Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

26.11.2013 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свою вимогу позивач мотивує тим, що на підставі кредитного договору № 001-15152-180208 від 18.02.2008 р., укладеного між ТОВ "Комерційний Банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", та [PERSON], Банк відкрив [PERSON] картковий рахунок, випустив та надав платіжну картку, надав кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн. Моментом надання кредиту є здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів Держателя. В порушення умов договору [PERSON] не здійснила погашення заборгованості за кредитною лінією, внаслідок чого станом на 25.12.2012 р. у неї утворилася заборгованість на загальну суму 8088,80 грн., яка складається з: тіло кредиту 2565,71 грн., заборгованість за відсотками 2118,29 грн., заборгованість за комісіями 3404,80 грн., яку ПАТ "Дельта Банк" просить стягнути з [PERSON], а також понесені судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 229,40 грн. В судове засідання представник ПАТ "Дельта Банк" не з'явився, але зазначив у позовній заяві про розгляд справи без його присутності. Відповідачка в судовому засіданні позов ПАТ "Дельта Банк" не визнала та пояснила, що дійсно між нею та банком був укладений вказаний кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 3170 грн., який згідно умов договору повністю погасила ще у 2010 році, сплативши суму кредиту та інші платежі, передбачені умовами договору, в загальній сумі 4734 грн., тому заборгованість, яку нараховано банком, вважає безпідставною і просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Суд, ознайомившись із позовними вимогами ПАТ "Дельта Банк", заслухавши доводи відповідачки [PERSON], дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.02.2008 року між ТОВ "Комерційний банк "Дельта" та [PERSON] укладено договір № 001-15152-180208. ПАТ "Дельта Банк" є правонаступником ТОВ "Комерційний банк "Дельта". Відповідно до умов Договору банк відкрив відповідачці картковий рахунок, випустив та надав платіжну картку, відкрив кредитну лінію на загальну суму 30000 грн. та встановив ліміт кредитної лінії у сумі 3000 грн. Як вбачається з розрахунку, наданого до суду банком, в період з 25.02.2008 р. до 13.10.2008 р. з картки було знято готівку на загальну суму 3170 грн., що визнано відповідачкою. Погашення заборгованості за кредитом проводилося відповідачкою за період з 12.03.2008 р. до 05.08.2010 р. і сплачено банку 4734 грн., таким чином останній платіж було внесено відповідачкою 05.08.2010 р., що підтверджується розрахунком банку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 враховуючи положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. З наданих позивачем доказів не вбачається, що між сторонами укладався письмовий договір про збільшення позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Враховуючи, що останній платіж здійснено відповідачкою 05.08.2010 р., а позовну заяву подано тільки 26.11.2013 року, то позивачем пропущено загальну позовну давність на звернення до суду з даним позовом, оскільки з моменту внесення останнього платежу відповідачкою, тобто з 05.08.2010 року і до подання позову 26.11.2013 року пройшло понад три роки. За змістом ст. 267 ч. 4 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Отже, позовна заява подана до суду після закінчення трирічного строку, що є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позивачу в позові відмовлено.

Outcome: dismissed