Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, в якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 46,77 в умовних кадастрових гектарах на території Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, що належала [PERSON], який помер [INFO], за сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого 05.02.1996 року. Позовні вимоги мотивувала тим, що 01.01.1976 року в Кунисівському сільському ЗАГС Городенківського району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з [PERSON]. Спільно з чоловіком проживала в [ADDRESS]. За час спільного проживання в них народилось дві дочки - [PERSON], 1978 року народження та [PERSON] 1982 року народження. За життя, чоловікові позивача у встановленому законодавством порядку 05.02.1996 року видано сертифікат [NUMBER] на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки на земельну частку (пай) в розмірі 46,77 в умовних кадастрових гектарах на території Кунисівської сільської ради. Земельна частка (пай) знаходиться в орендному користуванні ППА "Вільхівці". Вартість земельної частки (паю) на даний час 48713,48 грн. [INFO] [PERSON] помер, не залишивши заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно. Його спадковим майном залишилась земельна частка (пай). Позивач як його дружина стала спадкоємцем, прийняла спадщину, але успадкувати земельну частку (пай) не має можливості так як втрачено сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки. На цій підставі постановою нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори від 04.11.2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно за законом. Рекомендовано в судовому порядку вирішити про визнання права на спадкове майно. Діти позивача претензій до спадкового майна не мають. В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов визнають. Кунисівська сільська рада позовні вимоги визнає. Передбачених ч.1 ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Як слідує з копії свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 20.07.2001 року [PERSON] помер [INFO] в с. Кунисівці. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв. Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Витягом з погосподарської книги № 188 за 2001-2005 р.р. стверджено, що в [ADDRESS] проживали: [PERSON], [PERSON] (помер [INFO].), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] з 01.01.1976 року перебували у шлюбі, що стверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER]. Свідоцтвами про народження [NUMBER] від 03.08.1978 р., [NUMBER] від 08.12.2015 р., стверджено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідачів - [PERSON] та [PERSON]. Стаття 553 ЦК УРСР, який діяв на час смерті [PERSON], передбачає, що спадкоємець за законом або за заповітом може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій; вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), що і кореспондується ч. 2 ст. 1274 ЦК України, згідно якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON]. Діти [PERSON] позов визнають повністю, що слідує з поданих до суду заяв. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON], оскільки на момент смерті чоловіка спільно з ним проживали і вели разом господарство, про що свідчить довідка № 453 від 31.10.2016 року, видана виконкомом Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, а саме право на земельну частку (пай) розміром 46,77 в умовних кадастрових гектарах на території Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Даний факт підтверджено копією рішення виконавчого комітету Кунисівської сільської ради народних депутатів № 1 від 30.01.1996 року "Про приватизацію земель товарного сільськогосподарського виробництва та видачу приватизаційних сертифікатів", списком пенсіонерів с/с "Кунисівська" для визначення земельної частки, витягом з книги реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки по с. Кунисівці Кунисівської сільської Ради народних депутатів Городенківського району Івано-Франківської області, копією державного акту на право колективної власності на землю серії ІФ 04-10-1/000017 з списком громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства. В районній газеті "Край"№ 34 (1369) від 01.09.2016 року розміщено оголошення про те, що втрачений земельний сертифікат серії ІФ-04 № 10-0522 від 05.02.1996 р. на ім'я [PERSON] вважати недійсним. З довідки № 460 від 01.11.2016 року, виданої виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради, встановлено, що на ім'я [PERSON] був виданий Кунисівською сільською радою земельний сертифікат [NUMBER] від 05.02.1996 р., земельна частка в умовних кадастрових гектарах становить 46,77; земля знаходиться в оренді ППА "Вільхівці". Згідно листа Відділу держгеокадастру у Городенківському районі № 29-28-0.4-1368/2-16 від 07.12.2016 року, нормативна грошова оцінка земельної частки (паю), що згідно виданого сертифікату ІФ-04 № 10-0522 належала [PERSON] розміром 46,77 ум.кад.га станом на 06.12.2016 р. становить 48713,48 грн. З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], на земельну частку (пай), оскільки спадкоємець не надав сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Пункт 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" від 10 листопада 1994 року №666/94 передбачає, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В силу вимог ч. 2 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачі не заперечують щодо задоволення позову, тому суд вважає, що є підстави для задоволення вимог позивача. На підставі ст.ст. 524, 530, 548, 549, 553 ЦК УРСР,

Outcome: approved