Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Заявник [PERSON] 14.11.2018 р. звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про встановлення юридичного факту, а саме факту припинення трудових відносин з 22 квітня 2015 року між ним та Комунальним підприємством «Донпостачкомплект» у зв'язку із розірванням трудового договору за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. В обґрунтування заявлених вимог заявником зазначено, що він відповідно до запису у трудовій книжці був прийнятий на роботу до КП «Донпостачкомплект» на посаду охоронця території відповідно до наказу №14-к від 13.12.2013 року. У зв'язку із введенням Антитерористичної операції на сході України, заявник не мав можливості працювати на даному підприємстві та був змушений переїхати до міста Полтави. Трудові відносини між ним та роботодавцем припинені 22 квітня 2015 року. Припинення трудових відносин за власним бажанням заявника та внесення відповідного запису у трудову книжку не є можливим, для чого необхідно встановити вказаний юридичний факт. 13.12.2018 року від представника заінтересованої особи КП «Донпостачкомплект» надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві зазначено, що відповідно до листа Управління пенсійного фонду України у м.Краматорськ Донецької області від 11.10.2018 року №18302/06/35, останньою датою нарахування заробітної плати [PERSON] є листопад 2014 року. У якості доказів заявник надає довідку ДП «Донпостачкомплект» від 31.08.2018 №1808/31-1, однак, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацію про ДП «Донпостачкомплект» (51010273) не міститься, а отже зазначена довідка не може бути належним доказом. У задоволенні заяви просили відмовити. У судове засідання заявник та адвокат заявника не з'явились, 17.12.2018 р. надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заяву прохали задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, надавши 08.01.2019 р. заяву про розгляд справи за їх відсутності, прохали відмовити в задоволенні заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що заявник відповідно до запису №18 від 13.12.2013 року трудової книжки [NUMBER] в був прийнятий на роботу до КП «Донпостачкомплект» на посаду охоронця території відповідно до наказу №14-к від 13.12.2013 року. Заявник вказував, що у зв'язку із введенням у 2014 році Антитерористичної операції на сході України, з 2015 року був вимушений переїхати до міста Полтава та не звільнився з роботи у КП «Донпостачкомплект» у передбаченому Законами України порядку. Останнім робочим днем вказував 22 квітня 2015 року. Судом встановлено, що заявник має статус внутрішньо переміщеної особи (ВПО). Згідно з довідкою від 14.11.2017 року [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що [PERSON] взято на облік внутрішньо переміщених осіб; останнім зареєстрованим місцем проживання вказано [ADDRESS], фактичне місце проживання - [ADDRESS]. Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706) та Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внут\-рішньо переміщених осіб» від 24.12.2015 № 921?VIII, встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів ВПО. Відповідно до ст. 1 цього Закону, внутрішньо переміщеною особою вважається громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Згідно з ч. 4 ст. 7 вказаного Закону внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи. Однак, заявник не має можливості реалізувати передбачений порядок припинення трудових відносин з огляду на наступне. Заявник був прийнятий на роботу в КП «Донпостачкомплект» (Код ЄДРПОУ 13478424). Згідно з відповіді КП «Донпостачкомплект» від 12.10.2018 р. за №2/50, наданої на адвокатський запит, зазначено, що будівля КП «Донпостачкомплект» з усім майном, яке знаходилося на балансі підприємства та документацією, захоплена невідомими особами, про що повідомлено Краматорський МВ УМВС України та Управління СБУ в Донецькій області. За вказаних обставин у КП «Донпостачкомплект» відсутні будь-які підтверджуючі документи відносно працевлаштування, роботи та звільнення [PERSON], а отже і підстави для внесення запису до його трудової книжки про звільнення з посади. Згідно з відповіддю від 05.11.2018 р. за №16/04/4394-18 наданої Полтавським обласним центром зайнятості, питання щодо припинення трудових відносин з КП "Донпостачкомплект», не входить до компетенції Державної служби зайнятості. Таким чином, у передбачений Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» спосіб припинити трудові відносини з КП «Донпостачкомплект» та внести запис до трудової книжки про звільнення заявника не вбачається заможливе. Однак, заявником отримано Довідку з Державного підприємства «Донснабкомплект» (Код 51010273) № 1808/31-1 від 31.08.2018 р., відповідно до якої повідомлено, що на базі КП «Донпостачкомплект» було створено ДП «Донснабкомплект». Також, у довідці зазначено, що [PERSON] дійсно працював з 13.12.2013 р. по 22 квітня 2015 року на посаді охоронника на КП «Донпостачкомплект». Вказана довідка №1808/31-1 від 31.08.2018 року, видана Державним підприємством «Донснабкомплект» (м. Донецьк, вул. Чернігівська, буд. 21, Код 51010273) за підписом директора С.Н. Шелудько скріпленим печаткою з написом "ДНР" . Надаючи оцінку вказаному письмовому доказу, проти якого заперечувала заінтересована особа, суд виходить з наступного. Починаючи з 1 грудня 2014 року документи, навіть ті, на яких стоїть українська печатка, видані на непідконтрольній Україні території, вважаються недійсними та не мають юридичної сили. Однак, такі документи, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ. Такий порядок прийняття документів склався відповідно до практики Міжнародного суду ООН. Консультативний висновок Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (так званий «намібійський виняток») є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. При цьому, під час надання оцінки вказаній Довідці, з якої вбачаються відомості про період роботи заявника на підприємстві КП «Донпостачкомплект», виданою на непідконтрольній території юридичної особою, відносно якої відсутні відомоті в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб (ДП «Донснабкомплект» м. Донецьк, вул. Чернігівська, буд. 21, Код 51010273) і діяльність якої не визнається судом як легальною, суд виходить із загальних принципів, сформульованих у висновку Міжнародного суду ООН («Намібійські винятки») та розвинутих у рішеннях ЄСПЛ, останнє з яких було прийнято 23.02.2016 («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), відповідно до яких вбачається, що судом визнаються документи, видані окупаційною владою, і, як виняток, приймаються та оцінюються разом з іншими доказами. Це не означає, що судом визнаються документи, видані окупаційною владою чи легітимізується ця влада; у даному випадку ці документи як виняток приймаються та оцінюються разом з іншими доказами. Вказаний вище доказ (довідка ДП «Донснабкомплект» про період праці заявника) оцінений судом разом із іншими письмовими доказами у справі, а саме записом у трудовій книжці про працевлаштування заявника на КП «Донпостачкомплект» та довідка Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 11.10.2015 р. щодо місячної звітності КП "Донпостачкомплект" (Код ЄДРПОУ 13478424) по застрахованій особі [PERSON] щодо надання звітності з грудня 2013 року по жовтень 2015 рік. Додатково у довідці Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області зазначено, що відомості про дату закінчення трудових відносин КП "Донпостачкомплект" до Управління не подавались. Припинення подання підприємством КП "Донпостачкомплект" до Управління звітності відносно [PERSON] з листопада 2014 року, також не свідчить, що датою припинення трудових відносин між останніми є саме вказана дата. Судом встановлено, що встановлення факту припинення трудових відносин, заявнику необхідно для працевлаштування за місцем проживання у встановленому законом порядку. Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин, суд вважає, що юридичний факт припинення трудових відносин між заявником та зацікавленою особою з 22.04.2015 р. знайшов своє підтвердження.

Outcome: approved