Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

05 січня 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до\~ відповідача [PERSON] про усунення перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: [ADDRESS], шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ "Кей-колект" до цього майна та визнати [PERSON] (дата народження - 22.05.1970, ІНН - [NUMBER]) таким, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою від 14.02.2017 року справу прийнято до провадження суддею Гуденко О.А. 14.06.2017 року представник позивача повторно надав суду уточнену позовну заяву до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просив усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: [ADDRESS], шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ "Кей-Колект" до цього майна та визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 23.04.2018 року представник позивача повторно уточнив\~свої позовні\~вимоги та\~посилаючись на\~ч.\~4\~ст.\~41\~Конституції України,\~ст.\~1\~Протоколу №1\~Конвенції про\~захист прав\~і основоположних\~свобод від\~1950\~року,\~ст.\~3,\~316,\~317,\~319,\~322,\~328,\~383,\~391\~ЦК України,\~ абз.\~2\~п.\~34\~постанови Пленуму\~ВССУ від\~07.02.2014\~року №\~5\~Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав,\~позицію ВССУ,\~викладену в\~рішенні від\~23.12.2015\~року у\~справі №6-30278ск15, та просив усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: [ADDRESS], шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ "Кей-Колект" до цього майна, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, розташованого за адресою: [ADDRESS], та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Представник позивача\~просив суд\~розглядати справу\~у його\~відсутність,позовні вимоги з урахуванням усіх поданих уточнень підтримує у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи у справі, а також\~ у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 11.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк та Товариством з обмеженою відповідальністю Кей-Колект було укладено договір факторингу №4, відповідно до п.1.1. якого Клієнт зобов'язується передати у власність Фактору, а Фактор прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. П. 1.2. Обсяг (сума) Прав Вимоги станом на дату укладення цього Договору визначений у Додатку 1 до цього Договору (а. с. 3-7). Згідно Виписки з Додатку №1 до Договору факторингу №4 від 11.06.2012 (перелік первинних договорів) вбачається, що за вказаним договором факторингу передано право вимоги за кредитним договором № 11145831000 від 24.04.07 року, укладеним з [PERSON] (а. с. 8). 11.06.2012 року між Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк та позивачем був укладений договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, з п. 1 та п. 1.1. якого вбачається, що у зв'язку з укладенням між Цедентом та Цесіонарієм Договору факторингу №4 від 11.06.2012 року Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього Договору ( а. с. 9-11). Згідно Виписки з Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012 року вбачається, що позивачу передано право вимоги за договором іпотеки (житлова нерухомість) від 24.04.2007 року з [PERSON], яким забезпечено кредитний договір № 11145831000 ( а. с. 12). Факт укладення відповідачем [PERSON] договору іпотеки в забезпечення зобов'язання за кредитним договором № 11145831000 від 24.04.07 року, підтверджується договором іпотеки від 24.04.2007 року, посвідченим [PERSON] В, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №780 (а. с. 13-16). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 75772596 від 14.12.2016 року, квартира (об'єкт житлової нерухомості) за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності (розмір частки 1/1) Товариству з обмеженою відповідальністю КЕЙ-КОЛЕКТ, код ЄДРПОУ: 37825968, країна реєстрації: Україна. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 780, виданий 24.04.2007, видавник [PERSON], приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу. Згідно акту перевірки/огляду майна від 17.11.2016 року та від 24.11.2016 року, представниками за довіреністю позивача, було здійснено запланований виїзд за адресою: [ADDRESS], майно є власністю ТОВ "Кей-Колект" згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перевірка майна проводилась шляхом фактичного огляду, у ході перевірки встановлено наявність майна, в квартирі виявлено присутність особи, яка представилась, як [PERSON], доступу до квартири не надано, встановити справність лічильників газу, води, електроенергії та їх використань відповідно до норм не є можливим, при входженні в приміщення відмовлено особою, та озвучено вимогу покинути територію. 16.05.2018 року Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, щодо надання інформації, щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS], повідомив, що вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Позивачем підтверджено факт перебування відповідача [PERSON], факт перешкоджання нею у здійсненні права власності та факт реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі, чим порушується його право власності і позивач позбавлений можливості користуватися належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Абз. 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, на який посилається позивач, зазначається, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК). Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника квартири, які проживають разом із ним у квартирі, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сімї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Така правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14 та підтримана ВС у постанові від 12.09. 2018 року у справа № 727/11132/14-ц. Суд враховує, також позицію ВС викладену в постанові від 17.10.2018 року у справі № 521/1780/16-ц, що ст. 391 ЦК України визначає право власника житлового приміщення вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним у даному випадку є наявність у позивача права власності та встановлена судом наявність перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Ст. 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право користування житловою площею. Крім того, суд враховує, що відповідачами [PERSON], [PERSON] не надано суду доказів того, що при їх вселенні в спірне житло було укладено угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідачі [PERSON], [PERSON] підлягають виселенню із житлового приміщення, яке належить на праві власності позивачу. Відповідно до ст. 13. ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже,

Outcome: approved