Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

У серпні 2015 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить надати [PERSON], який народився [INFO]., дозвіл на виїзд за межі України, разом з нею, без згоди та супроводу батька - [PERSON], до досягнення ним шістнадцяти років, надати їй або її представнику дозвіл на оформлення документів дитини для виїзду за державний кордон України - [PERSON], який народився [INFO]., без згоди та супроводу батька - [PERSON] (зміст позовних вимог наведено з урахуванням заяви від 02.12.2015 р. про уточнення позовних вимог, яка була прийнята Судом до розгляду, а. с. 99, 103). Від [PERSON] заперечень проти позову або заяви про визнання позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], який народився [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.09.2003 р. серії [NUMBER], встановлено рішенням Хмільницького міськрайонного суду Житомирської області від 10.11.2010 р. у справі № 2-736/2010 р. (а. с. 9, 12), та випливає з інших матеріалів справи. Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10.08.2005 р. у справі № 2-943/2005 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано, у подальшому було проведено реєстрацію розірвання шлюбу, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 04.10.2005 р. серії [NUMBER], з якого вбачається, що після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON] (а. с. 10, 11). Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Житомирської області від 10.11.2010 р. у справі № 2-736/2010 р. також встановлено, що, дитина - [PERSON], проживає з [PERSON] та перебуває на її матеріальному утриманні. [PERSON] з 01.12.2010 р. працює у м. Варшаві Республіки Польщі в Інституті "Пам'ятник - центр здоров'я дитини" на посаді лікаря-резидента, термін працевлаштування - до 30.11.2016 р., що підтверджується трудовим договором від 18.11.2010 р., додатком від 23.11.2012 р. до нього та довідкою від 21.07.2014 р. (а. с. 26 - 28, 34, 38), має дозвіл на довготермінове перебування на території Республіки Польщі (а. с. 36 - 37), де з 20.11.2014 р. зареєстрована на постійному місці проживанні за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою від 20.11.2014 р. про реєстрацію на постійне місце проживання (а. с. 40) Та обставина, що [PERSON] проживає з [PERSON] та перебуває на її матеріальному утриманні, у тому числі - у Республіці Польщі, у належних умовах підтверджується також письмовими поясненнями (підтвердженням) від 26.03.2010 р. [PERSON], посвідченням від 29.03.2010 р. Хмільницької міської спілки поляків ім. Владислава Реймонта, висновком Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON], довідкою від 25.03.2010 р. № 83 Дошкільного навчального закладу № 7 м. Хмільника Вінницької області, характеристикою від 26.03.2010 р. № 23 [PERSON], виданою Середньою загальноосвітньою школою І - ІІІ ступенів № 1 м. Хмільника Вінницької області, договором від 01.09.2012 р. про навчання [PERSON], укладеним між Суспільною музичною школою І ступеня та [PERSON], довідкою від 16.07.204 р. № 09/2014 р., виданою Початковою школою Сестер Феліціянок № 28 ім. бл. М.\~Ангели Трушковської (м. Варшава), оцінкою від 26.01.2015 р. житлово-побутових умов дитини, складеною Центром соціального забезпечення району Вавер столичного м. Варшави, характеристикою на [PERSON], складеною Відділом організаційно-масової роботи Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області, характеристикою від 30.03.2015 р. [PERSON], виданою Комунальним закладом "Навчально-виховний комплекс: Загальноосвітня школа І - ІІІ ступені - Гімназія № 1 Хмільника Вінницької області" та висновком Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про розв'язання спору між [PERSON] та [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд дитини за державний кордон без згоди батька (а. с. 19, 20, 21, 29, 30, 31 - 33, 35, 42 - 43, 48, 50, 117). Зі змісту позовної заяви, письмових пояснень від 02.12.2015 р. та усних пояснень представників [PERSON], заяв від 11.05.2011 р., від 22.06.2012 р., 15.05.2013 р. та від 04.07.2014 р. [PERSON] (а. с. 44 - 47), висновку Виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про розв'язання спору між [PERSON] та [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд дитини за державний кордон без згоди батька (а. с. 117) та довідки від 16.07.204 р. № 09/2014 р., виданою Початковою школою Сестер Феліціянок № 28 ім. бл. М.\~Ангели Трушковської (м. Варшава) (а. с. 35), випливає, що [PERSON] в 2011 - 2014 рр. виїжджав з України до Республіки Польщі у супровід матері - [PERSON], на підставі цих заяв [PERSON], де проживав та навчався, однак у 2015 р. від [PERSON] такої заяви отримати не вдалось, оскільки він будь-яких відносин з [PERSON] не підтримує, його місцеперебування не відоме, за наявною у [PERSON] інформацією він проживає в Англії, у зв'язку з чим [PERSON] у разі повернення з Республіки Польщі до України не зможе повернутись до матері - [PERSON], у Республіку Польщу. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїзний документ дитини. Згідно з пунктом 1 Положення про проїзний документ дитини, затвердженого Указом Президента України від 07.09.1994 р. № 503/94, проїзний документ дитини дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчує особу неповнолітнього громадянина України під час перебування за її межами. Абзацами першим та другим частини другої статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою, абзацом третім частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (далі - Правила) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, проїзний документ дитини - [PERSON], який народився [INFO]., може бути оформлено на підставі нотаріально засвідченого клопотання його батьків - [PERSON] та [PERSON], а за відсутності згоди когось з них - на підставі відповідного рішення суду, при цьому [PERSON] має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків - [PERSON] та [PERSON], та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, або ж без згоди одного з батьків та у супроводі другого з батьків - на підставі відповідного рішення суду. Проте, як зазначалось вище, отримати від [PERSON] дозвіл (згоду) на оформлення у передбаченому законодавством України порядку проїзного документа дитини - [PERSON], та дозвіл (згоду) на виїзд [PERSON] разом з [PERSON] до Республіки Польщі, - неможливо у зв'язку тим, що місцеперебування [PERSON] невідоме, за наявною у [PERSON] інформацією він проживає в Англії, у зв'язку з чим [PERSON] у разі повернення з Республіки Польщі до України не зможе повернутись до матері - [PERSON], у Республіку Польщу. Виконавчий комітет Хмільницької міської ради Вінницької області не заперечує щодо надання [PERSON] дозволу на виїзд за межі України разом з матір'ю - [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON], що підтверджується висновком про розв'язання спору між [PERSON] та [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд дитини за державний кордон без згоди батька (а. с. 117). Згідно зі статтею 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім того, принципом 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 р. передбачено, що малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Разом з тим, підпунктом 1 пункту 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Суд, зважаючи на наведені вище норми Правил (підпункти 1 та 2 пункту 4), вважає, що при ухваленні судом рішення щодо виїзду дитини за межі України має бути визначено країну, до якої дитина має виїхати, та час перебування цій країні. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] має бути надано дозвіл на виїзд малолітньої дитини - [PERSON], який народився [INFO]., за межі України, та дозвіл без згоди [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини - [PERSON], який народився [INFO]., за межі України, проте з визначенням країни, до якої дитина має виїхати, та часу перебування у ній. У прохальній частині заяви від 02.12.2015 р про уточнення позовних вимог не вказано, до якої країни необхідно надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини - [PERSON],та на який період часу. Під час розгляду справи представник [PERSON] - [PERSON], пояснив, що цієї країною є Республіка Польща, а періодом часу - постійне місце проживання. Суд зазначає, що в частині визначення періоду часу ці пояснення не відповідають вказаним вище нормам Правил, а відтак цей період часу має бути визначено Судом. Визначаючи його, Суд виходить з такого. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Тобто, визначаючи цей період, Суд має враховувати право [PERSON] на безперешкодне спілкування з сином - [PERSON]. Також Суд враховує, що у Республіці Польщі [PERSON] буде перебувати на матеріальному утриманні матері - [PERSON], яка, як встановлено вище, працює у м. Варшаві Республіки Польщі в Інституті "Пам'ятник - центр здоров'я дитини" на посаді лікаря-резидента, термін працевлаштування - до 30.11.2016 р. Доказів того, що після 30.11.2016 р. [PERSON] залишиться у Республіці Польщі та матиме можливість матеріального утримання [PERSON] (буде працевлаштована), подано не було. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що періодом часу, на який має бути надано дозвіл на виїзд за межі України, а саме - до Республіки Польщі, [PERSON], є період з 22.01.2016 р. (найближчий день можливого набрання законної сили рішенням Суду) по 30.11.2016 р. Таким чином позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 243,60 грн. (сплачений нею судовий збір, а. с. 2, 3).

Outcome: partial