Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги позову зменшили, зменшені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 10.04.2016 року о 15-30 годин водій [PERSON], керуючи автомобілем „KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] на регульованому перехресті вул. Ахматової та просп. Григоренка в м. Києві, здійснюючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав дорогу автомобілю „Renault VelSatis", д.н.з. [NUMBER], який рухався по зустрічній смузі руху також на зелений сигнал світлофору під керуванням водія [PERSON], порушивши при цьому вимоги п.16.6 ПДР України. Своїми неправомірними діями [PERSON] завдав позивачу [PERSON], як власнику пошкодженого автомобіля, матеріальну шкоду в сумі 80 348 грн. 62 коп., що встановлено висновком автотоварознавчого дослідження №278/16 від 18.07.2016 року. Додатком №2 до даного висновку також визначена дійсна ринкова вартість даного автомобіля, яка складає таку ж суму, тобто транспортний засіб позивача є фізично знищеним. За правилами ст.30 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію автомобіля з місця ДТП. 31.08.2016 року АТ „Страхова компанія „АХА Страхування", де був застрахований автомобіль відповідача, сплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 39 048 грн. 62 коп. та 400 грн. витрат, пов'язаних з евакуацією автомобіля позивача. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути матеріальну шкоду, яка є різницею між її розміром, визначеним висновком і сплаченим страховим відшкодуванням страховою компанією, що становить 41 300 грн. Також позивач зазнав нервового стресу, так як прибув на територію України і на 3-ій день попав у ДТП, і тепер не може користуватись своїм улюбленим автомобілем, тому просять стягнути 5 000 грн. моральної шкоди з винуватця ДТП на його користь разом з судовими витратами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність його автомобіля була застрахована в АТ „Страхова компанія „АХА Страхування" згідно полісу обов'язкового страхування за завдану шкоду майну на 50 000 грн. і за договором добровільного страхування - на 100 000 грн., що в сумі складає 150 000 грн. Тобто всю матеріальну шкоду повинна компенсувати позивачу його страхова компанія в повному обсязі, оскільки вона не перевищує розмірі обох лімітів відповідальності. Будь-якої моральної шкоди він позивачу не завдавав. 3-тя особа: АТ „Страхова компанія „АХА Страхування" в судові засідання не з'явилась жодного разу, про розгляд справи юридична особа була неодноразово повідомлена належним чином (а.с.33; 85), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у відсутність свого представника не зверталась. 3-тя особа: Моторне (Транспортне) страхове бюро України в судове засідання також не з'явилось жодного разу, про розгляд справи юридична особа була неодноразово повідомлена належним чином (а.с.61; 79), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у відсутність свого представника також не зверталось. Заслухавши сторони, представника позивача, експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „KIA Sorento", д.н.з. [NUMBER], 2008 року випуску, сірого кольору, належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР-9 УДАІ м. Києва 27.11.2012 року (а.с.93). Автомобіль „Renault VelSatis", д.н.з. [NUMBER], „Renault VelSatis", д.н.з. [NUMBER], 2003 року випуску, чорного кольору, належить на праві власності позивачу [PERSON] (а.с.19; 103). Згідно п.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 зі змінами та доповненнями зазначає, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ст.456 ЦК. А п.4 цієї ж Постанови вказує, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо). Як встановлено у судовому засіданні, 10.04.2016 року о 15-30 годин водій [PERSON], керуючи автомобілем „KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER] на регульованому перехресті вул. Ахматової та просп. Григоренка в м. Києві, здійснюючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав дорогу автомобілю „Renault VelSatis", д.н.з. [NUMBER], який рухався по зустрічній смузі руху також на зелений сигнал світлофору під керуванням водія [PERSON], порушивши при цьому вимоги п.16.6 ПДР України. У відповідності до ч.4, ст.60 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва Заруби П.І. від 19.05.2016 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.6-9). Постановою судді Апеляційного суду м. Києва Гладія С.В. постанову судді Дарницького районного суду м. Києва Заруби П.І. від 19.05.2016 року було залишено без змін (а.с.10-15). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Як передбачено ч.1, ст.5 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Частина 1, ст.6 цього ж Закону зазначає, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. А ч.2, ст.7 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" продовжує, що проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Як вбачається з висновку №278/16 екпертоного автотоварознавчого дослідження від 18.07.2016 року, виконаним судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку автомобілю „Renault VelSatis", д.н.з. [NUMBER], пошкодженого 10.04.2016 року в результаті ДТП, становить 80 348 грн. 62 коп., а вартість його відновлювального ремонту - 292 520 грн. 23 коп. (а.с.15-18; 106-107). За додатком №2 до даного висновку ринкова вартість автомобілю позивача дорівнює тій же сумі 80 348 грн. 62 коп. (а.с.109-110). Допитаний в судовому засіданні в якості експерта [PERSON], пояснив, що він виконав експертний висновок №278/16 від 18.07.2016 року та додаток №2 до нього, і враховуючи розмір матеріальної шкоди та ринкову вартість автомобіля з економічної точки зору його недоцільно ремонтувати. Більшість механізмів та вузлів підлягають заміні, тому він не виключає, що даний транспортний засіб є фізично знищеним. За правилами п.30.1, ст.30 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Пункт 30.2, ст.30 того ж Закону України зазначає, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи із норм права вказаного Закону автомобіль позивача є фізично знищеним, так як його відновлювальний ремонт значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а матеріальна шкода завдана автомобілю дорівнює його ринковій вартості. Таким чином, позивачу як власнику даного транспортного засобу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. У відповідності до ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як зазначає ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. 5.12.2015 року [PERSON] як власник автомобіля „KIA Sorento, д.н.з. [NUMBER], уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8948769 з АТ „Страхова компанія „АХА Страхування", предметом страхування якого був його вказаний автомобіль. Строк дії даного договору тривав з 6.12.2015 року по 5.12.2016 року. Ліміт страхової відповідальності за пошкодження майна становить 50 000 грн., франшиза - 0 (а.с.42). Крім того, 5.12.2015 року [PERSON] разом із представником тієї ж страхової компанії підписали заяву-приєднання (акцепт) №2680916830 добровільного страхування цивільної відповідальності (приєднання), за яким страхова сума за Договором складає 100 000 грн., а строк дії договору - той же (а.с.73-74). Згідно п.3, ч.1, ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Як вбачається із розрахунку розміру страхового відшкодування, який підписаний 27.08.2016 року позивачем та заступником начальника відділу врегулювання складних збитків АТ „Страхова компанія „АХА Страхування", розмір страхового відшкодування складає: 80 348 грн. 62 коп. (матеріальна шкода автомобіля позивача) - 41 300 грн. (вартість автомобіля позивача після ДТП) - 0,00 (франшиза безумовна) + 400 грн. (витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП) = 39 448 грн. 62 коп. Вказана сума була отримана позивачем від вказаної страхової компанії, що було підтверджено [PERSON] та його представником у судовому засіданні. За правилами ч.1, ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначають ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), при цьому він фактично підмінює поняття цієї різниці вартістю свого автомобіля після ДТП. В судовому засіданні він та його представник пояснили, що не бажають повертати рештки пошкодженого автомобіля відповідачу у разі відшкодування суми. За таких обставин, оскільки транспортний засіб позивача є фізично знищеним, тому позивачу як власнику даного пошкодженого автомобіля відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, однак саме такої позовної вимоги він не заявляв. При цьому позивач [PERSON] повністю погодився з розміром страхової виплати і будь-яких вимог до АТ „Страхова компанія „АХА Страхування" не ставить. Виходячи з описаних вище обставин, у задоволенні частини позову про стягнення з відповідача на користь позивача 41 300 грн. як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою необхідно відмовити. У відповідності до п.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження у розумінні вимог ст.57-59 ЦПК України обставини нанесення відповідачем позивачу моральної шкоди в розмірі 5000 грн., тому і в задоволенні цієї частини позову необхідно також відмовити. Згідно ст.79; 88 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed