Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

02.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 25906,23 грн., в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № ZPG0GF00000285 від 20.05.2005 року, відповідач отримав кредит у розмірі 28500,00 грн. на термін до 20.05.2015 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № ZPG0GF00000285. Таким чином у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 06.08.2015 року має заборгованість у розмірі 25906,23 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 9338,54 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 7050,55 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3217,20 грн., 6299,94 грн., - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Прохає суд стягнути з відповідача на користь позивача 25906,23 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості та судові витрати. Відповідач [PERSON], 28.04.2016 року, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому прохає суд визнати кредитний договір № ZPG0GF00000285 від 20.05.2005 року, укладений між ним та позивачем за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним, так як при його укладенні не були виконані вимоги щодо дійсності правочину та положення договору є несправедливими, оскільки, в порушення вимог п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Крім того, зазначив, що банк забрав у нього всі правовстановлюючі документи н будинок, однак договір іпотеки ним не підписувався а нотаріально не посвідчувався. [PERSON] в односторонньому порядку підвищив процентну ставку з 12% річних на 15,96% починаючи з 01.02.2009 р., і 13,96% з 27.10.2010 року. Відповідно до п 2.3.1 Кредитного договору, кредитор зобов'язаний повідомити позичальника у письмовій формі про зміну відсоткової ставки за 20 днів до вступу в чинність зміненої процентної ставки. Зазначає, що не отримував від банку повідомлень про збільшення процентної ставки, графік платежів за підвищеною ставкою банком не складався та не направлялися йому як позичальнику, платежів за піднятою процентною ставкою не здійснював. Підвищення банком процентної ставки по кредитному договору в односторонньому порядку без повідомлення позичальника порушує п.2.3.1 кредитного договору, що робить таке підвищення недійсним, таким, що не породжує правових наслідків, а права споживача, відповідно до п.5 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист права споживачі» вважаються порушеними, якщо будь-яким чином порушено його право на одержання необхідної, достовірної та своєчасної інформації, що дає підстави для висновку, що положення договору про споживчий кредит від 20.05.2005 року є несправедливими, і є підставою для визнання таких положень недійсними. У зв'язку з зазначеним просив визнати договір кредиту № ZPG0GF00000285 від 20.05.2005 року недійсним. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в задоволенні вимог зустрічної позовної заяви просив відмовити, з підстав, викладених в письмовому запереченні. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги зустрічної позовної заяви доповнила, просила визнати недійним кредитний договір а також договір іпотеки від 20.05.2005 року, в задоволенні вимог первісної позовної заяви просила відмовити, з підстав, викладених в письмовому запереченні. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний позов ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтований та підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним задоволенню не підлягає з наступних підстав: Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором В судовому засіданні встановлено, що між 20 травня 2005 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № ZPG0GF00000285 ( а.с. 10-13). Відповідно до п. 1.1 розділу 1 кредитного договору [PERSON] зобов'язався надати "Позичальникові" кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк до 20.05.2015 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 28500,00 грн., на наступні цілі: у розмірі 25000,00 грн. на придбання житлового будинку; у розмірі 3500,00 грн. - на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією в розмірі 0,45% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. На підставі даного кредитного договору відповідачем за первісним позовом отримані кошти в розмірі, зазначеному у п. 1.1 розділу 1 договору, що не заперечувалось в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, і актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши на викладених умовах Кредитний договір, позичальник [PERSON] погодився з ними та прийняв зобов'язання. Стосовно твердження останнього, що положення договору містять явно несправедливі умови, так як банк не надав їй необхідну, достовірну та своєчасну інформацію, чим порушив вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає, що підписанням даного договору позичальник свідчить про те, що: всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, наслідком чого є підписання сторонами договору та відсутність від позичальника претензій протягом передбачених законом строків. Враховуючи, що сторони були вільні у визначенні умов при укладення спірного кредитного договору, умови договору не суперечать вимогам чинного законодавства, зазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для визнання договору недійсним. Твердження [PERSON] про те, що він не підписував договір іпотеки та останній нотаріально не посвідчувався, спростовані наданою банком копією договору іпотеки від 20.05.2005 року (а.с.135-137). Стосовно посилань [PERSON] щодо неправомірності підвищення Банком процентної ставки, суд зазначає, що за умовами п. 2.3.1. Договору укладеного між сторонами, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки за 20 днів до вступу в силу зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком можливе в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитам або пропорційно збільшенню курсу долара США за згодою позичальника. Відповідно до п. 2.3.2 договору не утримання банком на протязі 20 днів письмової відповіді від позичальника зі згодою сплачувати збільшений розмір процентної ставки (запропонованої Банком) відповідно до п. 2.3.1 даного договору банк має право потребувати дострокове повернення кредитних коштів там процентів за його користування. 31.12.2008 року листом № 20.1.3.2/6-29410 КБ "ПриватБанк" повідомив [PERSON]А, що з 01.02.2009 року відсоткова ставка за вказаним кредитним договором складатиме - 15,96%. [PERSON] було запропоновано дізнатись про розмір нового щомісячного платежу, звернувшись у відділення банку після 03.02.2009 року. У випадку, якщо позичальник не згоден із вказаними змінами кредитного договору, запропоновано надати письмове повідомлення про свою незгоду із зміненими умовами кредитування та погасити заборгованість за Кредитним договором у повному обсязі. У разі згоди щодо змін умов кредитування встановлення цих змін буде здійснено автоматично 01.02.2009 року без будь-яких додаткових дій зі сторони позичальника. (а.с.85). Зазначений лист був надісланий [PERSON] за адресою, зазначеною в кредитному договорі: м. Гуляйполе, вул. Франко, буд. 54, відповідно до умов укладеного з позивачем кредитного договору. Будинок за адресою: м. Гуляйполе, вул. Франко, буд. 54 належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу б/н від 13.05.2005 р. Даний будинок був переданий позичальником у іпотеку КБ "ПриватБанк" для забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним договором від 20.05.2005 р. Відповідно до пояснень представника відповідача за первісним позовом, у зазначеному будинку проживають [PERSON], його дружина та їх неповнолітня дитина. Місце проживання [PERSON] не змінював. Отже, Банк повідомив Позичальника про одностороннє підвищення процентної ставки за кредитним договором. З 01.02.2009 року комерційний банк "ПриватБанк" встановив відсоткову ставку за вказаним кредитним договором у розмірі - 15,95%. З наданого розрахунку по кредитному договору від 20.05.2005 року та виписки по рахунку встановлено, що на момент підвищення процентної ставки (01.02.2009 року) [PERSON] вже мав заборгованість щодо сплати кредиту, оскільки сплачував кошти не в повному обсязі. Після підвищення процентної ставки останній продовжував сплачувати банку кошти різними сумами, на погашення процентів за користування кредитом та пені (а.с.5-9, 82-88) Суд дійшов висновку проте, що [PERSON] після отримання листа щодо підвищення процентної ставки з 01.02.2009 року про свою незгоду щодо зміни процентної ставки за користування кредитом банк не повідомив, заборгованість за Кредитним договором у повному обсязі не погасив, яку він повинен був погасити у разі не згоди з підвищенням процентної ставки, а продовжував сплачувати кредит, тобто не провів будь яких дій, які свідчили б про його незгоду, і це свідчило про прийняття ним пропозиції, та дало банку можливість здійснити автоматично з 01.02.2009 року підвищення процентної ставки. Оскільки боржник відповідно до наданого розрахунку, сплачував проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції. Крім цього, слід зазначити, що у звязку з належним виконанням зобовязання по кредитному договору [PERSON], [PERSON] з 27.09.2010 року зменшив відсоткову до 13,96%. Згідно із ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Закон України від 12.12.2008 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким ЦК доповнено ст. 1056-1, згідно з якою встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, набрав чинності 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК України у звязку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої ставки в односторонньому порядку є нікчемною, необхідно виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша ст.58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними з 10 січня 2009 року. Кредитний договір між Банком та [PERSON] укладений 20.05.2005 року, тобто до набрання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку". Таким чином, до набрання сили вказаним Законом заборони збільшення в односторонньому порядку розміру процентів за кредитними договорами не існувало. Внесення даного пункту до договору у момент його укладання відповідало умовам діючого законодавства. Враховуючи, що і прийняття рішення про підвищення ставки, і відправлення повідомлення про прийняте рішення, відповідали договору, були здійснені до 09.01.2009 року, тобто до моменту набрання чинності Закону України від 12.12.2008 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", дії Банку відповідали вимогам діючого законодавства на час правовідносин. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] діяв у межах своїх повноважень, в повному обсязі дотримав та виконав всі умови кредитування, що витікають з норм цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів», кредитний договір укладений сторонами з досягненням згоди з усіх істотних умов, про що свідчать підписи сторін, а також відсутні підстави визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, що визначені ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, а тому позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, через що у їх задоволенні слід відмовити. Стосовно позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд зазначає, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, в результаті згідно розрахунку заборгованості за договором № ZPG0GF00000285 від 20.05.2005 року, відповідач станом на 06.08.2015 року має заборгованість у розмірі 25906,23 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 9338,54 грн., заборгованість по процентам та за користування кредитом 7050,55 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом 3217,20 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6299,94 грн. Доказів того, що кредит повністю виплачений у матеріалах справи не має, не спростовано це і відповідачем. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідач має заборгованість, як по сумі кредиту так і на встановлених договором відсотках, комісії, а також іншими витратами згідно договору. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому судовий збір у сумі 259,06 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved