Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на розгляд Марїнському районному суду Донецької області предявлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимоги стягнення з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № б/н від 24.12.2012 року у розмірі 35797, 56 гривень, судовий збір у розмірі 1600,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач стверджує, що 24.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір, за умовами якого позивач був зобовязаний надати відповідачу кредит у розмірі 300,00 (триста) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~ Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ вважає що, відповідач не виконав своїх зобовязань з погашення кредиту та сплати відсотків. На момент звернення до суду, на думку позивача,\~ заборгованість відповідача складає 35797,56 гривень. Саме таку суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Ця сума складається з: 285, 01 грн. заборгованість за кредитом; 28666, 71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4665,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1680,84 грн. штраф (процентна складова). Також, позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1600,00 гривень (а.с.2-3). 09.10.2017 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі (а.с.42). 26.01.2018 року ухвалою суду у цивільній справі було призначено стадію підготовчого провадження у звязку з тим, що провадження по справі було відкрито 09.10.2017 року, справа за положеннями ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року підлягає розгляду в порядку загального провадження, в якому проведення підготовчого провадження є обовязкове, призначено підготовче судове засідання (а.с.51). 26 січня 2018 року відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, до якого було додано докази надсилання відзиву позивачу (рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк») та який відповідає вимогам статті 178 ЦПК України. У відзиві позивач просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначила, що ніякого кредитного договору вона не укладала, тільки отримала від позивача платіжну банківську картку, заперечила отримання нею кредиту у розмірі 300 гривень та зазначила, що не знала взагалі про встановлення будь-якого кредитного ліміту на її картку, вказує, що картку отримала для здійснення переводів грошей, здійснення інших платежів. Стверджує, що позивачем не підтверджений факт отримання нею кредитних коштів, та взагалі заперечує їх отримання, зазначає, що шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит, та обовязок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними виникає лише у випадку отримання готівки або використання їх іншим способом, що відповідачем заперечується у повному обсязі. Стверджує, що кредитний договір укладається у письмовій формі, у випадку недодержання його форми такий договір є нікчемним, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), на противагу цьому, зазначає, що вона не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг», не була з ними ознайомлена, отже вони не є складовою частиною кредитного договору. Надала суду копію свідоцтва про шлюб серії І-НО № 429099, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08.08.2015 року. Прізвище дружини після одруження «Пилипенко», надала копію паспорта громадянина України [PERSON] серії ВТ 144522, виданого 03.09.2015 року Марїнським РВ ГУДМС України в Донецькій області. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості у повному обсязі та розглянути справу без її участі (а.с.52-55). Ухвалою суду від 02.03.2018 року підготовче провадження було закрито та призначено судовий розгляд на 02.03.2018 року о 15:00 годині. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] (діючий на підставі довіреності від 31.08.2017) у судове засідання не зявлявся, у прохальній частині позовної заяви зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення по справі, своїм правом подати відповідь на відзив відповідача не скористався. Згідно вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи,\~ зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши доводи сторін і надані ними докази, суд приходить до висновків, які наведені нижче. Оскільки представник позивача в судове засідання не зявився, клопотань про участь у розгляді справи не надіслав та не скористався правом подати заперечення на відзив чи докази на спростування обставин та доводів відзиву відповідача, хоча відзив відповідачем був отриманий двічі, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями (арк..справи 58, 59), суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами. Суд зауважує, що згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України в редакції чинній з 15.12.2017 року учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, а відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Як встановлено в судовому засіданні відповідач\~\~[PERSON] 24.12.2012 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку із зазначенням бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/голд\~«0» гривень. Так, із пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що жодних заяв про надання кредитного ліміту на платіжну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» не подавала, платіжної картки з кредитним лімітом у Банку не отримувала, крім того, згідно анкети-заяви від 24.12.2012 року зазначила бажаний кредитний ліміт «0» (арк. справи 6, зворотня сторона). В анкеті\~- заяві про приєднання [PERSON] до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6) є відмітка про те, що Клієнт замовляв платіжну картку «Універсальна», проте будь-яких інших відомостей про встановлення розміру кредитного ліміту в заяві не міститься. Суд зауважує, що згідно п. 1.1.1.46 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» кредитною картою є платіжна карта із встановленим кредитним лімітом, однак згідно підписаної відповідачем анкети заяви, остання просила видати платіжну карту без встановленого кредитного ліміту. На підставі яких документів позивачем був встановлений кредитний ліміт на платіжну карту Відповідача суду залишилось невідомим, оскільки таких документів позивачем суду не надано. З наданого Банком в якості доказу розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором\~станом на 31 серпня 2017 року становить 35797,56 гривень. Ця сума складається з: 285, 01 грн. заборгованість за кредитом; 28666, 71 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4665,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1680,84 грн. штраф (процентна складова). Як зазначає в позовній заяві позивач, Розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги, а саме з 21.02.2013 року (а.с.4). Із розрахунку заборгованості (проведеного станом на 31.08.2017 року) [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», яку відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги, не можливо встановити якої саме платіжної картки стосується проведений розрахунок. Згідно довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період складає до 30 днів, з базовою процентною ставкою 3,0 % в місяць на залишок заборгованості, з приміткою з 01.01.2013 року всі картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів в сумі 500 грн. + 5% від суми позову. (а.с. 7) Із розрахунку вбачається, що до 31.05.2013 року сальдо заборгованості за кредитом (колонка 5) нульове і свідчить про те, що до 31.05.2013 року операції за карткою не здійснювались. Крім того, нараховані на прострочену заборгованість за кредитом проценти (колонка 10) становлять 0, тобто прострочена заборгованість відсутня. Згідно умов кредитування в пільговий період діє процентна ставка в розмірі 3,0 % базова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) (а.с. 7), однак згідно розрахунку в цей період позивачем застосовувалась процентна ставка в розмірі 30% річних. Отже, щорічна відсоткова ставка, яка вказана в даних Тарифах (3,0 % щомісячно) не відповідає відсотковій ставці, яка застосована позивачем в Розрахунку заборгованості, однак повідомлень про зміну розміру процентної ставки позивачем також до суду не надано. Більше того, суду залишилось не зрозумілим з математичної точки зору яким чином за період з 2013 року до 2017 року при застосуванні річної процентної ставки в розмірі від 30 до 43.2 відсотків (згідно розрахунку колонки 6 та 7, арк. справи 4, 5) на борг в розмірі 285,01 грн. були нараховані відсотки в розмірі 28666,71 грн., що складає більше ніж 10000% річних, тобто така сума відсотків річних при застосуванні максимальної ставки в розмірі 43.2% річних могла б утворитися за період прострочення не менш ніж 231 рік, що явно та очевидно не відповідає обставинам справи. Таким чином, суд вважає, що розрахунок боргу, наданий позивачем не є достовірним доказом в розумінні ст. 79 ЦПК України, оскільки не дозволяє суду встановити дійсні обставини внаслідок суттєвих суперечностей такого доказу з обґрунтуванням позовних вимог позивача та зазначеними позивачем обставинами справи. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами Банку\~з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Згідно статей\~207,\~1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Виписка Клієнту картки та відкриття йому відповідного банківського рахунку регулюються п. 1.1.1.34 та 2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг шляхом подання Клієнтом Банку відповідної Заяви-анкети: п. 1.1.1.34 Заява-анкета про надання послуг\~звернення клієнта до Банку про відкриття йому банківського рахунка та/або надання йому інших банківських послуг на умовах цих Умов та правил; п. 2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг регулюють відносини між Банком та Клієнтом з випуску та обслуговування Карт. Банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненого та підписаного Клієнтом. Крім того, відповідно до правової позиції, що висловлена ВСУ у справі № 6-2320цс16 Умови та правили надання банківських послуг у Приватбанку повинні містити підпис відповідача, оскільки позивачем не доведено, що саме ці Умови та правили надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. При нарахуванні пені та штрафів позивач посилається на «Умови та правила надання банківських послуг» начебто визнаних відповідачем, разом з тим позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 24.12.2012 року. Це положення узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при винесення даного рішення. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13).\~Із долучених до матеріалів справи Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника (відповідача по справі). Крім того, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає вимогам ст. 9 \~ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: відсутність розшифрування прізвища, імені та по-батькові особи яка її підписала чи посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, відсутність підпису цієї особи та відсутній номер поточного рахунку одержувача платежів, відсутність первинних документів, які свідчать про внесення грошових коштів в касу банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17 квітня 2003 року. Відповідно до ч.3\~ст.5 Декрету КМУ "Про стандартизацію та сертифікацію" від 10 травня 1993 року\~(який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язкові вимоги державних стандартів підлягають безумовному виконанню органами державної виконавчої влади, всіма підприємствами, їх об'єднаннями, установами, організаціями та громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, на діяльність яких поширюється дія стандартів, та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій, та містить суперечливі дані. Більше того, такі розрахунки суперечать ч. 2\~ст. 258 ЦК України, де передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1, 4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. \~Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При винесенні рішення, суд керується\~ст. 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог не надав документів, які підтверджували згоду [PERSON] до Банку на отримання кредитної лінії за кредитною карткою «Універсальна», даних на паперових носіях про отримання останнім кредитної картки, памятки, тарифів, правил та копії договору, виписку руху по рахунку, позивач не довів свого позову, так як у відповідності до ст.\~13,\~77,78 ЦПК України\~позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів зазначені в позові обставини. Наданням Банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.12.2012 року не доводить факт укладення між Позивачем та Відповідачем кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. Так само надана позивачем анкета заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг доводить лише отримання банківської карти, в той же час відповідач особисто зазначила у цій заяві про небажання отримувати кредитний ліміт шляхом проставлення позначки «0» у відповідній графі такої заяви. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не доведені позивачем належними та достовірними доказами. В той же час суд зауважує, що відсутність правовідносин Позивача з Відповідачем на підставі кредитного договору не звільняє Відповідача від обовязку повернути отримані без відповідної правової підстави грошові кошти, в той же час Позивачем не заявлялися позовні вимоги про стягнення безпідставно набутого майна, а суд не може вийти за межі позовних вимог згідно змісту ч. 1 ст. 13 ЦПК України в редакції, що набула чинності з 15.12.2017 року. Отже, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості оскільки Позивачем не доведено наявність кредитних правовідносин із Відповідачем. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем при зверненні із цим позовом до суду. Відповідно до ст.ст.\~ 526,\~527,\~530,\~629,\~1048,\~1054 ЦК України Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed