Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., ТОВ «Кей-Колект» про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності, відповідного запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та повернення сторін у первинний стан, мотивуючи тим, що 11 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1121279800 в іноземній валюті на суму 19 000,00 доларів США під 12,4% річних строком до 11.09.2017 року. Для забезпечення виконання зазначеного договору, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» уклали договір факторингу №1 за яким право вимоги до заставодавця [PERSON] перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Позичальник [PERSON] здійснював платежі за кредитним договором належним чином до настання крези в державі, після чого втратив можливість розрахуватись по кредиту. 15.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на спірний житловий будинок і земельну ділянку, підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 11.09.2007 року за №6227. Позивачка вважає, що у ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на предмет іпотеки з порушеннями вимог ст.ст.33,35,36,37 Закону України «Про іпотеку», тому, уточнивши позовні вимоги, просила суд скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28736559 від 15.03.2016 року про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» код ЄДРПОУ 37825968 права приватної власності на житловий будинок загальною площею 60,9 кв.м. і житловою площею 41,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 13692188 та на земельну ділянку площею 0.1038 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 13691870. Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» код ЄДРПОУ 37825968, права власності на житловий будинок загальною площею 60,9 кв.м. і житловою площею 41,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 13692188 та на земельну ділянку площею 0.1038 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 13691870. Повернути сторони в первинний стан, поновивши за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 60,9 кв.м. і житловою площею 41,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0.1038 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1057,20 грн. Стягнути з відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1 057,20 грн. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. в судове засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву не подавала, подала заяву про розгляд справи без її участі де вказала, що з позовом не погоджується та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, в судове засідання свого представника не направило, правом на відзив не скористалось. Оглянувши надані сторонами докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк) та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11212798000. Згідно до цього договору Банк надав [PERSON] кредит в іноземній валюті у сумі 19 000 доларів США під 12,40% річних строком до 11.09.2017 року, а [PERSON] зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Для забезпечення виконання вказаного договору про надання споживчого кредиту 11.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. в реєстрі № 6227. Згідно з вказаним Договором, Іпотекодавець [PERSON] передала Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 60,90 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок від 16.02.1994 року; земельну ділянку, що належить Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.08.2005 року та знаходиться за адресою [ADDRESS] . 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (клієнт) і Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» уклали договір факторингу № 1, за яким клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за яким Банк відступив свої вимоги заборгованості, зокрема до заставодавця [PERSON] .. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08.04.2013 року по цивільній справі №1003/19769/12 2/357/693/13 було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і стягнуто з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 179 707 грн. 42 коп. Рішення набрало законної сили. Наведене підтверджується копією рішення суду від 08.04.2013 року. 25.05.2016 року державним виконавцем районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Сидоренко В.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51374159 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/357/693/13 виданого Білоцерківським міськрайонним судом 11.04.2014 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Товариства з обмеженої відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 179 707 грн. 42 коп., що підтверджується копією вказаної постанови. Відповідно до довідки КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» від 14.09.2018 року на підставі постанови ВП №51758911 від 21.09.2016 року винесеної на підставі виконавчого листа №2/357/693/13 від 11.04.2014 року виданого Білоцерківським міськрайонним судом з заробітної плати [PERSON] проводилися щомісячні утримання в розмірі 20% і за період з 01.10.2016 року по 01.09.2018 року утримано на користь ТОВ «Кей-Колект» 13 618,59 грн.. 10.03.2016 року 16:10:40 державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною здійснено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 28736559 від 15.03.2016 року 12:25:35 на нерухоме майно у вигляді: житлового будинку загальною площею 60,90 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0.1038 га, кадастровий номер [NUMBER] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 11.09.2007 року за №6227. Позивачка вважає, що у ТОВ «Кей-Колект» були відсутні правові підстави для задоволення своїх вимог у визначений спосіб, що і стало підставою для звернення до суду. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Спеціальним законом, який врегульовує спірні правовідносини є Закон України «Про іпотеку». Спірні правовідносини пов`язані із захистом права позивача та з належністю виконання договору іпотеки, то цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №554/14813/15-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. В ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Згідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є зокрема, нотаріус. У ч. 3 цієї ж статті зазначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» /в редакції чинній на час виникнення спірних право відносин/ державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який чинний з 01.01.2016 року Згідно до п. 1 вказаного Порядку /в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/ цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Згідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. В п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Згідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. В порушення вищевказаних вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 а також вимог п.п. 4.2-4.4, 4.6, 5.1-5.3 договору іпотеки від 11.09.2007 року ні боржнику ні іпотекодавцю іпотекодержателем не надсилалися письмові вимоги про усунення порушення, як і не надсилалась вимога про виконання порушеного зобов`язання чи попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. В порушення вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кей-Колект» не провело оцінку спірного будинку та земельної ділянки станом на момент набуття права власності на вказане майно. Згідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» /в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин/ у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації. Відповідно до абзацу 1 пункту 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт. У випадку передбаченому абзацом першим цього пункту державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносить відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт. В порушення вищевказаних вимог ч.3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та абзацу 1 п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 відповідачем ТОВ «Кей-Колект» не було проведено технічну інвентаризацію вказаного житлового будинку до винесення оскаржуваного рішення та не було надано технічний паспорт для державної реєстрації права власності на житловий будинок станом на час державної реєстрації права власності на вказаний будинок за ТОВ «Кей-Колект». Згідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» /в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин/ державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» /в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин/ у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно до п. 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. Суд вважає, що спірні рішення нотаріуса не гуртуються на вимогах закону, оскільки у державного реєстратора приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. під час проведення державної реєстрації права власності на спірне майно за ТОВ «Кей-Колект» та прийняття вказаного спірного рішення були відсутні документи, які передбачені ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 4.3, 5.2 договору іпотеки від 11.09.2007 року, а саме: копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові; копії письмової вимоги про виконання порушеного зобов`язання надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові; копії письмового повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а також були відсутні документи, які б підтверджували те, що іпотекодавець [PERSON] , та боржник [PERSON] отримували вищевказані документи. Також у державного реєстратора приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. під час проведення державної реєстрації права власності та прийняття вказаного спірного рішення були відсутні документи, які зазначені у п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/, а саме: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. На виконання ухвали судді від 24.09.2018 року про витребування доказів приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. суду було надано копії документів на підставі яких було прийняте спірне рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект» і у наданих приватним нотаріусом документах відсутні вищезгадані документи. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що державна реєстрація права власності за ТОВ «Кей-Колект» на вищевказане спірне нерухоме майно проведена державним реєстратором приватним нотаріусом Кобєлєвою А.М. з порушенням вимог ст.ст. 10, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Приватний нотаріус Кобелєва А.М. мала всі підстави передбачені ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 для відмови ТОВ «Кей-Колект» у державній реєстрації права власності на спірне майно, оскільки подані їй для державної реєстрації права власності документи не відповідали вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також подані їй документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Крім того, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). За наслідками прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 15.03.2016 року рішення про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок загальною площею 60,9 кв.м. і житловою площею 41,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника майна, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позивачка належними доказами довів факт порушення його прав, тоді як відповідачі доводів позивачки не спростували, а відтак, права [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати суд розподіляє між відповідачами порівну, стягуючи по 1057,20 грн. з кожного. Відповідно до ст.ст. 33,35,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10,11,18,24,26,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та

Outcome: approved