Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 37628,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.07.2013 року між ним, як Страхувальником та ПрАТ СК «ПРОВІДНА» (Страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/6753095/1006/13 з терміном дії з 01.08.2013 року по 31.07.2014 рік включно (надалі - договір). Предметом договору «Варіант А (повне КАСКО)», є страхування ризиків пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ - автомобіль марки «DAEWOO LANOS» д.р.н. [NUMBER], 2008 року випуску (далі - ТЗ), що належить позивачу на праві приватної власності. Позивач в позовній заяві зазначає, що 15.05.2014 року він звернувся до відповідних органів із заявою про викрадення його автомобіля, а 16.05.2014 року до ЄРДР було внесено означене повідомлення, та порушено кримінальне провадження за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК країни. Фабула:«06.05.2014 р. приблизно о 18 год. 45 хв. в с. Петропавлівська-Борщагівка, Києво- святошинського району Київської області по вул. Петропавлівській гр. [PERSON], шляхом зловживання довірою, заволодів автомобілем «Деу Ланос» д.н.з. [NUMBER]». В зв'язку з зазначеними обставинами, 19.05.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Листом від 24.08.2014 р. за розглядом заяви про виплату страхового відшкодування від 19.05.2014 р. відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на п.п. 25.2.5, 26.2.11, 26.3.1, 28.1.10., 31.1.1. договору. Вважаючи відмову позивача не обґрунтованою та безпідставною, позивач просив позов задовольнити. 13.03.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 15.09.2015 року позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. В своїх письмових поясненнях відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що з метою з'ясування причин та обставин події, 19.05.2014 року страховиком було відібрано додаткові пояснення від страхувальника [PERSON], в яких він пояснив, що 06.05.2014 року з метою продажу авто, за домовленістю, передав на тест (для перевірки стану машини) особі [PERSON], автомобіль марки «DAEWOO LANOS» д.р.н. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію ТЗ та ключі; через 2-3 дня зв'язок з даною особою обірвався та після тест драйву машину не було повернуто. Також зазначає, що ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» стало відомо, що 15.05.2014 року, слідчим СВ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області, прийнята заява від [PERSON], з приводу незаконного заволодіння автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.р.н. [NUMBER], яка зареєстрована до Єдиного реєстру досудових розслідувань, реєстраційний номер № 12014100080004122 від 16.05.2014 року та внаслідок чого розпочато досудове розслідування. До того ж, позивач вказує, що 22.07.2014 року, слідчим СВ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області Черкащиним Г.І., на запит страховика від 17.07.2014 року повідомлено про те, що досудове розслідування за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, з приводу шахрайських дій, щодо [PERSON] триває. Відповідач зауважує на тому, що договір укладений відповідно до Закону України «Про страхування» та Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 20601 від 20.10.2006р., а тому враховуючи п. 5.1.22., 13.14 даних правил 14.08.2014 року, ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки страховиком на підставі договору страхове покриття за ризиком «шахрайство» не надавалось. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України). Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" і іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин. Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальникові, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з статтею 979 Цивільного кодексу України, якою унормовано, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 12.07.2013 року між позивачем, як Страхувальником та ПрАТ СК «ПРОВІДНА» (Страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/6753095/1006/13 з терміном дії з 01.08.2013 року по 31.07.2014 рік включно (надалі - договір). Предметом договору «Варіант А (повне КАСКО)», є страхування ризиків пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ - автомобіль марки «DAEWOO LANOS» д.р.н. [NUMBER], 2008 року випуску (далі - ТЗ), що належить позивачу на праві приватної власності. Позивачем на підставі договору були застраховані наступні ризики: «ДТП», «Стихійні лиха», «Пожежа», «Протиправні дії третіх осіб -ПДТО», «Викрадення». Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2014 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про факт настання події, в якій зазначив, що 06.05.2014 року перед продажем ТЗ, передав на тест драйв автомобіль марки «DAEWOO LANOS» д.р.н. [NUMBER], особі [PERSON], а після тест драйву машину не було повернуто та про що було заявлено до органів внутрішніх справ. Крім того, в поясненнях від 19.05.2014 року та поясненнях за фактом викрадення транспортного засобу від 19.05.2014 року (а.с. 57-60), [PERSON] зазначено, про те, що він вирішив продати авто, на об'яву зателефонував чоловік, та вони домовились про зустріч. Під час зустрічі домовились, що особа візьме машину на тиждень, для перевірки стану машини (тест драйв) при цьому йому було передано свідоцтво про реєстрацію ТЗ та ключі для тест драйву, а через 2-3 дні зв'язок з даною особою обірвався. Згідно статті 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Такі умови встановлені також частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника. Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку, також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Як вбачається з матеріалів справи 15.05.2014 року, слідчим СВ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області, прийнята заява від [PERSON], з приводу незаконного заволодіння автомобілем марки «DAEWOO LANOS» д.р.н. [NUMBER], яка внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, реєстраційний номер № 12014100080004122 від 16.05.2014 року та розпочато досудове розслідування. Згідно витягу з кримінального провадження № 12014100080004122 вбачається, що порушено кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч 1.ст. 190 КК України, а саме, що 06.05.2014 року, приблизно о 18 год.45 хв, в с. П.Борщагівка, Києво - Святошинського району, Київської області, по вул.. Петропавлівська,3 гр. [PERSON] , шляхом зловживання довірою, заволодів автомобілем «Деу Ланос» д.н.з [NUMBER], який належить [PERSON]. Як вбачається з даного витягу , заява про кримінальне правопорушення надійшла 15.05.2014 року. . Позивач посилається на ту обставину, що згідно п.24.5 вищевказаного договору страховими ризиками визнається в тому числі і викрадення, в зв'язку з чим його випадок підпадає під дію вказаного пункту договору. Однак, судом не приймається до уваги вищевказана позиція позивача, виходячи з наступного. Пунктом 25.2.5 договору та 4.1.5. Правил визначено, що ризик «Викрадення» - це незаконне заволодіння застрахованим ТЗ з будь-якою метою (викрадення або спроба викрадення застрахованого ТЗ та ДО встановленого на ньому). Відповідно до п.5.1.22. Правил, не вважається страховим випадком подія, внаслідок якої заподіяно шкоду застрахованому транспортному засобу та додатковому обладнанню та/або нанесено збитки Страхувальнику, у результаті втрати застрахованого транспортного засобу внаслідок незаконного заволодіння (набуття право на майно) шляхом обману або зловживанням довір'ям (шахрайство), шляхом вимагання, а також, неповернення ТЗ, що був переданий за довіреністю або договором в користування, на збереження, для ремонту, для продажу, в оренду, прокат, лізинг, чи з іншою метою, у строки, встановлені відповідним договором чи довіреністю. Згідно з п.13.14. Правил, виплата страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» здійснюється виключно за умови порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння застрахованим ТЗ. (ст. 289 КК України). Як вбачається з вищевстановлено, незаконне заволодіння автомобілем позивача стялося внаслідок зловживання довірою, а не викрадення. Крім того, слід зазначити, що відповідно п. 26.2.1 договору та 10.4.1. Правил, страхувальник зобов'язаний при укладенні договору надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику, і надалі інформувати страховика про будь-які змінення ступеня страхового ризику за 5 (п'ять) робочих днів до моменту настання таких змінене, зокрема, змінення власника, змінення умов експлуатації застрахованого ТЗ (передання ТЗ в оренду, лізинг, прокат, за договором підряду тощо), його використання як таксі, у випробовуваннях, у спортивних або навчальних цілях тощо). Неповідомлення страховика про змінення ступеня страхового ризику до настання страхового випадку є підставою для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування. Як вбачається з вищевикладеного, взяті на себе зобов»язання за договором, позивачем не виконано, а саме ним приховано та не погоджено зі страховиком передавання ТЗ на випробування (тест-драйв), що є зміною ступеня страхового ризику та згідно п. 26.2.1 договору та п. 10.4.1. Правил, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також слід зазначити, що згідно з п. 31.4.6. договору та п. 5.2.10 Правил, страховиком не відшкодовується збиток, завданий внаслідок викрадення застрахованого ТЗ разом із ключами та документами на ТЗ (свідоцтво про реєстрацію ТЗ, тощо), що були в ньому залишені, крім випадків незаконного заволодіння застрахованим ТЗ, поєднаного з застосуванням насильства до водія або з погрозою застосувати таке насильство. У судовому засіданні встановлено та це підтверджено матеріалами справи, що позивачем за власним бажанням з метою майбутнього продажу автомобіля, для перевірки стану машини, за домовленістю, передано [PERSON],. на тест драйв автомобіль, разом з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ та ключами, тобто заволодіння застрахованим ТЗ разом із ключами та документами на ТЗ (свідоцтво про реєстрацію ТЗ), відбулося без застосуванням насильства до водія або погрози застосування такого насильства. Також судом встановлено, що позивачем порушено строки звернення до відповідача, які передбачені п. 26.2.8, п. 27.2.3.1 договору. Відповідно до п. 26.2.8 договору, страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання випадку, що має ознаки страхового, негайно, але не пізніше строків, встановлених у розділі 27 цього договору. Згідно п. 27.2.3.1 договору, страхувальник зобов'язаний не пізніше 3 (трьох) робочих днів із дня настання події надати Страховикові оригінал письмової заяви за формою, встановленою страховиком, із визначенням всіх обставин події. З матеріалів справи вбачається, що лише, 19.05.2014 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» із заявою про факт настання події та надав пояснення, хоча 06.05.2014 року передав [PERSON] ТЗ, а вже через 2-3 дня зв'язок з даною особою обірвався, тобто позивачу стало відомо про викрадення ТЗ ще 08-09.05.2014 року, щонайпізніше 13.05.2014 року (тиждень після передачі авто за домовленістю). Проте, порушуючи п. 26.2.8 договору до відповідача звернувся з заявою про подію лише через 6 днів, а саме 19.05.2014 року, що є грубим порушенням умов договору. Крім того, позивач з порушенням строків звернувся до відповідних органів з заявою про викрадення ТЗ, хоча згідно з п. 27.1.1.2 договору, при настанні події, що має ознаки страхового випадку, Страхувальник або водій застрахованого ТЗ зобов'язаний негайно повідомити про Подію в органи Міністерства Внутрішніх справ України (ДАІ, районний відділ міліції) чи інші компетентні органи, дочекатися реєстрації факту настання події й одержати від них документи, що підтверджують факт, час і обставини настання події. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що 14.08.2014 року ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» прийняло обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки страховиком на підставі договору, страхове покриття за ризиком «шахрайство» не надавалось, і зі сторони позивача відбулось неналежне та несвоєчасне виконання своїх зобов'язань визначених у підпунктах 26.2.8; 27.1.1.2, 27.2.3.1 договору. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. При недоведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову та на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відмову в задоволені позову.

Outcome: dismissed