Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають дитину. Шлюб між сторонами було розірвано, рішенням суду з нього були стягнуті аліменти на утримання дитини, проте, на теперішній час дитина мешкає разом з ним та перебуває на його утриманні, а тому просив припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань не надійшло. Процесуальні дії у справі. 05.10.2020 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який отримано 08.10.2021 р. \~ \~ \~ \~Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 08.10.2021 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Відповідачу ухвала суду, копія позовної заяви та пакет документів, надіслані рекомендованим повідомленням 13.10.2021 р. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надала. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі\~Delcourt v. Belgium\~Суд зазначив, що\~„у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~„стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі\~"Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Фактичні\~ обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 16.12.2016 р. з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається з Актів від 25.03.2021 р. та від 07.06.2021 р. [PERSON] мешкає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , з 26.02.2021 р. Згідно довідки від 30.03.2021 р. та характеристики, [PERSON] навчається у Максимільянівському ЗЗСО І-ІІІ ступенів з 04.03.2021 р. На даний момент проживає у сім`ї батька, який приділяє належну увагу вихованню доньки. Як вбачається з Витягу з ЄРДР 01.03.2021 р. за заявою [PERSON] в Реєстр були внесені відомості за ст.125 ч.1 КК України відносно [PERSON] з приводу спричинення останнім тілесних ушкоджень донці позивача [PERSON] . Зазначене встановлено з документів в матеріалах справи.\~ Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні». Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої\~статті 223 ЦПК України 2004 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним. Відтак, позов про припинення стягнення аліментів є належним способом захисту права, а однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким з батьків проживає дитина, з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як раніше встановлено судом, дитина мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні, що позбавляє відповідачку права на отримання аліментів на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати визначення місця проживання дитини з батьком, тобто з 26.02.2021 року.

Outcome: approved