Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

ПАТ "Державний ощадний банк України" (філія-Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк"), уточнивши вимоги позову, просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки (з майновим поручителем) від 13.03.2008 р., зареєстрований в реєстрі за №660 - трикімнатну квартиру, загальною площею 58,8 кв.м. (згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно), загальною площею 59 кв.м. (згідно договору купівлі-продажу) - площу змінено в зв"язку з розібранням вбудованої шафи та переплануванням площі попередньої, житловою площею 35,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Державний ощадний банк України" за кредитним договором №2086 від 13.03.2008 р. в розмірі 10734,25 доларів США та 12085,29 грн., з них: 9583,10 доларів США - заборгованість за кредитом; 1151,15 доларів США - заборгованість за відсотками; 8655,74 грн. - пеня; 3429,55 грн. - 3% річних, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах на підставі оцінки майна суб"єкта оціночної діяльності - 438900 грн., на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вимоги обгрунтовують тим, що 13.03.2008 р. укладено кредитний договор №2086 між [PERSON] та ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії-Конотопське відділення №246 ВАТ "Ощадбанк". Постановою КМ України від 06.04.2011 р. змінено тип товариства з ВАТ на ПАТ, а філія Конотопське відділення №246 ВАТ "Ощадбанк" в процесі реорганізації реформована в ТВБВ "10018/0108 та підпорядкована філії - Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк". Відповідно до вказаного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 23000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. З метою забезпечення виконання зобов"язань по договору, був укладений договір іпотеки нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі №660 від 13.03.2008 р. з майновим поручителем [PERSON], згідно якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 58,8 кв.м. (згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно), загальною площею 59 кв.м. (згідно договору купівлі-продажу) - площу змінено в зв"язку з розібранням вбудованої шафи та переплануванням площі попередньої, житловою площею 35,4 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності. Однак, [PERSON] перестав виконувати умови договору, що призвело до порушення графіку погашення кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого утворилась заборгованість. [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору іпотеки, рекомендованими листами направлялись вимоги про усунення порушення зобов"язань за кредитним договором, але залишались без реагування як з боку боржника, так і з боку майнового поручителя. Банк двічі зертався до Конотопського міськрайонного суду з позовними заявами про стягнення з останніх в солідарному порядку заборгованості за кредитом та відсотками. Рішенням суду від 03.07.2015 р. вимоги банку задоволені, стягнуто 11397,85 доларів США. Крім того, рішенням суду від 31.03.2016 р. позовні вимоги банку також задодоволено, стягнуто 303,28 доларів США. Рішення судів не виконано, заборгованість в повному обсязі не погашена та станом на 05.01.2018 р. становить 10734,25 доларів США та 12085,29 грн., з них: 9583,10 доларів США - заборгованість за кредитом; 1151,15 доларів США - заборгованість за відсотками; 8655,74 грн. - пеня; 3429,55 грн. - 3% річних, що і змусило звернутись з позовом до суду. Представник позивача ПАТ "Державний ощадний банк України" (філії-Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк") Фесенко І. В. вимоги позову підтримує в повному обсязі, фактично пославшись на вищевикладені обставини. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] задоволенню позовних вимог заперечує та пояснив, що ПАТ "Державний ощадний банк України" (філії-Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк") у встановленому законом порядку не попередив відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, не співмірна сума заборгованості і вартість квартири, на даний час діє мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, задоволенню позовних вимог заперечує. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач уклав із [PERSON] 13.03.2008 р. кредитний договір №2086, згідно якого останній отримав кредит в сумі 23000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (а.с.5-11). З метою забезпечення виконання зобов"язань по даному договору, 13.03.2008 р. укладено договір іпотеки нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі №660 з майновим поручителем [PERSON], згідно якого вона передала в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: трикімнатну квартиру загальною площею 58,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 12-23). Вартість предмета іпотеки становить 438900 грн. (а.с. 87-98). [PERSON] та [PERSON] рекомендованими листами направлялись вимоги про усунення порушення зобов"язань за кредитним договором (а.с. 24-25). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 03.07.2015 р. стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь банку 11397,85 доларів США (а.с.26). Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 31.03.2016 р. стягнуто з останніх 303,28 доларів США (а.с.27-36). Рішення судів не виконано, заборгованість в повному обсязі не погашена та момент розгляду справи становить 10734,25 доларів США та 12085,29 грн., з яких: 9583,10 доларів США - заборгованість за кредитом; 1151,15 доларів США - заборгованість за відсотками; 8655,74 грн. - пеня; 3429,55 грн. - 3% річних (а.с. 40-41, 117-128, 143-144). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати. Пунктом 5.1. кредитного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов"язань по цьому Договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому Договорі та чинним законодавством України та відшкодовують завдані збитки понад неустойку (пеню, штраф). Матеріали справи свідчать, що [PERSON] всупереч умов вищевказаного кредитного договору перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 05.01.2018 р. виникла заборгованість в розмірі 10734,25 доларів США та 12085,29 грн. На переконання суду не заслуговують на увагу твердження представника відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позову, в частині того, що [PERSON] і [PERSON] не повідомлялися письмово позивачем за 30 днів про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки. Матеріали справи свідчать про те, що справа розглядалася в суді майже рік в зв'язку з чим, отримавши відповідний позов, відповідач був обізнаний про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором та не міг не передбачати наслідки такої заборгованості, виходячи з умов договору іпотеки. Також матеріали справи свідчать про те, що після отримання цього позову [PERSON] та [PERSON] було частково погашено заборгованість на незначну суму, а саме 469,63 дол. США, що свідчить про їх обізнаність із позовними вимогами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іїютеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іїютеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз наведених вище норм права дає можливість дійти до висновку про те, що у разі невиконання основного зобов'язання позичальник має право звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений законом або договором. Пунктом 3.1.4 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі: при несплаті або частковій сплаті у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту, та/або принесплаті або частковій сплаті суми процентів, та/або при несплаті або частковій сплаті суми комісійних винагород, та/або при несплаті або частковій сплаті штрафних санкційв разі невиконання зобов"язань, що визначені цим договором (а.с.13). За змістом ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Таку правову позицію Верховний Суд України зазначив в постанові від 23.12.2015 у справі № 6-1205 цс15. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Відповідно до п. 1.5 іпотечного договору передбачена вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 202000 грн. (а.с. 13). Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 1280 від 31.10.2017 р. вартість предмета іпотеки - трикімнатної квартири, загальною площею 58,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] становить 438900 грн. (а.с. 87-98). Враховуючи вищевикладене та те, що наявна непогашена заборгованість позичальника, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості. На думку суду також не заслуговують на увагу твердження представника відповідача в частині того, що має місце не співмірність заборгованості - 10734,25 дол. США з вартістю предмета іпотеки - 438900 грн., що суперечить як загальному змісту та призначенню права, так і загальним засадам цивільного законодавства, тому не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що заборгованість у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ України на момент ухвалення рішення становить майже 3/4 ч. вартості квартири. Також не приймаються посилання представника відповідача на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки встановлений цим Законом мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов"язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов"язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з п. 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші Закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов"язань, то й не може бути підставою для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положенню, на період чинності цього Закону. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки такі є законними і обгрунтованими. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" (філії-Сумське обласне управління АТ "Ощадбанк") 1600 грн. судового збору та 3095 грн. витрат за проведення будівельно-товарознавчої експертизи.

Outcome: approved