Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого неодноразово збільшував (а.с. 25-26,40-41,52-53) та в обгрунтування якого вказав, що працював у відповідача на посаді слюсаря з 20.09.2010 р. по 25.12.2013р. та був звільнений за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку з самоліквідацією підприємства. Оскільки на день звільнення розрахунок з позивачем повністю не проведено, позивач просить суд стягнути з відповідача забогованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 2 900 грн. 44 коп., а також 21 600 грн. 48 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а всього - 24 500 грн.92 коп.. В судовому засіданні позивач позов підтримав позов з наведених підстав та просив позов задовольнити. Представники відповідача та 3-ї особи на стороні відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судові засідання на неодноразові виклики не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи та встановив, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно положень статті 116, ч. 1 статті 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою таких сум. У разі спору щодо розміру сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 20.09.2010 р. по 25.12.2013р. працював у відповідача на посаді слюсаря згідно наказу №77 від 20.09.2010р. (а.с 6) та 25.12.2013р.був звільнений за п.1 ст.40 КЗпП України у зв"язку з самоліквідацією підприємства (а.с.9 ). З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що заробітна плата на день його звільнення виплачена не повністю, заборгованість складає 2900 грн. 44 коп., тому, на підставі положень ст.117 КЗпП України, вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, середній заробіток за період з листопада 2013 року по 21.07.2014 року складає : 122,73 грн. (середньоденний заробіток) х 176 (робочих днів) = 21600,48 грн. (а.с.53 ). За таких обставин суд приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача є цілком обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільняються від сплати судового збору при подачі позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, які випливають з трудових правовідносин, тому суд стягує з ТОВ "Елкопласт-Укр" на користь держави 245 грн.. судового збору.

Outcome: approved