Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки недійсними, скасування їх державної реєстрації. В ході розгляду справи відповідачі окремо один від одного звернулись до суду з зустрічними позовами до позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності на земельну ділянку, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, зобов`язання не чинити перешкоди у закріпленні точок повороту меж земельної ділянки межовими знаками, відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги змінили та уточнили, змінені та уточнені підтримали, просили їх задовольнити, зустрічні позови відповідачів не визнали, пояснивши, що позивач [PERSON] є користувачем земельної ділянки площею 0,13 м2, розташованої в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою об`єднання „Рада громадського самоврядування мікрорайону Бортничі". Оскільки чинним на той момент земельним законодавством передавалась у власність громадян земельна ділянка площею не більше 0,1 га, тому позивачу 29.01.1998 року розпорядженням Київської міської державної адміністрації №148 було надано земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку. 28.12.1998 року [PERSON] було видано Державний акт №90-2-00063 на право приватної власності на зазначену земельну ділянку. В той же час позивач продовжував користуватись і рештою земельної ділянки 0,03 га, сплачуючи за її користування податок на землю. Крім вказаного Державного акту позивачу було надано розпорядженням представника Президента України Харківської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.06.1994 року №302 „Про розгляд заяв громадян" дозвіл на тимчасове користування земельною ділянкою площею 0,6 га під городництво. З 1993 року позивачем було встановлено капітальний паркан в межах зазначеної земельної ділянки, тобто межа земельної ділянки була погоджена з сусідніми землекористувачами шляхом встановлення вказаного паркану у зазначений рік. Крім того, позивачем було побудовано споруди і розташовано систему комунікацій. В другій половині 2009 року [PERSON] мав намір оформити право власності і на решту земельної ділянки площею 0,03 га, якою весь час користувався, але дізнався, що ця частина земельної ділянки включена до землевпорядної документації, на підставі якої було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а іншу її частину включено до землевпорядної документації, на підставі якої було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На даній спірній земельній ділянці знаходяться інженерні комунікації, які неможливо перенести в інше місце, крім того, залишення її за відповідачами унеможливить доступ до неї інших осіб. Також належні державні органи видали обом відповідачам Державні акти на право власності земельної ділянки з порушенням норм земельного законодавства, яке діяло на той час. Порушенням є відсутність акту про узгодження меж земельної ділянки всіма сусідніми власниками або користувачами земельних ділянок, а також відсутність факту користування відповідачами цією частиною земельної ділянки, оскільки позивач безперервно користувався нею з 1993 року. За таких обставин просять визнати Державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0975 га, розташовану в [ADDRESS] , (кадастровий номер [NUMBER] ), який зареєстрований у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку, про право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі 28.04.2006 року за №10-7-05418 та Державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0956 га, розташовану в [ADDRESS] , (кадастровий номер [NUMBER] ), який зареєстрований у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку, про право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі 31.07.2006 року за №10-7-04932 недійсними та скасувати їх державну реєстрацію. За описаних вище обставин вважають, що в задоволенні зустрічних позовів відповідачів необхідно відмовити, як заявлених безпідставно та необгрунтовано. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, зустрічний позов [PERSON] підтримали, просили задовольнити, пояснивши, що відповідно до вимог чинного законодавства України підставами для визнання недійсними державних актів є встановлення судом порушень порядку приватизації з визнанням недійсними рішень органів місцевого самоврядування. Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, які б могли бути підставами для визнання процедури приватизації земельної ділянки відповідачем такою, що була проведена з порушенням. Також позивач не надав доказів, що його будинок і комунікації розташовані саме на земельній ділянці, яка належить на праві власності відповідачу, а також доказів, що йому передавалась у користування або в оренду земельна ділянка площею 0,02 га. При здійсненні процедури приватизації земельної ділянки [PERSON] подав всі необхідні документи до державного органу, включаючи і проект землеустрою, і отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0975 га, розташовану в [ADDRESS] , (кадастровий номер 8 : [NUMBER] ), який зареєстрований у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку, про право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі 28.04.2006 року за №10-7-05418. Тобто, спірна земельна ділянка площею 0,02 га була вільною і не перебувала у власності, в оренді чи користуванні будь-якої особи. Крім того, діюче законодавство України на час приватизації земельної ділянки не передбачало обов`язковості складання акту погодження меж земельної ділянки, тому таке обґрунтування позивача свого позову не ґрунтується на законі. Також, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства №129/02 від 30.08.2013 року, складеним Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було зафіксовано, що шість точок повороту не закріплені і розташовані на земельній ділянці самовільно зайнятій [PERSON] , а також виявлено порушення: самовільно зайнята площа на земельній ділянці по [ADDRESS] складає 87,47 м2, [ADDRESS] . Таким чином, просять зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ), яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту про право власності від 28.04.2006 року №[NUMBER] шляхом демонтажу за власний рахунок паркану, позначеного в абрисі вказаної земельної ділянки, який є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) (стор.10 додатку 1), зобов`язати позивача звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки відповідача площею 85,74 м2, (кадастровий номер [NUMBER] ), зображену на схемі самовільно зайнятих земельних ділянок, яка є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) (стор.11 додатку 1) шляхом припинення її використання для експлуатації і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, розміщених на суміжній земельній ділянці по [ADDRESS] та демонтажу наявних інженерних мереж, зобов`язати позивача не чинити перешкоди у закріпленні точок повороту 3,4 меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) межовими знаками та не чинити перешкоди відповідачу у встановленні паркану в його межах, які зображені в абрисі земельної ділянки (стор.10 додатку 1), а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн. моральної шкоди, 8 816 грн. витрат за надання правничої допомоги, 229 грн. 41 коп. судового збору. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, зустрічний позов [PERSON] підтримали, просили його задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні за змістом пояснення [PERSON] тільки стосовно земельної ділянки в [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] . Представник 3-ї особи Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в судові засідання не з`явився жодного разу, про розгляд справи 3-тя особа була неодноразово повідомлена судом належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у відсутність свого представника юридична особа не зверталась. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги обох відповідачів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як регламентовано ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п.7, розділу 10 „Перехідні положення" Земельного Кодексу України (в редакції 2002 року) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом довідки об`єднання „Рада громадського самоврядування мікрорайону Бортничі" від 24.05.2011 року №256-6.9 позивач [PERSON] є користувачем земельної ділянки площею 0,12 м2, розташованої в м. Києві , [ADDRESS] (т.1, а.с.9). 29.01.1998 року розпорядженням Київської міської державної адміністрації №148 позивачу [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку. 28.12.1998 року [PERSON] було видано Державний акт №90-2-00063 на право приватної власності на зазначену земельну ділянку (т.1, а.с.11-12). На даній земельній ділянці позивачем було побудовано двоповерховий жилий будинок, який належить йому на праві особистої власності, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право на особисту власність на домоволодіння від 8.11.2001 року (т.1, а.с.10). Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 24.10.2001 року №59 будинок [ADDRESS] , який складається з 2 поверхів, 3-х житлових кімнат площею 91,0 м2, загальною площею 210,3 м2, розташований на земельній ділянці 0,1000 га, був прийнятий у експлуатацію (т.1, а.с.68; 172). Згідно технічного паспорту на садибний індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 7.03.2008 року КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна", його житлова площа складає 66,7 м2, загальна площа 210,3 м2, загальна площа земельної ділянки - 1294 м2 (т.1, а.с.13-20). 29.11.2005 року Рішенням ХІ сесії ІV скликання Київської міської ради №548/3009 п.20 відповідачу [PERSON] було затверджено проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (т.1, а.с.50-51). 28.04.2006 року відповідачу [PERSON] було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0975 га, розташовану в [ADDRESS] , (кадастровий номер 8 [NUMBER] ), який зареєстрований у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку, про право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за №[NUMBER] (т.1, а.с.49). За змістом плану встановлення меж даної земельної ділянки вона межує від точки „А" до точки „Б" довжиною 28,97 метрів з [PERSON] , відповідачкою за первісним позовом і позивачем за її зустрічним позовом, а від точки „Б" до точки „В" довжиною 29,04 метри - з [PERSON] , позивачем по первісному позову і відповідачем по зустрічним позовам [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.51). 7.07.2005 року Рішенням Х сесії ІV скликання Київської міської ради №663/3239 п.11 відповідачу [PERSON] було затверджено проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (т.1, а.с.63-64). 31.07.2006 року відповідачу [PERSON] було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0956 га, розташовану в [ADDRESS] , (кадастровий номер [NUMBER] ), який зареєстрований у Головному управлінні земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку, про право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за №10-7-04932 (т.1, а.с.62). За змістом плану встановлення меж даної земельної ділянки вона межує від точки „А" до точки „Б" довжиною 26,32 метри з [PERSON] , позивачем по первісному позову і відповідачем по зустрічним позовам [PERSON] та [PERSON] , а від точки „Б" до точки „В" довжиною 28,97 метри - з землями не наданими у власність чи користування (т.1, а.с.64). Згідно ксерокопій квитанцій до прибуткових касових ордерів, виданих протягом квітня - травня 2003 року ТОВ НВФ „Абрис", [PERSON] та [PERSON] сплачувались різні суми грошових коштів товариству на надані консультативні послуги, підготовку документів, виготовлення плану встановлення меж, тощо (т.1, а.с.65-66). Вказані грошові кошти були сплачені відповідачами за виготовлення технічної документації по виготовленню Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] (т.1, а.с.70-83; 139-158) та на земельну ділянку [PERSON] по [ADDRESS] (т.1, а.с.84-100; 213-230). В пояснювальних записках технічних документацій обох відповідачів вказано, що під час встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки суміжними власниками і землекористувачами претензій не заявлено (т.1, а.с.71; 86). Тобто, у 2005 році при розробці даних технічних документацій у [PERSON] під час встановлення меж земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] претензій не виникало. Таким чином, суд робить висновок, що земельні ділянки окремо кожному із відповідачів [PERSON] та [PERSON] виділялись із земель, не наданих у власність чи користування будь-яким іншим особам, як свідчать витяги рішень Київської міської ради. Як зазначає ч.6, ст.118 Земельного Кодексу України (в редакції 2002 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. За приписами ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як наголошує ч.1; 3; 5, ст.126 ЗК України (в редакції 2002 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Системний аналіз вказаних норм прав вказує, що громадяни, які бажають безоплатно отримати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і отримати Державний акт про право власності на земельну ділянку, зобов`язати подати до відповідного державного органу конкретно визначений перелік документів, і одночасно забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Як вказує ст.55 Закону України „Про землеустрій" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання у користування; згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; д) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натурі (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути. В обґрунтування свого первісного позову позивач [PERSON] зазначає, що Державні акти на право власності на земельні ділянки обох відповідачів необхідно визнати недійсними, оскільки їх технічні документації, на підставі яких затверджувались проекти землеустрою та видавались Державні акти, не містять актів погодження меж їх земельних ділянок з сусідніми власниками (землекористувачами). Оцінюючи зміст технічних документацій та проекти відведення земельних ділянок (землеустрою) відповідачів, описаних вище, суд вважає, що вони виконані згідно діючого на той момент законодавства України, складені всі документи, які перелічені в законі і у відповідній формі. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами по справі ні Законом України „Про землеустрій", який є спеціальним законодавчим актом, ні іншими Законами або підзаконними актами не передбачена обов`язкова наявність в технічній документації акту погодження меж земельної ділянки з сусідніми землекористувачами (власниками). За таких обставин первісний позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, у своєму позові [PERSON] вимагає визнати недійсними обидва Державні акти про право власності на земельні ділянки відповідачів і скасування їх реєстрації, не ставлячи питання про скасування рішень Київської міської ради, на підставі яких були видані оскаржувані акти. За будь-яких обставин суд не вправі визнати такі державні акти недійсними, оскільки на час розгляду даної справи рішення органу місцевого самоврядування, на підставі яких і видані акти не скасовані, не змінені на підставі Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009, або в судового порядку, а також не оскаржені відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст.23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Згідно ч.1, ст.24 ЗК України (в редакції 1990 року) право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1993 року він є користувачем земельної ділянки площею 0,13 м2, розташованої в [ADDRESS] , а оскільки чинним на той момент земельним законодавством передавалась у власність громадян земельна ділянка площею не більше 0,1 га, тому позивачу 29.01.1998 року розпорядженням Київської міської державної адміністрації №148 було надано земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, а 28.12.1998 року йому було видано Державний акт №90-2-00063 на право приватної власності на зазначену земельну ділянку. В той же час позивач продовжив користуватись і рештою земельної ділянки 0,03 га, сплачуючи за її користування податок на землю. Вважає незаконним внесення даної площі земельної ділянки, що перебуває у його користуванні, до площі земельних ділянок відповідачів. Аналізуючи вказані пояснення позивача, а також зміст довідки об`єднання „Рада громадського самоврядування мікрорайону Бортничі" від 24.05.2011 року №256-6.9, суд вважає, що їх не можна покласти в основу рішення, оскільки згідно діючого на той момент законодавства [PERSON] з метою користування земельною ділянкою мав би отримати Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, або укласти один із договорів на тимчасове користування земельною ділянкою або оренди земельної ділянки і зареєструвати його відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, що ним не було здійснено. Вказане він підтвердив у судовому засіданні, а тому він не набув права користування або права на оренду земельної ділянки площею 0,02 га, якою користувався без будь-яких правових підстав. Крім того, зміст вказаної довідки не містить правового обґрунтування та його підтвердження, а тільки констатує факт користування земельною ділянкою позивачем. Крім того, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства №129/02 від 30.08.2013 року, складеним Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації було зафіксовано, що шість точок повороту не закріплені і розташовані на земельній ділянці самовільно зайнятій [PERSON] , а також виявлено порушення: самовільно зайнята площа на земельній ділянці по [ADDRESS] складає 87,47 [ADDRESS] . Даний акт на час розгляду справи є дійсним, не скасованим, не зміненим і не оскарженим у встановленому законом порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] незаконно користується 87,47 м2 земельної ділянки відповідача [PERSON] та 85,74 м2 відповідача [PERSON] , що знайшло своє повне підтвердження у судовому засіданні. За таких обставин необхідно зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ), яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту про право власності від 28.04.2006 року №[NUMBER] шляхом демонтажу за власний рахунок паркану, позначеного в абрисі вказаної земельної ділянки, який є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) (стор.10 додатку 1), зобов`язати позивача звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки відповідача площею 85,74 м2, (кадастровий номер [NUMBER] ), зображену на схемі самовільно зайнятих земельних ділянок, яка є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) (стор.11 додатку 1) шляхом припинення її використання для експлуатації і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, розміщених на суміжній земельній ділянці по [ADDRESS] та демонтажу наявних інженерних мереж, зобов`язати позивача не чинити перешкоди у закріпленні точок повороту 3,4 меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) межовими знаками та не чинити перешкоди відповідачу у встановленні паркану в його межах, які зображені в абрисі земельної ділянки (стор.10 додатку 1), а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 8 816 грн. витрат за надання правничої допомоги в порядку ст.137 ЦПК України, 229 грн. 41 коп. судового збору згідно ст.141 ЦПК України, які підтверджені документально, частково задовольнивши зустрічний позов [PERSON] . Також слід частково задовольнити зустрічний позов [PERSON] і зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності земельною ділянкою, розташованою в [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ), яка належить [PERSON] на праві власності на підставі Державного акту про право власності від 31.01.2006 року №10-7-04932 шляхом демонтажу за власний рахунок паркану, позначеного в абрисі вказаної земельної ділянки, який є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) (стор.10 додатку 1), зобов`язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки [PERSON] площею 87,47 м2, (кадастровий номер [NUMBER] ), зображену на схемі самовільно зайнятих земельних ділянок, яка є невід`ємною частиною технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) зовнішніх меж земельної ділянки (кадастровий номер 8 : [NUMBER] ) (стор.11 додатку 1) шляхом припинення її використання для експлуатації і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, розміщених на суміжній земельній ділянці по [ADDRESS] та демонтажу наявних інженерних мереж та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у закріпленні точок повороту 7,8,9,10 меж земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ) межовими знаками та не чинити перешкоди [PERSON] у встановленні паркану в його межах, які зображені в абрисі земельної ділянки (стор.10 додатку 1), а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 8 816 грн. витрат за надання правничої допомоги в порядку ст.137 ЦПК України, 229 грн. 41 коп. судового збору згідно ст.141 ЦПК України, які підтверджені документально. Ствердження позивача [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] пропустили строк звернення до суду з зустрічним позовом і судові слід застосувати строк позовної давності, суд не може покласти в основу рішення, оскільки вони спростовуються показаннями самих відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що вони дізнались про порушення [PERSON] їх земельного права тільки з тексту його позову, отримавши його після відкриття провадження у справі, і дані пояснення не спростовані [PERSON] у будь-який спосіб. Крім того, суд також не може покласти в основу рішення показання [PERSON] , що він користувався земельною ділянкою 0,03 га на підставі розпорядження представника Президента України Харківської районної у м. Києві державної адміністрації від 23.06.1994 року №302 „Про розгляд заяв громадян", який надав дозвіл йому на тимчасове користування земельною ділянкою площею 0,6 га під городництво, оскільки дане розпорядження не містить прізвища позивача [PERSON] та його адреси знаходження земельної ділянки, при цьому дане розпорядження не є документом, за яким особи набувають право користування земельною ділянкою. У відповідності до п.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження обставини нанесення [PERSON] [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, тому зустрічні позовні вимоги обох відповідачів в частині про відшкодування 20 000 грн. моральної шкоди кожному не підлягають задоволенню.

Outcome: partial