Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» звернулось до суду із вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначило, що 07.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN81AR02000400, згідно якого, відповідач отримав кредит у розмірі 84316,12 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави автотранспорту № DN81AR02000400 від 07.04.2008 року, відповідно до умов якого, відповідач передав в заставу позивачу автомобіль марки DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. 03.12.2013 року Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського упраління юстиції постановою про арешт майна та заборони на його відчуження № 40927114 накладено арешт на вищевказаний ввтомобіль, належний на праві власності відповідачу. 03.12.2013 року Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського упраління юстиції, постановою про розшук майна боржника автомобіль марки DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], було оголошено в розшук. Вищезазначені обтяження зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 43169149 від 16.01.2014 року. Позивач вважає, що оскільки ст.16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло раніше - 07.04.2008 року відповідно до договору застави рухомого майна, а державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наданих доказів, в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 07.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DN81AR02000400, згідно якого, відповідач отримав кредит у розмірі 84316,12 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір застави автотранспорту № DN81AR02000400 від 07.04.2008 року, відповідно до умов якого, відповідач передала в заставу позивачу автомобіль марки DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. (а. с. 5-15). 03.12.2013 року Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського упраління юстиції постановою про арешт майна та заборони на його відчуження № 40927114 накладено арешт на вищевказаний ввтомобіль, належний на праві власності відповідачу. 03.12.2013 року Червонозаводським відділом державної виконавчої служби Харківського міського упраління юстиції, постановою про розшук майна боржника автомобіль марки DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], було оголошено в розшук. (а. с. 26). Вищезазначені обтяження зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 43169149 від 16.01.2014 року. (а. с. 21-25). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора - заставодержателя. Положеннями ст. 16 Закону України "Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» встановлено, що відчуження заставленого майна допускається тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника в гривні та іноземній валюті, інші цінності. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Згідно зі ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, кредитно-заставний договір DN81AR02000400 між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений 07.04.2008 року, згідно умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 84316,12 грн., а в забезпечення виконання зобов'язань, [PERSON] передала в заставу позивачу автомобіль марки DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Тому, згідно договору застави рухомого майна право застави у Приватбанку виникло раніше - 07.04.2008 року, оскільки постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження та про розшук майна боржника було винесено 03.12.2013 року. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Таким чином, дії Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо накладення арешту на автомобіль марки DAEWOO та його розшуку створюють загрозу припинення дії договору застави рухомого майна від 07.04.2008 року та невиконання боржником кредитного договору № DN81AR02000400 від 07.04.2008 року, тим самим порушує законне право кредитора, оскільки згідно зі ст.572 ЦК України кредитор, тобто банк, має переважне право перед іншими кредиторами одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Положеннями ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що в разі накладення арешту на заставлене майно для задоволення вимог стягувача, які не є заставодержателями, передбачено право заставодержателя звернутися до суду із позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Крім того, відповідно до ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно з нормами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, враховуючи, що банк має переважне право перед іншими кредиторами одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, у Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відсутні підстави, передбачені ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на автомобіль марки DAEWOO, модель: NEXIA, рік випуску: 2008, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], у зв'язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved