Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - ТОВ "Концерн Сімекс - Агро" про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він являється власником земельної ділянки (паю), площею 3,5820 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно державного акту на право власності на землю серія ВН № 07234 від 20.01.2002 року. 05 січня 2003 року він уклав з відповідачем договір оренди даної земельної ділянки, терміном на 10 років без чітко визначеної дати його закінчення та договір зареєстровано 25.10.2006 року в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" за № 04068640222. Строк договору сплив 05.01.2013 року, а тому він, [PERSON], в порядку передбаченому п. 4 вищенаведеного договору оренди неодноразово усно звертався до відповідача з проханням про відмову в поновленні договору оренди землі після його припинення 05.01.2013 року на новий строк, оскільки має намір самостійно використовувати земельну ділянку за особистими потребами. Відповідач жодних дій щодо повернення належної йому земельної ділянки не вчинив, відповіді чи пропозиції продовження договору, в порядку передбаченому ст.33 ЗУ «Про оренду землі» - не надіслав та продовжує користуватись земельною ділянкою. Ураховуючи наведені обставини, позивач вважає, що Відповідач в даний час протиправно та незаконно користується належною йому земельною ділянкою (паєм) поза терміном дії договору оренди земельної ділянки, на який його було укладено, при цьому орендар не скористався своїм переважним правом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди цієї земельної ділянки на новий строк. Відповідач продовжує використовувати земельну ділянку, однак без законних для цього правових підстав, що вказує на порушення, на думку позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду із даним позовом, в якому просив суд визнати такий договір оренди земельної ділянки припиненим, у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, а також вирішити питання про понесені ним судові витрати. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, однак у заяві, яку надав суду позовні вимоги підтримав у заявленому обсязі, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також не зявився, в заяві, що надав через канцелярію суду вказав про невизнання позову, просив суд в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Також додав до заяви Додаткову угоду до договору оренди землі за №262 від 05.01.2005 року датовану 11.11.2011 роком. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України, правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, а тому здійснює розгляд справи на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно Державного акта серія ВН №07234 про право приватної власності на землю виданого 20 січня 2002 року Славнянською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Славнянської сільської ради від 19.10.2001 року, [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 3.5820 га в межах згідно з планом, що розташована на території Славнянської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05.01.2003 року між Позивачем як орендодавцем з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро» як орендарем з іншої сторони було укладено Договір оренди землі №б/н, предметом якої значиться вищевказана земельна ділянка згідно Державного акта площею 3.5820 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить Позивачеві. Строк дії такого договору сторонами узгоджено на 10 років (п.4 Договору).Волевиявлення сторін договору висловлено шляхом підписання договору. Такий договір був зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25 жовтня 2006 року за №04068640222. Позивач вказує у позовній заяві на те, що після 05.01.2013 року, тобто по збігу десятирічного строку дії вищевказаного Договору, він, [PERSON], неодноразово усно звертався до орендаря з вимогою про припинення дії договору належної йому на праві власності земельної ділянки, так як має намір використовувати земельну ділянку самостійно за особистими потребами, проте таке його звернення залишено було орендарем без належного реагування. На спростування обставин щодо закінчення строку дії вищевказаного договору оренди землі, представником відповідача було надано Додаткову угоду до Договору оренди землі від 11.11.2011 року, згідно якої судом встановлено, що запис стосовно дати укладення основного договору та номер договору не співпадають із записами у цій частині, що зазначено у самому Договорі оренди землі від 05.01.2003 року, такі неточності не застережені у встановленому законом порядку, однак залишається тотожним реєстраційний запис земельної ділянки від 25.10.2006 року та запис про орендодавця, що наводить суд на те, що дійсно така Додаткова угода мала місце між сторонами самого Договору оренди землі від 05.01.2003 року. Судом також встановлено, що сторони Додаткової угоди від 11.11.2011 року внесли зміни до основного договору в частині строку дії такого договору, визначивши такий строк у 20 (двадцять) років та розміру орендної плати змінивши із 1,5% на 3%. Інші умови Договору оренди землі залишились незмінними. Сторони дійшли згоди, що така угода є невідємною частиною основного договору оренди землі та набирає чинності здати державної реєстрації. Таке волевиявлення скріплено підписами сторін та такі обставини визнавались сторонами, отож доказуванню не підлягають в силу положень ст.61 ЦПК України. Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України Про оренду землі. За змістом ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду земліпід договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. А ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону від 1 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Зібрані у справі докази підтверджують, що між сторонами 05.01.2003 року було укладено договір оренди землі, у якому визначені усі істотні умови такого договору, у тому числі «Строк дії договору». Судом встановлено та сторонами спору не заперечувалось, що такий договір був спрямований на реальне настання правових наслідків за цим правочином. А з моменту державної реєстрації орендар набув права оренди, яке гарантується законом на правомірне використання ним земельної ділянки отриманої у користування за договором на визначений ним строк. Щодо визначення початку дії строку договору оренди землі та набрання ним чинності то така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-127цс13), від 19 лютого 2014 року (справа № 6-162ц13), яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно цих судових рішень встановлено, що договір оренди, укладення якого вже відбулося, набирає чинності (набуває юридичної сили) в момент державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору та досягнення сторонами згоди з усіх істотних його умов. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. У той же час правилами ст.653 ЦК України, визначено правові наслідки зміни або розірвання договору, відповідно до частини першої якої, у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання, тощо. Згідно ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється у такій же самій формі, що й договір, що змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як було встановлено судом, за нормами Закону України "Про оренду землі", договір оренди підлягає державній реєстрації, отож і зміни до такого Договору оренди землі у виді Додаткової угоди, яка є невідємною його частиною мають пройти державну реєстрацію, що й Договір оренди землі. Зібрані у справі докази засвідчили, що зміни до Договору оренди землі від 05.01.2003 року, які сторонами цього спору було висловлено в Додатковій угоді від 11.11.2011 року не пройшли державну реєстрацію, а отже не породжують права оренди відповідачем належної позивачеві земельної ділянки. Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на якій його було укладено. Наведене кореспондується з п.17 Договору оренди землі, згідно якого сторони договору узгодили, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що укладений між позивачем як орендодавцем та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» як орендарем Договір оренди землі від 05.01.2003 року належної позивачеві земельної ділянки є припиненим, в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, в розумінні правил ст.58, 59 ЦПК України, щодо їх належності та допустимості, вказують на наявність порушеного права позивача зі сторони відповідача, який на даний час продовжує без будь яких правових підстав використовувати земельну ділянку, що належить позивачеві, а тому таке право потребує захисту судом у спосіб визнання договору оренди землі припиненим. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства,а тому підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд керується ст.88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved