Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

10.01.2020 Кредитна спілка «Християнська злагода» в особі Івано-Франківської філії КС "Християнська злагода" звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 липня 2012 року стягнуто із [PERSON] на її користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 25706,51 грн. Однак, дане рішення не виконано, заборгованість не погашена, у зв`язку із чим позивач просив на підставі частини другої статті 625 ЦК України стягнути 7146,41 грн. інфляційні нарахування на суму боргу за 2017-2019 роки та 2313,59 грн. - 3% річних за 2017-2019 роки, а всього 9460,00 грн. 27.02.2020 в провадження Тисменицького районного суду Івано-Франківської області надійшла цивільна справа за позовом Кредитної спілки "Християнська злагода" в особі Івано-Франківської філії КС "Християнська злагода" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 12.03.2020 провадження у даній справі закрито. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.07.2020 року скаргу кредитної спілки «Християнська злагода» задоволено, ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12.03.2020 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді від 04.08.2020 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки "Християнська злагода" в особі Івано-Франківської філії КС "Християнська злагода" до [PERSON] про стягнення заборгованості. 20.08.2020 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила закрити провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Християнська злагода» інфляційних втрат та трьох процентів річних за 2017-2018 роки та прийняти рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в частині позовної вимоги за 2019 рік, так як він пропустив строк звернення до суду. Ухвалою суду від 18.09.2020 провадження по справі за позовом Кредитної спілки "Християнська злагода" в особі Івано-Франківської філії КС "Християнська злагода" до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за 2017-2018 роки закрито. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог з мотивів зазначених у відзиві на позов. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.07.2012 стягнуто з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Християнська злагода» заборгованість по кредитному договору в розмірі 25706,51 грн. Дане рішення, згідно з рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області, набрало законної сили 12.11.2013. Згідно з листом Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області повідомлено, що 25.11.2015 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 30.05.2019 видано дублікат виконавчого листа у даній справі №0907/16138/2012 провадження №2/344/1529/2013 року із строком пред`явлення до 13.11.2014. Постановою про відкриття виконавчого провадженні ВП №59477465 від 08.07.2019 відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа №0907/16138/2012, дублікат якого видано 30.05.2019 Івано-Франківським міським судом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Таким чином, помилковим є твердження представника відповідача про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Згідно з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 - невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічного висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2019 по справі №127/15672/16-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин. Позов у даній справі Кредитною спілкою «Християнська злагода» в особі Івано-Франківської філії КС «Християнська злагода» подано до суду 10.01.2020. З огляду на викладене заперечення представника відповідача викладені у відзиві на позов щодо спливу строків позовної давності в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за 2019 рік є необґрунтованими. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми за 2019 рік, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними. Згідно з розрахунку інфляційних збитків за 2019 рік останні складають 1095,10 грн. Оскільки відповідач не виконала в строк зобов`язання за кредитним договором з останньої на користь позивача слід стягнути суму інфляційних витрат в межах позовних вимог за 2019 рік в розмірі 1095,10 грн. Також, на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути три відсотки річних за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року в розмірі 771,20 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial