Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виноградівського РУЮ Закарпатської області про визнання незаконною реєстрацію права власності на житловий будинок та її скасування, визнання права власності на нерухоме майно. Свої уточнені позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що [INFO] померла його матір - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS]. Будинок побудований на підставі дозволу на виконання будівельних робіт та рішення про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво. Після смерті [PERSON] спадщина ніким не оформлялася, а позивач продовжував проживати у спадковому будинку. Оформити право власності йому не представлялось можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. Позивач звернувся із запитом до Виноградівського РБТІ про надання копії архівних даних на вказаний будинок. Виявилося, що будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Виноградівського районного суду від 01.12.2008 року. Однак, позивач вказує, що вказана реєстрація проведена незаконно, оскільки рішення про визнання права власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] винесено саме 28.10.2008 року і на житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Вказане підтверджується також листом служби у справах дітей Виноградівської РДА, згідно якого рішенням суду визнано право власності [PERSON] та [PERSON] саме на житловий будинок в [ADDRESS]. Крім того, позивач вказує, що він у встановлений законом термін прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], добросовісно і відкрито користується ним, обробляє город, сплачує комунальні послуги, тобто фактично вступив в управління та володіння майном спадкодавця. Звернувшись у державну нотаріальну контору з метою оформлення спадщини після смерті матері йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. На підставі вище викладеного, позивач просить суд визнати незаконною реєстрацію права власності на житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]; зобов'язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виноградівського РУЮ провести реєстраційні дії - скасування держреєстрації права власності на нерухоме майно [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]; винести рішення, яким визнати право власності на житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON], 1960 р.н., та провести реєстраційні дії - державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, уточнені позовні вимоги визнає повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явилися на судовий розгляд справи, належним чином своєчасно повідомлені про час і місце судового розгляду. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Судовий розгляд справи проведено без участі відповідачів на підставі та в порядку ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України. Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виноградівського РУЮ подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши всі обставини, що мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.10.2008 року у справі №2-1369/08 визнано за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], право власності по 1/2 частині в будинковолодінні, що знаходиться в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 600 кв.м, на якій цей будинок розташований. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29714382 від 19.11.2014 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено відомості про державну реєстрацію 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами №25770212 за адресою [ADDRESS] за [PERSON], на підставі рішення суду №2-1369/2008 від 01.12.2008 року. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21248937 від 12.12.2008 року слідує, що власниками житлового будинку з надвірними побудовами в [ADDRESS] по ? частці за рішенням суду №2-1369/2008 від 01.12.2008 року є [PERSON] та [PERSON]. Однак, з листа голови Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.02.2016 року вбачається, що у 2008 році у провадженні суду перебувала справа за позовом [PERSON], мешканки [ADDRESS] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], 1996 р.н. та [PERSON], 1998 р.н., про визнання за ними права власності на спадковий будинок, що розташований в [ADDRESS] та залишився після смерті їхнього батька [PERSON], який помер [INFO]. 28.10.2008 року судом ухвалено рішення згідно з яким за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/2 частині в будинковолодінні, що знаходиться в [ADDRESS] та на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. Що стосується рішення від 01.12.2008 року в справі №2-1369/08, то у провадженні суду не знаходилася справа за зазначеним номером за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті їх бабусі [PERSON] та яке знаходиться в [ADDRESS] і рішення по такій справі Виноградівським районним судом не ухвалювалося та ніким не видавалося. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Відповідно частини 1 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Однією з підстав скасування реєстрації нерухомого майна відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є рішення суддів, що набрали законної сили. Отже, чинним законодавством України передбачено порядок внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності, в тому числі на підставі рішення суду, який передбачає, подання заяви та відповідних документів заявником. Після чого слідує прийняття державним реєстратором рішення про внесення запису або відмову у його внесенні. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування за запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Для скасування запису про реєстрацію права власності в будь-якому випадку не обхідно звертатися з окремим позовом до суду. З огляду на викладене, державний реєстратор не уповноважений законом скасовувати рішення про державну реєстрацію права власності, проте йому надано законом право вносити записи про скасування державної реєстрації прав на підставі рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Оскільки рішення суду від 01.12.2008 року про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] та яке знаходиться в [ADDRESS] і на підставі якого було зареєстровано право власності за [PERSON] та [PERSON] в природі не існує, підлягає скасуванню державна реєстрація їх прав зі скасуванням рішення про таку реєстрацію, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконною реєстрацію права власності на житловий будинок та її скасування підлягають до часткового задоволення. Що стосується уточнених позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування та зобов'язання провести реєстраційні дії щодо реєстрації за ним права власності на нерухоме майно, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла матір позивача - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на будинок, який знаходиться в [ADDRESS]. За життя заповітного розпорядження [PERSON] залишено не було. Батько позивача і чоловік спадкодавця - [PERSON] помер [INFO]. Як вбачається із документів, поданих позивачем, будинок [ADDRESS] побудований матір'ю позивача на підставі дозволу відділу комунального господарства виконкому Виноградівської міської ради депутатів трудящих №169 від 19.09.1959 року на виконання робіт; рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради депутатів трудящих №440 від 29.11.1957 року про відведення під індивідуальне будівництво земельної ділянки гр.[PERSON]; договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 19.08.1959 р. Згідно правової позиції вищих судових інстанцій, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Отже, після смерті матері [PERSON], в 1991 році, позивач [PERSON], в порядку передбаченому діючим на той час ЦК УРСР (1963 рік), як спадкоємець за законом першої черги (ст.524, 529), а також до ст.549 зазначеного Кодексу спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, оскільки після смерті матері фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - доглядав за земельною ділянкою та будинком, наразі в ньому проживає, здійснює поточні ремонти та сплачує комунальні послуги. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом до спадкового майна, згідно до ст.529 ЦК УРСР (в ред.1963 року), після смерті своєї матері, як її син, оскільки на момент відкриття спадщини спадкоємців, визначених ч.1 ст.529 ЦК України (1963 року) вже не було в живих, а спадкоємці інших черг жодної дії, яка б свідчила про їх намір прийняте дане майно у спадщину не вчинили. Спадкоємців, передбачених ст.535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), немає. З листа завідуючої Виноградівської державної нотаріальної контори №150/01-16 від 19.05.2016 року слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] не заводилася. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженої Наказом міністерства юстиції Української PCP №45/5 від 35.10.1975 року, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції №18/5 від 14.06.1994 року і яка поширюється на ці правовідносини Свідоцтво про право на спадщину видавалось спадкоємцям, що прийняли спадщину тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини чи були зареєстровані в спадковому будинку (ст.549 ЦК) одним із доказів вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця і він був зареєстрований в будинку. Так, 09.02.2016 року позивач звернувся до нотаріуса для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. У зв'язку з тим, що за життя матір позивача [PERSON] (як і його батько) не провели реєстрацію будинку та земельної ділянки в установленому порядку, позивач вважає, що за ним необхідно визнати право власності на зазначене спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003 року щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст.392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Тому позовна вимога [PERSON] про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виноградівського РУЮ провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є безпідставною. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial