Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" пред'явив позов в суд до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору №72908 від 29 серпня 2007 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ "Державний ощадний банк України , правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України" та відповідачем [PERSON] 30 серпня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно до умов якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,29 га. В порушення умов кредитного договору №72908 від 29 серпня 2007 року відповідач [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов'язань, не погашає кредит та щомісячну сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів і станом на 04 грудня 2014 року за позичальником виникла заборгованість перед ПАТ "Державний ощадний банк України'" в розмірі 96 399 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 463 878,87 гривень, з яких: - заборгованість за основним боргом у сумі 76 184,70 доларів США, - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 4 528,05 доларів США, - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 3 404,06 доларів США, - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 7 537,09 доларів США, - заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом у сумі 1 468,94 США, - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту у сумі 160,92 США, - 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту у сумі 933,75 доларів США, - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту у сумі 2 181,49 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимови викладені в позовній заяві підтримав повністю та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив в судовому засіданні , в 2007 році він отримав кредит в ВАТ Державний ощадний банк України " 100000 доларів США з сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13, 5 % річних . В забезпечення виконання кредиту ним також було укладено іпотечний договір відповідно до якого він надав в іпотеку банку житловий будинок [ADDRESS] який належить йому на праві особистої власності . У зв'язку з економічною кризою, не має можливості погашати кредит. Позовні вимоги визнає у повному об'ємі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю та пояснив в суді, він проживає в [ADDRESS]. Не заперечує проти його виселення з будинку [PERSON] , [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явились по невідомій суду причині тому суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Заслухавши представника позивача, відповідачів [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № 72908 від 29 серпня 2007 року відповідачу [PERSON] було надано кредит в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 13,0 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 28 серпня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] 30 серпня 2007 року було укладено іпотечний договір, згідно до умов якого відповідачка [PERSON] надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,29 га.. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії, відсотків за користування кредитом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від позичальника від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В судовому засіданні встановлено, що в порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] не погашає щомісячно кредит та відсотки за його користування і станом на 04 грудня 2014 року за позичальником виникла заборгованість перед ПАТ "Державний ощадний банк України'" в розмірі 96 399 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 463 878,87 гривень, з яких: - заборгованість за основним боргом у сумі 76 184,70 доларів США, - нарахована пеня за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 4 528,05 доларів США, - 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 3 404,06 доларів США, - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 7 537,09 доларів США, - заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитом у сумі 1 468,94 США, - нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту у сумі 160,92 США, - 3 % річних за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту у сумі 933,75 доларів США, - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків по кредиту у сумі 2 181,49 доларів США. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається також і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Відповідно частини 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку " звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають із кредитних правовідносин " судам роз'яснено, що при розгляді позову іпотеко держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що відповідно до частини 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України "Про іпотеку " виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з для отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 9 жовтня 2014 року ПАТ "Держаний Ощадний банк України " направив лист відповідачам з вимогою про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, нарахованих за користування кредитними коштами в тридцяти денний строк та у разі не виконання в зазначений строк цієї вимоги банком буде розпочате звернення стягнення на предмет іпотеки. Лист містить також вимогу про добровільне звільнення житлового будинку усіма мешканцями у разі невиконання порушеного зобов'язання. Вказаний лист з вимогою [PERSON] отримав 22 жовтня 2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 4 квітня 2014 року за № 905537013. У передбачений тридцяти денний строк вказана вимога відповідачем не виконана. Відповідно до договору іпотеки від 13 серпня 2007 року (розділ 6) сторони визначили, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено як на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або ж відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. При цьому, у разі порушення умов кредитного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про усунення порушення не пізніше тридцяти денного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору за Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", яка регулює порядок реалізації предмета іпотеки за рішення суду, суд може визначити один з наступних способів реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за наявності відповідного рішення суду або відповідного застереження в іпотечному договорі, а також встановлює порядок такого продажу. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої 2.nsf/link1/ed_2014_07_20/pravo1/T990606.html?pravo=1">Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012р. резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому слід зазначити, що 07.06.2014р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. за № 1304-VII, згідно з яким протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ізстаттею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Разом з тим, на підтвердження обставин, за яких може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", передбачених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»" зокрема підтвердження постійного проживання за адресою [ADDRESS] Проте, як встановлено судом, Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] що підтверджується довідкою ГУ ДМС України в Закарпатській області Окрім того, судом встановлено, що Відповідачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], загальною площею 253, 00 кв. м що стверджується договором іпотеки, укладеним 30 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством " Держаний ощадний банк України" та [PERSON], за яким останній передав в іпотеку будинок [ADDRESS] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] загальна площа якого 253 ,00 кв. м не є місцем постійного проживання Відповідача, та останній має у власності інше нерухоме житлове майно будинок [ADDRESS], відтак суд не вбачає підстав для застосування обмежень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а тому, суд дійшов висновку, що в даному випадку можливо звернення стягнення на предмет іпотеки будинок [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством " Держаний ощадний банк України" за Кредитним договором № 72908 від 29 серпня 2007 року . Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, на підставі встановлених судом обставин та зазначених норм Закону, суд вважає, що у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 72908 від 29 серпня 2007 року в розмірі 14639878 гривень 87 копійок , слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме будинок [ADDRESS], загальною площею 253,00 кв. м., житловою - 138, 4 кв. м. та належить Відповідачу Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому у зв'язку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved