Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в 30000 грн., та стягнути з ПАТ «СТ «Іллічівське» матеріальну шкоду у розмірі 15622 грн. 49 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.09.2013 року біля 03 год. 50 хв. в м. Чернігові [PERSON] , керуючи автомобілем [NUMBER], та рухаючись по проспекту Перемоги в районі будинку № 73, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останньому були заподіяні тілесні ушкодження. 03.03.2015 року слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі ч. 2 ст. 286 КК України відносно [PERSON] Проте, позивач зазначає, що в матеріалах кримінального провадження містяться докази того, що він отримав в результаті ДТП тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, а також встановлено факт порушення водієм [PERSON] п. 12.3 (у випадку, якщо водій діяв в умовах відсутності його засліплення), п. 19.3 (у випадку, якщо водій діяв в умовах його засліплення) Правил дорожнього руху України. В результаті отриманих тілесних ушкоджень витрати на лікування становлять 6622 грн. 49 коп., а також він потребує санаторно-курортного лікування, мінімальна вартість якого становить 9000 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, то просить стягнути матеріальну шкоду з ПАТ СК «Іллічівське. В результаті ДТП позивачу завдана моральна шкода, після отриманих травм позивач вимушений був тривалий час лікуватися в умовах стаціонарного відділення лікарні, а також була встановлена 2 група інвалідності. Після ДТП був порушений нормальний уклад життя, крім того, через тілесні ушкодження виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання. Моральну шкоду позивач оцінює в 30000 грн. В судовому засіданні від 09.09.2016 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, по суті позивач пояснив, що 02.09.2013 року переходячи дорогу по проспекту Перемоги на нього здійснив наїзд відповідач. Позивач стверджує, що він перебував у тверезому стані, оскільки повертався з роботи з відрядження. Ніяких досліджень з метою встановлення наявності алкогольного сп»яніння не проводилось. В результаті травми голови, отриманої під час ДТП, йому встановлена 2 група інвалідності. В судове засідання 04.10.2016 позивач та представник не з»явились. Ними подано заяву про залишення позову в частині вимог до [PERSON] про стягнення моральної шкоди без розгляду. Підтримують позовні вимоги до ПАТ «СТ Іллічівське» та просять справу розглянути без їх участі. Ухвалою суду від 04.10.2016 позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн. залишено без розгляду. Представник відповідача ПАТ СК «Іллічівське» в судове засідання не з»явився, надав письмові пояснення. Згідно наданих письмових пояснень відповідач заперечує позов, з тих підстав, що вина [PERSON] не доведена, оскільки кримінальне провадження закрито. Також вказує, на те, що позивачем не обґрунтовані витрати на лікування, оскільки витрати згідно чеків на суму 735 грн. 09 коп. за період з 27.03.2014 року по 04.04.2014 рік не відносяться до витрат понесених у зв»язку із заподіяною шкодою в результаті ДТП. Заперечує відповідач проти витрат на санаторно курортне лікування на суму 9000 грн., оскільки вони позивачем фактично понесені не були. Крім того, відповідач вказує на передчасність вимог, оскільки відсутні звернення позивача до страхової компанії для виплати страхового відшкодування. Вислухавши думку осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали закритого кримінального провадження № 12013260010004718, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Крім того, згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з роз"ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п.4 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. При цьому, відповідно до п.16 вказаної постанови роз»яснено, що згідно з ст. 21 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності, власники наземних транспортних засобів зобов"язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Враховуючи положення ст.1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обовязку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст.33 Закону обовязку зясовується судом першої інстанції. В ході судового розгляду встановлено що 02.09.2013 року біля 03 год. 50 хв. в м. Чернігові [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], та рухаючись по проспекту Перемоги в районі будинку № 73, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], в результаті чого останньому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, відповідно до висновку експерта № 1358 від 16.12.2013. (а.с. 70 кримінального провадження). Відповідач [PERSON]І керував автомобілем під час ДТП, яке відбулось 02.09.2013, а тому, відповідно до вимог ст.1187 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. За нормами цієї статті він звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доказів того, що мала місце непереборна сила чи умисел потерпілого немає, що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 121326010004718, яке було закрито 03.03.2015 року слідчим СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області у зв»язку з відсутністю доказів вини [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до копії виписки - епікризу № 14181 від 24.09.2013 року (а.с.13) [PERSON] встановлено діагноз: ЗЧМТ, перелом правої скроневої кістки. Травматичний субдуральний крововилив в правій скроневій області. Забій головного мозку. [PERSON] попереково-крижового відділу хребта, правого стегна, правої гомілки, лівого плечового суглоба. Забійні садна 4,5 пальців правої кисті, губ. Відповідно до виписки епікризу № 15295 та № 16820 [PERSON] в період з 24.09.3013 по 23.10.2013 та з 27.10.2014 по 08.11.2014 перебував на лікуванні в неврологічному відділенні Чернігівської обласної лікарні, у зв»язку з наслідками травм отриманих під час ДТП 02.09.2013. (а.с. 15, 17) 19.12.2013 [PERSON] встановлена 2 група інвалідності, про що свідчить довідка МСЕК (а.с. 21). Відповідно до полісу № АС/5257272 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.08.2013 року, цивільно- правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ "СТ «Іллічівське". До сфери обов"язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об"єктом обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов"язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров"ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров»ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов»язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов»язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов»язання згідно з договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов»язанні ним є страховик). За правилами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 02.09.13 року [PERSON], який керував автомобілем на час виникнення дорожньо-транспортної пригоди направляв до ПрАТ «СТ «Іллічівське» та ПрАТ «Грандвіс» повідомлення про настання страхової події (а.с. 47). Позивач [PERSON] звертався до ПрАТ «СТ «Іллічівське» про виплату страхового відшкодування, про що свідчить копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 23). Згідно п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 24 вищевказаного Закону у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно фіскальних чеків (а.с. 63-68) витрати на лікування позивача становлять 5850 грн. 50 коп., які підлягають відшкодуванню. Витрати на суму 772 грн. 99 коп. (згідно фіскальних чеків від 27.03.2014 на суму 12 грн. 81 коп, від 01.04.2014 на суму 33 грн. 63 коп., від 30.03.2014 на суму 36 грн. 90 коп., від 28.03.2014 на суму 30 грн, від 18.03.2014 на суму 56 грн. 78 коп та 407 грн. 28 коп., від 02.04.2014 на суму 9 грн. 39 коп., від 27.03.2014 на суму 78 грн. 87 коп. та 107 грн. 33 коп.) відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що ці витрати здійснені у зв»язку з ушкодженням здоров»я під час ДТП, яке сталось 02.09.2013. Також, не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення вартості санаторно-курортного лікування в розмірі 9000 грн., оскільки ці витрати реально не понесені відповідачем і не можуть бути стягнені на майбутнє. На підставі вищенаведеного, у даному випадку страхове відшкодування має виплачуватись ПрАТ «СТ «Іллічівське» на підставі полісу № АС/5257272 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.08.2013 року. Враховуючи, що таке страхове відшкодування відповідачем сплачено не було, воно підлягає стягненню в судовому порядку в розмірі 5850 грн. 50 коп. Підстав для зменшення розміру відшкодування відповідно до ст.. 1193 ЦК України суд не вбачає, оскільки з урахуванням фактичних обставин справи, характеру дії, обставин завдання шкоди, недоведеність перебування потерпілого в стані алкогольного сп»яніння, не встановлено, що допущена потерпілим необережність є грубою . Відповідно до ст.. 88 ЦК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь державного бюджету в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial