішення є незаконним, оскільки було прийняте всупереч вимогам чинного законодавства, а саме, земельна ділянка по [ADDRESS] згідно картографічних даних відносить до земель водного фонду, які не можуть перебувати у власності громадян, не було погоджено межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами, тощо. В подальшому [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого остання набула право власності на земельну ділянку площею 0,0921 га по [ADDRESS], для ведення особистого селянського господарства і даний державний акт підлягає скасуванню, у зв'язку з тим, що був виданий на підставі протизаконного рішення та посвідчує право власності на земельну ділянку, яка розташована у прибережній захисній смузі і своїм існування порушує права позивача, як громадянина України. У судовому задані позивач та її представник посилаючись на норми Земельного кодексу України ( далі по тексту ЗК України) Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) просили суд, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача : Сквирської міської ради Київської області у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що рішення, яке просить скасувати позивач Сквирською міською радою Київської області не приймалася взагалі. Земельна ділянка, яка на праві приватної власності належить [PERSON] розташована в межах Сквирської міської ради Київської області та ніяким чином не порушує права позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON], зазначаючи при цьому, що земельні ділянки, а саме по [ADDRESS] та по [ADDRESS] раніше складали одне ціле і належали її батькові [PERSON], працівнику відділку Кірова радгоспу Сквирський, що стверджується копією інвентаризаційної справи № 1487 від 27.06.1952 року. Після смерті батька, згідно наказу директора радгоспу Сквирський за № 305 від 10.12.1974 року відповідно до рішення робітничого комітету відділку ім. Кірова радгоспу Сквирський № 15 від 27.03.1973 року про переоформлення земельних ділянок з громадян, які померли, землю, яка рахувалась за її батьком [PERSON] було закріплено за її матір'ю [PERSON] В подальшому через дану земельну ділянку була прокладена нова вулиця [ADDRESS] у зв'язку з чим спірна земельна ділянка була розділена на три частини : ділянка по [ADDRESS] площею 0,07 га, ділянка по [ADDRESS]. Ділянку по [ADDRESS] в подальшому була надана [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно наказу № 195 по радгоспу Сквирський від 28.07.1982 року було затверджено списки землекористування згідно якого за [PERSON] було закріплено земельну ділянку площею 0,16 га (по [ADDRESS] площею 0,07 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та по [ADDRESS] площею 0,09 га для ведення садово-городнього господарства). Згідно рішення Виконавчого комітету Сквирської міської ради народних депутатів Сквирського району Київської області за № 164 від 17.11.1998 року [PERSON] безоплатно було передано у приватну власність земельні ділянки по [ADDRESS] площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку та по [ADDRESS] площею 0, 09 га для ведення особистого підсобного господарства. [INFO] помирає її мати [PERSON] 18.08.2003 року позивач вступила у спадщину за законом. Згідно рішення 12 сесії 4 скликання Сквирської міської ради Київської області від 12.12.2003 року відповідачу по справі було надано дозвіл на розробку технічної документації та складання державного акта на право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку та по [ADDRESS] площею, 0,09 га для ведення особистого підсобного господарства. Починаючи з 2004 року позивачем та її родиною робились неодноразові спроби, щодо самовільного захоплення земельної ділянки. В подальшому рішення 12 сесії 4 скликання Сквирської міської ради Київської області від 12.12.2003 року згідно якого, [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації та складання державного акта на право власності на земельні ділянки по [ADDRESS] площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку та по [ADDRESS] площею, 0,09 га для ведення особистого підсобного господарства було скасовано на підставі рішення Сквирської міської ради Київської області від 24 червня 2004 року. У 2006 році було проведено ряд землевпорядних робіт з метою встановлення меж та водоохоронних смуг ставка «Піщаний» у ході яких було встановлено, що землі по [ADDRESS] належать до земель Сквирської міської ради Київської області. У результаті чого Сквирською міською радою Київської області з початку було прийнято рішення про надані [PERSON] дозволу на розробку технічної документації, а згодом було затверджено технічну документацію та видано Державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. Даний державний акт не порушує право позивача, оскільки спірна земельна ділянка не межує із землями позивача по справі. Третя особа : Державна інспекція сільського господарства в Київській області у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у їх відсутність та просила ухвалити рішення за наявними документами у матеріалах справи. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Основними законами, якими регулюються земельні відносини, є Конституція України, Земельний кодекс України, а також прийняті відповідно до нього нормативно-правові акти. Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Сквирської міської ради народних депутатів Сквирського району Київської області за № 164 від 17.11.1998 року [PERSON] безоплатно було передано у приватну власність земельні ділянки по [ADDRESS] площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку та по [ADDRESS] площею 0,09 га для ведення особистого підсобного господарства. [INFO] [PERSON] - померла. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року N 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року N 509-VI). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК). Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Статтею 118 цього ж Кодексу визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно якої громадянин, зацікавлений у в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Рішенням Сквирської міської ради Київської області від 10.12.2009 року за № 1016-36-V «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо складання документів що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян» 394 мешканцям м. Сквира Київської області в тому числі і [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва, обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Суд, також звертає увагу, що рішення Сквирської міської ради Київської області від 10.12.2009 року за № 1016-36-V є № 1016-36-V є актом одноразового застосування і вичерпує свою дію фактом прийняття. Це находить своє підтвердження і в рішенні Конституційного суду України № 7-рп від 16.04.2009 року, в Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.(п.4 зазначеного Рішення) Відповідно до ч.10 ст.118 ЗК України Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Рішенням Сквирської міської ради Київської області за № 1586-43-V від 26.08.2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянкам 4-ом громадянам м. Сквира Київської області, виготовлену ФОП «Богданенко Вячеславом Анатолійовичем» [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею, 0,0921 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі вище зазначеного рішення [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS], загальною площею 0,0921 га та призначене для ведення особистого селянського господарства, серії ЯМ № 523628. Згідно ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням вище наведеного, суд, приходить до висновку, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. У позовних вимогах, позивач просить скасувати рішення сесії Сквирської міської ради Київської області, яке нею не приймалося. Відповідно до ч.1,2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Статтею 153 ЗК України (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Порядок припинення права на землю регулюється главою 22 ЗК України, яка визначає вичерпний перелік підстав як для припинення права власності на земельну ділянку, так і для припинення права користування земельною ділянкою. З урахуванням обставин справи, суд, приходить до висновку, що предметом спору в цій справі є примусове припинення права власності на землю шляхом визнання недійсним державного акта на право власності на землю, проте ст. 140 ЗК України встановлений вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відсутні підстави, які наводились позивачем та її представником у судовому засіданні (розміщення земельної ділянки у прибережній захисній смузі, належність земельної ділянки до об'єкту водного фонду, розташування земельної ділянки у в межах водоохоронної зони, тощо). Це узгоджується із правовою позицією, яка викладена у рішенні Пленуму Верховного Суду України, який в пункті 8 своєї постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" із змінами і доповненнями,внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2 вказав, що рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК України перелік підстав для цього є вичерпним. Також, суд, зазначає, що ні позивачем, а ні представником у судовому засіданні не було надано доказів про те, що спірна земельна ділянка перебуває у межах водоохоронної зони ставка «Піщаний», оскільки згідно абрису земельної ділянки, який міститься в матеріалах справи вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на землях Сквирської міської ради Київської області. Крім того, позивачем не зазначено, яким саме чином, порушуються її права. Разом із тим за змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, виходячи з обставин встановлених у судовому засіданні, ураховуючи юридичну природу спірних правовідносин та вимог законодавства України, суд, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, виходять за межі здійснення цивільних прав, а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed