Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

У листопаді 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS]. В позовній заяві зазначає, що 06.09.1986 року Новоодеським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області зареєстровано шлюб між сторонами. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. В період шлюбу та за рахунок спільних коштів сторони придбали у власність квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за відповідачем, Посилаючись на викладене, а також на те, що сторони не можуть поділити вказане майно добровільно, позивач просила визнати за нею право власності в спільному майні подружжя на Ѕ частку квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 14.11.2018 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.02.2019 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено [PERSON] та [PERSON]. 11.03.2019 року до суду надійшла заява позивача, підписана та подана її представником - адвокатом Островським С.Б., про зміну прізвища позивача з [PERSON] на [PERSON], відповідно до рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.02.2019 року. В підготовче судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Треті особи - [PERSON], [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися до зали судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що 06.09.1986 року Новоодеським райвідділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області було зареєстровано шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФП №454141 від 06.09.1986р. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07.02.2019 року шлюб між сторонами було розірвано та відновлено позивачу [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON]. Судом також встановлено, що після укладення шлюбу та народження дітей відповідач [PERSON] став на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який веде виконавчий комітет Новоодеської міської ради. Метою постановлення на облік було отримання житла для його сім'ї у складі 4-х чоловік, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради за №108 від 09.07.1991р.. Згідно рішення Новоодеської міської ради за №224 від 12 жовтня 2001 року «Про зміну призначення будівлі дитячого садка «Джерельце» по вул. Леніна на житлову будівлю, розподіл та переобладнання житла га дольовій участі підприємств, організацій та закладів міста» було вирішено змінити призначення будівлі дитячого садка "Джерельце" по вул. Леніна на житловий будинок; переобладнати приміщення під 18-ти квартирний житловий будинок згідно представленого проекту за рахунок дольової участі підприємств, організацій та закладів міста згідно списку; по закінченню будівельних робіт залишити будинок у сумісній власності територіальної громади та відомств, які здійснювали переобладнання; затвердити розподіл житлових квартир. 14 червня 2002 року на засіданні профспілкового комітету Новоодеської загальноосвітньої школи №2 було вирішено надати приміщення дитячого садка по вул. Леніна, 320 під переобладнання в житлові квартири членам трудового колективу, які подали заяви і потребують житла, в тому числі і відповідачу [PERSON], що підтверджується витягом з рішення засідання профспілкового комітету Новоодеської ЗОШ №2 (протокол №18 від 14.06.2002р.) та довідкою Новоодеської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 за №112 від 30.10.2001р. 23 серпня 2002 року був зареєстрований Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Джерельце-2", згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.10.2018 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Новоодеської міської ради за № 211 від 13.09.2006 року «Про надання дозволу на переобладнання будівлі дитячого садка в 2-х поверховий 18-ти квартирний житловий будинок» було вирішено дозволити ЖБК "Джерельце-2" здійснити переобладнання будівлі дитячого садка по вул. Леніна, 320 в 2-х поверховий 18-ти квартирний житловий будинок. Розпорядженням Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області №691-р від 25 жовтня 2006 року було затверджено акт державної комісії житлово-будівельного кооперативу "Джерельце -2" про готовність до експлуатації 18-ти квартирного жилого будинку в м. Нова Одеса вул. Леніна, 320 Рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради № 49 від 14 лютого 2007 р. відповідачу [PERSON] надано дозвіл на подальше оформлення переобладнаної квартири в ЖБК "Джерельце-2" в приватну власність. Рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради № 72 від 14 березня 2007 року вирішено оформити право власності за членом ЖБК "Джерельце-2" [PERSON] на переобладнану квартиру загальною площею 72,0 кв.м., житловою 49,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] На підставі зазначеного рішення відповідачу [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 04.05.2007 року. Право власності на нерухоме майно зареєстроване РКП «Новоодеське РБТІ» від 04.05.2007 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 14448580 від 04.05.2007 року. Як вбачається з позовної заяви за період з 2002 року по 2006 рік включно сторони спільними зусиллями та за спільні кошти переобладнали приміщення у квартиру та здійснили у ній ремонт. Рішенням Новоодеської міської ради №10 від 06 липня 2011 року 18-тиквартирний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] переданий на баланс ОСББ "Джерельце-2. Спірна квартира використовується сім'єю [PERSON] для проживання, що підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, що проживають [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в ред. 1969р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України (в ред. 2002 р.) шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. З ст. 368 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Така ж норма права містилась і в статті 28 КпШС України. Частини 1 ст. 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до абз. 1 п. 24 вище вказаної Постанови Пленуму ВСУ, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки будь- яких доказів про існування домовленостейміж сторонами щодо майна, а також інших обставин для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, відповідачем визнано, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю,суд вважає, що їх частки у спільному майні є рівними, тому враховуючи наведені обставини, за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 704,80 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 352 грн. 40 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 352 грн. 40 коп. Оскільки 29.11.2018 року ухвалою суду за клопотанням позивача [PERSON] було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] та позовні вимоги [PERSON] в частини виділення їй у власність Ѕ частки спірної квартири підлягають задоволенню то відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved