Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

07.07.2020 позивач звернувся з позовом до Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Чернігівській області, Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області про визнання незаконними дій з реєстрації та перереєстрації транспортного засобу, стягнення майнової та моральної шкоди та просить визнати незаконними дії з реєстрації транспортного засобу Toyota Camry, 2007 року випуску, сірого кольору, № кузову [NUMBER] за [PERSON] , проведені 27.02.2014 (змінені 14.03.2014) Управлінням Державної автомобільної інспекції УМВС України в Чернігівській області; визнати незаконними дії з перереєстрації транспортного засобу Toyota Camry, 2007 року випуску, сірого кольору, № кузову [NUMBER] на [PERSON] , проведені 01.09.2016 територіальним сервісним центром 7441 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області; стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 526 325,89 грн. майнової шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб Toyota Camry, 2007 року випуску, сірого кольору, № кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , про що територіальним сервісним центром 7441 Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області 01.09.2016 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Датою першої реєстрації Автомобіля в свідоцтві вказано 27.02.2014. У лютому 2017 року [PERSON] вирішив продати автомобіль, для чого звернувся до сервісного центру для зняття його з обліку. Однак, у вчиненні даних дій йому було відмовлено через наявність заборони на відчуження транспортного засобу. В подальшому позивачу стало відомо, що автомобіль вперше був придбаний у розстрочку в 2007 році громадянином [PERSON] та він перебуває в заставі АТ «Альфа-Банк». За фактом незаконного заволодіння майном [PERSON] (автомобілем) та [PERSON] (грошовими коштами, сплаченими за придбання автомобіля) порушене кримінальне провадження №42017270000000191 від 09.08.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, досудове розслідування по якому на даний час здійснює Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві. Позивач залучений до провадження як потерпілий. Позивач вважає, що реєстраційні дії з транспортним засобом проводились незаконно, у зв`язку з чим порушено його права та законні інтереси, зокрема право власності. Через незаконні дії відповідачів позивачу завдано майнової та моральної шкоди. Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження висновку експерта №35 від 12.04.2018, визначено ринкову вартість транспортного засобу станом на 01.09.2016 становить 429 576,97 грн. Крім того, позивач поніс витрати на ремонт автомобіля у розмірі 96 748,92 коп., а тому на підставі статей 1166, 1173 ЦК України визначив загальну суму майнової шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органів державної влади в розмірі 526 325,89 грн. Одночасно зазначив, що у відповідності до вимог ст. 23 ЦК України позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях з причин незаконних дій органів державної влади, які позбавили власності та зважаючи на характер незаконних дій, вимоги розумності та справедливості достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди буде 100 000, 00 грн. Протокольною ухвалою суду від 02.10.2020 року задоволено заяву про вступ у справу прокурора. Протокольною ухвалою суду від 29.10.2020 року третю особу [PERSON] замінено на співвідповідача. 23.09.2020 представник Головного управління державної казначейської служби України в Чернігівській області подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та зазначив, що Головне управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Головне управління не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Жодним нормативним актом не передбачено, що Головне управління повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб органів державної влади. Зважаючи на викладене, вважає, що відсутні правові підстави для відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, заподіяної позивачеві державною установою. 28.09.2020 представник Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив закрити провадження у справі в частині визнання незаконними дій територіального сервісного центру з перереєстрації транспортного засобу, оскільки територіальний сервісний центр є суб`єктом владних повноважень та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що станом на 01 вересня 2016 року (на час спірних правовідносин) перевірка працівниками територіальних сервісних центрів транспортних засобів по ДРОРМу не вимагалася, а тому дії ТСЦ №7441 РСЦ МВС в Чернігівській області щодо перереєстрації 01 вересня 2016 року на [PERSON] транспортного засобу Toyota Camry, 2007 року випуску, сірого кольору, № кузову [NUMBER] є законними та такими, що відповідають діючому законодавству. Зазначив, що позивачем не надано інших доказів, які б вказували на незаконність дій ТСЦ №7441 РСЦ МВС в Чернігівській області, а належним доказом протиправних дій (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, наприклад, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Вважає, що позивачем помилково визначено Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області як державний орган, на який поширюється відповідальність, передбачена ст. 1173 ЦК України. 28.10.2020 представник Чернігівської міської прокуратури подав до суду письмові пояснення по справі в яких зазначив, що враховуючи недоведеність позивачем факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди, як власника транспортного засобу, необґрунтованості її розміру та підстав для стягнення, просить відмовити в задоволенні позову. 29.10.2020 представник Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Чернігівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів визнання дій УДАІ УМВС України в Чернігівській області незаконними та вказав, що на момент звернення позивача з позовом до суду сплив строк позовної давності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив суду, що позивач на даний час користується спірним транспортним засобом, проте в зв`язку з кримінальним провадженням автомобіль перебуває під арештом, тому позивач не може розпорядитися своєю власністю. Також власником даного транспортного засобу є громадянин [PERSON] , а автомобіль перебуває в заставі ЗАТ «АльфаБанк». Представник відповідача Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області просив відмовити в задоволенні позову та пояснив суду, що кримінальне провадження порушене відносно сторонньої особи щодо підробки документів, за допомогою яких в подальшому незаконно заволоділи автомобілем Toyota Camry, 2007 року випуску, який належить [PERSON] , договір купівлі-продажу даного автомобіля позивачем, не оскаржується який був придбаний останнім у [PERSON] , тому вказане є підставою для відмови в задоволенні позову. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області просив відмовити в задоволенні позову та пояснила суду, що матеріальну та моральну шкоду позивачу повинні відшкодовувати саме винні особи, відносно яких буде закінчено кримінальне провадження та вироком суду будуть визнані винні, а тому в даному випадку держава не несе відповідальність по відшкодуванню позивачу матеріальної шкоди та моральної, в той час коли позивач користується даним транспортним засобом. Прокурор просив відмовити в задоволенні позову через недоведеність вимог позивача. Представник відповідача Управління Державної автомобільної інспекції УМВС України в Чернігівській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] та треті особи - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися у встановленому законом порядку. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] придбав у 2007 році транспортний засіб Toyota Camry, 2007 року випуску, про що 01.09.2007 РЕВ 7-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області видало свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та транспортний засіб перебував на обліку в органах ДАІ Дніпропетровської області. Вказаний автомобіль був придбаний у розстрочку та був переданий у заставу ЗАТ «Альфа Банк», на підставі чого до посвідчення про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] внесена особлива відмітка «Відчуження заборонено. Кредит Альфа Банк» Відповідно до витягу №53247326 від 28.08.2017 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 06.09.2007 зареєстроване приватне обтяження застави рухомого майна за №5617548, підставою обтяження є договір застави №700001110 від 03.09.2007, ЗАТ «Альфа Банк», об`єктом обтяження - легковий автомобіль Toyota Camry, 2007 року випуску, колір сіра перлина, тип - легковий-седан-в, номер об`єкта - [NUMBER] , номер державної реєстрації - [NUMBER] , термін дії обтяження продовжено до 04.08.2022. Разом з тим, 14.03.2014 відбулася реєстрація транспортного засобу по акту прийому-передачі за [PERSON] (25 УДАІ УМВС України в Чернігівській області), 30.12.2015 відбулася перереєстрація транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунок на [PERSON] (Центр 3241 (смт. Баришівка), який 16.01.2016 зняв з обліку даний автомобіль для реалізації (Центр 3243 (м. Бровари Центр 3243 (м. Бровари). 20.01.2016 відбулася реєстрація транспортного засобу за договором купівлі-продажу на [PERSON] (Центр 7441), яка 01.09.2016 перереєструвала транспортний засіб на нового власника по договору укладеному в ТСЦ на [PERSON] (Центр 7441). Позивач вважає, що дії з реєстрації транспортного засобу за [PERSON] , що були проведені 27.02.2014 УДАІ УМВС України в Чернігівській області та дії з перереєстрації на [PERSON] , які проведені 01.09.2016 Територіальним сервісним центром 7441 РСЦ МВС в Чернігівській області незаконними, що призвели до порушення власності позивача на розпорядження транспортним засобом. Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.08.2017, Номер кримінального провадження: 42017270000000191, вбачається співробітник УЗЕ в Чернігівській області [PERSON] разом із працівниками територіального сервісного центру підробили документи, за допомогою яких в подальшому незаконно заволоділи автомобілем Toyota Camry, який належить [PERSON] чим спричинив тяжкі наслідки останньому (а.с. 17). Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, позивач купив автомобіль Toyota Camry в [PERSON] за 12000 доларів США, проте екземпляру договору купівлі-продажу у позивача не має. Разом з [PERSON] був присутній [PERSON] , відносно якого в подальшому порушено кримінальну справу. Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області від 10.04.2020 на запит адвокату Гутнику В. повідомлено, що згідно наявної інформації, на запитуваний у запиті автомобіль Toyota Camry, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , 30 гродуня 2010 року співробітниками відділу розшуку УДАІ ГУМВС в Дніпропетровській області, веснно інформацію до бази даних АІС ДНІПРО-ДАІ- «Оголошено в розшук». 21 березня 2014 року співробітниками відділу розшуку УДАІ ГУМВС в Дніпропетровській області, вищевказаний розшук було знято (а.с. 28). Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.03.2018 клопотання страшого слідчого слідчого відділу прокуратури Чернігівської області про накладення арешту на транспортний засіб Toyota Camry, 2007 року випуску, колір сірий, № кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб Toyota Camry, 2007 року випуску, колір сірий, № кузову [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на праві власності належить [PERSON] , [INFO] , шляхом позбавлення [PERSON] права на відчуження та розпорядження таким (а.с. 43). Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспорт: засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державне: значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюють територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Пунктом 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопеду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 рот. № 1388 (надалі по тексту - Порядок №1388) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використання, транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є МВС. Відповідно до п.15 Порядку №1388 (в редакції станом на час виникненні спірних правовідносин - на 01 вересня 2016 року), під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів зв`язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації робиться відповідна відмітка або складається акт огляду. Експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів. Експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України "Про судову експертизу" порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями. За результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації. Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром МВС та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС. В цій редакції пункту 15 Порядку №1388 не передбачено обов`язку працівників сервісних центрів перевіряти наявність обтяжень щодо транспортних засобів за Державним реєстром обтяжень рухомого майна (надалі - ДРОРМ). Лише 20 жовтня 2016 року набули чинності зміни до п 15 Порядку №1388, прийняті постановою КМУ від 05 жовтня 2016 р. № 687 «Про внесення змін до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», відповідно до якої у пункті 15 в останньому реченні абзацу першого слова "та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби" замінити словами "автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром"; доповнити пункт після абзацу першого новими абзацами такого змісту: «Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Таким чином, після 20 жовтня 2016 року останнє речення першого абзацу другий та третій абзаци мали наступну редакцію: «Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром МВС, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС. Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати.» У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки спільному майні.». Таким чином, 01 вересня 2016 року (на час спірних правовідносин) ТСЦ №7441 РСЦ МВС в Чернігівській області не мав інформації про наявність ухвали суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного або приватного виконавця про арешт транспортного засобу Toyota Camry, 2007 року випуску, сірого кольору, № кузову [NUMBER] . Згідно наданих доказів до позовної заяви на час подачі позову в базі НАІС ДДАІ за даними параметрами пошуку в графі обтяження та їх застосування мається лише запис про обтяження накладене 20.03.2018 року. Тобто ніде в матеріалах справи не має інформації, що співробітники УДАІ УМВС України в Чернігівській області реєструючи даний автомобіль в 2014 році мали інформацію про обтяження накладені на даний транспортний засіб. Крім того, в матеріалах справи не має жодної роздруківки з бази ДДАІ про те, що дана машина була зареєстрована в 2007 році в Дніпропетровській області за [PERSON] . Натомість в матеріалах справи містяться пояснення [PERSON] , які були відібрані від нього 21.03.2018 року в рамках розгляду матеріалів в кримінальному провадженні № 42017270000000191. З даних пояснень вбачається, що в 2014 році не було єдиної бази, тобто дані внесені в систему в Дніпропетровській області були доступні лише співробітникам Дніпропетровської області. Дане твердження підтверджується, довідкою наданою головою ліквідаційної комісії РСЦ МВС в Дніпропетровській області, де зазначено, що інформація «Відчуження заборонено Кредит Альфа Банк» була внесена до бази АІС ДНІПРО-ДАІ, тобто до регіональної бази. Також, після проведення операції в Чернігові даний транспортний засіб був зареєстрований за [PERSON] в смт. Баришівка Київської області та знятий з реєстрації для продажу в м. Бровари також Київської області, тобто здійснюючі ці дві операції співробітники колишнього МРЕО ДАІ також не бачили в базі даних обтяжень. Актом про вилучення для знищення номенклатурних справ Територіальний сервісний центр 7441 РСЦ МВС в Чернігівській області від 07 травня 2020 №31/25/14-685 підтверджується, що документи на підставі яких проводилась реєстрація перереєстрація, зняття з обліку т/засобів з 03.11.2015 по 31.12.2016 знищені в зв`язку із закінченням строку зберігання 3 роки. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідача та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. За змістом статей 51 та 175 ЦПК України на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, зокрема відповідачів, які залучені до участі у справі позивачем. Суд з власної ініціативи позбавлений права залучати до участі у справі належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)). В судовому засіданні представником позивача не заперечувався факт належності на праві власності спірного транспортного засобу [PERSON] . Разом з тим, Верховний Суд по справі № 278/3640/18 від 16.12.2020 вказав, що законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правовий аналіз вказаних норм права свідчить про те, що правовстановлюючим документом, який підтверджує набуття права власності, є саме договір комісії транспортного засобу та договір купівлі-продажу транспортного засобу. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших, прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, є покладення та порушників відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не було залучено до участі в справі в якості відповідачів [PERSON] , як власника спірного транспортного засобу та ЗАТ «Альфа Банк», відповідно за яким в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 06.09.2007 зареєстроване приватне обтяження застави рухомого майна за №5617548 на підставі договору застави №700001110 від 03.09.2007. Головне управління діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області, затвердженим наказом Державної казначейської служби У країни від 21.11.2011 року № 122 (далі - Положення). Відповідно до пункту 2 Положення, Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України. Згідно ст. 43, 47 Бюджетного кодексу України та Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів. Головне управління є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, несе відповідальність виключно за своїми зобов`язаннями, жодних прав і законних інтересів Позивача не порушувало. Тобто, Головне управління виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України. Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Так, згідно з частиною 2 статті 176 Цивільного кодексу України юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 N 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує наступне. Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Оскільки, як випливає зі змісту позову, Головне управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Головне управління не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Крім того, відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Жодним нормативним актом не передбачено, що Головне управління повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб органів державної влади. Щодо вимог Позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід зазначити наступне. Згідно ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами для відшкодування шкоди є: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; наявність вини останнього в її заподіянні. Відсутність принаймні одного з указаних елементів виключає можливість покладення відповідальності на конкретного суб`єкта (відповідача). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Позивачем надано копію замовлення-наряд №2831 від 28.09.2016 та копії актів виконаних робіт щодо замовлення запасних частин і матеріалів до автомобіля Toyota Camry, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 57-74), проте вказані документи не підтверджують факту оплати ним наданих послуг та виконаних робіт, а доводять експлуатацію автомобіля позивачем та не можуть бути підставою відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 96 748,92 грн. Стаття 1173 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Проте, цією нормою не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Слід зазначити, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Як зазначено позивачем у позовній заяві, за фактом незаконного заволодіння майном - автомобілем [PERSON] та грошовими коштами, сплаченими за придбання автомобіля [PERSON] порушено кримінальне провадження №42017270000000191 від 09.08.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч.2 ст. 366 Кримінального кодексу України, досудове розслідування по якому на даний час здійснює Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві. Позивач залучений до провадження як потерпілий. Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України за фактом закінчення досудового розслідування буде прийнято рішення про закриття кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом. Таким чином, оскільки кримінальне провадження на даний час не завершено, станом на сьогодні питання щодо визнання дій Відповідача 1 та Відповідача 2, а також відшкодування матеріальної та моральної шкоди взагалі є передчасними. Крім того, Позивачем помилково визначено Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області, як державний орган, на який поширюється відповідальність, передбачена ст. 1173 ЦК України. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, доданої до позовної заяви, організаційно-правовою формою Регіонального сервісного центру МВС в Чернігівській області є державна організація (установа, заклад). Пунктом 8 статті 7 Бюджетного кодексу України затверджено принцип цільового використання коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено загальнодержавні видатки на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам лише державним органом, а не державною установою. Отже, Регіональний сервісний центр МВС в Чернігівській області не є державним органом в розумінні ст. 1173 ЦК України. Зважаючи на викладене, відсутні правові підстави для відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, заподіяної позивачеві державною установою. Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, так як позивачем не надано жодних доказів того, що ці фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідачів. Крім того, у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб - розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. Натомість в своїй позовній заяві позивач не зазначив з кого з відповідачів повинні бути стягненні кошти та в якому співвідношенні. Таким чином, суд доходить висновку, що з підстав заявлених позивачем в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed