Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. Свої позовні вимоги мотивує наступним. Згідно із письмовою розпискою від «24» січня 2019 року, яка написана власноруч [PERSON] та передана [PERSON] , «24» січня 2019 року Відповідач зобов`язався в термін 12 (дванадцять) місяців здійснити виплату за автомобіль марки "Івеко Єврокарго", державний номерний знак [NUMBER] в сумі 378 000 грн 00 коп (13 500 доларів) або обміняти на будівельні матеріали (цегла і пиломатеріали). Оплату здійснювати рівними частинами помісячно. Разом з тим, станом на день подачі позовної заяви, Відповідач не повернув борг в сумі 378 000 грн 00 коп (13 500 доларів США) Позивачу, чим порушив виконання свого зобов`язання. З огляду на те, що станом на день подачі позову до суду, всупереч взятих на себе зобов`язань, Відповідач будь-яких грошових коштів на користь позивача не повертав та не сплачував, Позивачем жодних розписок про виконання зобов`язання не підписувалося, що зумовлює право Позивача ставити перед судом питання щодо стягнення суми заборгованості. Зазначає, що беззаперечним доказом передачі автомобіля є письмова розписка від «24» січня 2019 року, яка власноручно написана [PERSON] із зобов`язанням в термін 12 місяців здійснити виплату за автомобіль марки "Івеко Єврокарго", д.н.з. [NUMBER] в сумі 378 000 (тристя сімдесят вісім тисяч) гривень (13 500 доларів США) або обміняти на будівельні матеріали (цегла і пиломатеріали). Також вказує на те, що машина була розібрана на запчастини, що у свою чергу виключає можливість повернення в натурі відповідного майна, а саме: автомобілямарки "Івеко Єврокарго", д.н.з. [NUMBER] . Окрім того, сама розписка містить зобов`язання повернути грошовий еквівалент вартості переданого автомобіля. Саме тому вважає за необхідне отримати відшкодування вартості зазначеного майна, вартість якого зазначена в розписці від «24» січня 2019 року. Відповідно до даних письмової розписки, відповідач по справі зобов`язався повернути мені позику в термін 12 місяців, зокрема до «24» січня 2020 року. Тим не менш, звертає увагу суду, що відповідна оплата повинна була здійснюватися рівними частинами помісячно, однак відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.Таким чином, сума 3-х (трьох) процентів річних від простроченої суми за період з 25.01.2020 року по 11.08.2021 року складає 22 744, 89 грн. (двадцять дві тисячі сімсот сорок чотири гривні вісімдесят дев`ять копійок), а сума інфляційних збитків, відповідно до Інструкції «Методика розрахунків штрафних санкцій» від 24.06.2016 року за вказані періоди складають 47 401,20 гри. (сорок сім тисяч чотириста одна гривня двадцять копійок)Просить позов задоволити, стягнути суму боргу, суму 3-х (трьох) процентів річних, інфляційні збитки, всього в сумі 448 146, 09 гривень (чотириста сорок вісім тисяч сто сорок шість гривань дев`ять копійок),а також просить стягнути із відповідача судові витрати у розмірі 4 481,46 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Завада Т.Р. подав на адресу суду заяву, в якій просить справу слухати без участі сторони позивача. Позовні вимоги позивача просить задоволити частково в сумі 438146,09 грн.. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, що стверджується рекомедованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак на адресу суду надіслав заяву, в якій зазначив, що не зможе з`явитись в судове засідання у зв`язку із важкою хворобою, надав суду ксерокопію розписки про отримання позивачем частково суми боргу 10000 грн.. Інших клопотань на адресу суду не поступало. А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без учасників. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до копії розписки в матеріалах справи (а.с.17), відповідач [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Жовківським РВ УМВСУ у Львівській області 03.07.2013 року, ІПН [NUMBER] , зобов`язався в термін 12 (дванадцять) місяців здійснити виплату за автомобіль марки "Івеко Єврокарго", д.н.з. [NUMBER] в сумі 378000 грн. (13500 доларів США), або обміняти на будівельні матеріали (цегла, пиломатеріали). Оплату зобов`язався здійснювати рівними частинами щомісячно. Дана розписка написана в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , підписана відповідачем та вищевказаними свідками, а саме із зазначенням їх прізвища, ініціалів та особистого підпису. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Представлений борговий документ є належним та допустимим доказом як факту отримання грошової суми відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] та волевиявлення [PERSON] повернути борг, так і невиконання останнім даних боргових зобов`язань. Виходячи із встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача, власноручно ним підписана, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора автомобіля марки "Івеко Єврокарго", д.н.з. [NUMBER] , артістю 378 000 (тристя сімдесят вісім тисяч) гривень (13 500 доларів США) . Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором. Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). За змістом ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено обов`язковість виконання зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні автомобільмарки "Івеко Єврокарго", д.н.з. [NUMBER] , вартістю 378 000 (тристя сімдесят вісім тисяч) гривень (13 500 доларів США), належний позивачеві, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що кошти за такий відповідач зобов`язався повернути в певний час, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду від 07 серпня 2019 року №496/1561/16- ц, стаття 545 ЦК України передбачає презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу у розмірі 378000 грн. відповідно до розписки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року № 340/385/17, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. А, отже до стягнення підлягає сума 3-х (трьох) процентів річних від простроченої суми за період з 25.01.2020 року по 11.08.2021 року - 22 744, 89 грн. (двадцять дві тисячі сімсот сорок чотири гривні вісімдесят дев`ять копійок). Дана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. У правовій позиції, яка висловлена Верховним судом України під час розгляду справи та ухвалення постанови ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15 зазначено таке. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до розрахунку інфляційних збитків, в Інструкції «Методика розрахунків штрафних санкцій» від 24.06.2016 року вбачається, що розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. А отже інфляційні збитки за вказані періоди складають 47 401,20 гри. (сорок сім тисяч чотириста одна гривня двадцять копійок). Дана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, те, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, суд вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму у розмірі - 438 146 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому стягненню із відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 4481,50 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення зменшених позовних вимог [PERSON] ..

Outcome: approved