Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника - адвоката Таборовця А.П., звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить визначити спосіб участі батька [PERSON] , 1987 року народження, жителя [ADDRESS] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] шляхом надання можливості систематичних побачень: \~ \~ \~ \~- кожну неділю, а також у святкові дні з 09 год. до 20 год. без обов`язкової присутності матері дитини [PERSON] , з правом відвідувати заклади культури, дитячі майданчики, парки, стадіони, культурно-масові та розважальні заходи, а також забирати дитину за місцем свого проживання: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~- в суботу та у робочі дні - за місцем перебування/проживання дитини; \~ \~ \~ \~- 7 днів під час літніх канікул за попередньою домовленістю з матір`ю з правом на тимчасове проживання з батьком. Свої вимоги мотивує тим, що 04 жовтня 2013 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дубровицького районного суду від 03.11.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, син [PERSON] залишився проживати з матір`ю в [ADDRESS] . Розпорядженням Дубровицької РДА №271 від 09.11.2017 року визначено участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином. Однак, починаючи з лютого 2018 року відповідач перестала добровільно виконувати зазначене рішення органу опіки та піклування та час від часу створює батьку дитини перешкоди у спілкуванні з сином. В даній ситуації, позивач фактично позбавлений свого права щодо безперешкодного спілкування із своєю дитиною, та переважного права щодо особистого виховання дитини. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Таборовець А.П. підтримали позовні вимоги, просили суд задоволити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Полейко С.П. у судовому засіданні заперечували проти доводів позову, просили суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи, яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~позивача Орган\~опіки та\~піклування -\~Дубровицька районна\~державна адміністрація\~Позняк О [PERSON] В. у судове засідання не з`явилася подавши заяву про розгляд справи без її участі. При цьому зазначила, що позиція органу опіки та піклування - Дубровицької РДА повністю викладена у розпорядженні голови Дубровицької РДА від 09.11.2017 року №271, яке наявне у матеріалах справи та відповідному висновку від 05.06.2018 року №вих. 414/01.37. просить прийняти рішення, що найбільше відповідатиме інтересам дитини. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 03.11.2017 року розірвано (а.с.22). За період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.02.2015 року (а.с.21). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю [PERSON] . Дані обставини підтверджено доказами, що містяться у матеріалах справи та визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Пред`являючи позов, [PERSON] посилається на вчинення перешкод зі сторони відповідача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до ст. ст. 141, 157\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.\~158\~СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, у зв`язку з відсутністю між ними взаємного розуміння в питанні участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, за зверненням батька дитини - позивача по справі, компетентним органом було прийнято рішення та встановлено спосіб його спілкування з дитиною (а.с.25). Так, розпорядженням голови Дубровицької районної державної адміністрації від 09.11.2017 року №271 "Про участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином" визначено участь батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] за домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] , до досягнення дитиною 5 років у такий спосіб: забирати дитину 3 рази на місяць у суботу або неділю з 10.00 до 18.00 за місцем свого проживання в [ADDRESS] , а також відвідувати сина у будь-який день (у вихідні, святкові, будні дні) за місцем його проживання в [ADDRESS] . Вказаним розпорядженням також зобов`язано [PERSON] вчасно повертати дитину до матері згідно попередньої домовленості, а [PERSON] не чинити перешкод батьку дитини у вихованні та спілкуванні з сином. У відповідності до ч. 2 ст.\~158\~СК України рішення органу опіки і піклування є обов`язковим до виконання. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Рішення органом опіки та піклування приймається перш за все з урахуванням інтересів дитини. Той з батьків, хто проживає окремо, не має права вимагати спілкування в невстановлений час, порушувати нормальний режим життя дитини. За приписами ст. 19 СК України, якщо заінтересована особа протягом десяти днів від часу винесення рішення органом опіки та піклування не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, таке рішення стає обов`язковим до виконання. Зазначене розпорядження голови Дубровицької районної державної адміністрації від 09.11.2017 року №271 "Про участь [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином" не оскаржене сторонами та є чинними на даний час. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 159 СК України, просить суд визначити спосіб участі його, як батька у вихованні та спілкуванні з сином шляхом надання можливості систематичних побачень. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При вирішення цього спору слід враховувати в сукупності, як факт ухилення відповідача - матері дитини від виконання рішення органу опіки та піклування щодо способу участі позивача - батька дитини у вихованні дитини, так і інші обставини, а саме інтереси дитини, її вік, стан здоров`я, прихильність до кожного з батьків та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні, зі слів відповідача [PERSON] , встановлено, що після ухвалення рішення органом опіки та піклування були випадки, що позивач [PERSON] не приходив до сина, хоча він його чекав. Лише потім повідомляв, що у нього не вийшло прийти по тій причині, що його викликали на роботу, оскільки він працює на посаді пожежного рятувальника ДПРЧ-14 ГУ ДСНС України в Рівненській області. В ті дні, коли дитина була з позивачем, то після повернення додому до неї, син плакав, розповідав, що тато налаштовує його проти неї, говорить, що у нього буде новий тато. Все це лише сприяє виникненню конфліктних ситуацій між ними, а також негативно впливає на психічний розвиток дитини. З наведеного вище, суд рахує, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини. Твердження позивача [PERSON] про порушення його прав та інтересів відповідачем [PERSON] , ним не доведені. Позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач здійснює перешкоди в його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а надані пояснення ґрунтуються виключно на твердженнях, які недоведені та не є належними та допустимими доказами, що підтверджують здійснення з боку відповідача будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дитиною. На противагу цьому, відповідач [PERSON] пояснює, що не чинить перешкод позивачу [PERSON] спілкуватися з сином. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.\~77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивачем на надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Беручи до уваги встановлене в судових засіданнях, суд приходить до висновку, що спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною визначений розпорядженням голови районної державної адміністрації №271 від 09.11.2017 троку, є достатнім способом захисту прав позивача на його участь у вихованні сина та особисте спілкування з ним, виконання його батьківських обов`язків щодо дитини. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку що в ході розгляду справи не встановлено порушення права позивача на участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а тому у позові необхідно відмовити повністю. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed