Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, в якій просить стягнути на її користь 500 000,00 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька - [PERSON] , померлого [INFO] , внаслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування позовної заяви позивачка посилалася на те, що вона є дочкою [PERSON] , який 15 січня 2003 року о 15 год. 30 хв., у лаві 116, під час виконання трудових обов`язків на посаді ГРОЗ, ДВАТ «Шахта імені Героїв Космосу» ДХК «Павлоградвугілля» (правонаступником якого є ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»), був смертельно травмований. У зв`язку з цим 30.01.2003 року на ДВАТ «Шахта імені Героїв Космосу» ДХК «Павлоградвугілля» був складений акт № 2 про нещасний випадок, який трапився з [PERSON] , внаслідок порушень працівниками шахти інструкції по охороні праці. Внаслідок втрати батька, позивачці завдана моральна шкода, яка полягає в постійно психологічно-емоційних відчуттях страждання, так як остання була позбавлена батьківського піклування й допомоги на все життя, проживання у неповній сім`ї, відчуття неповноцінного дитинства, що обумовлено відсутністю батьківської турботи для гармонічного розвитку дитини, що свідчить про втрату нормальних життєвих зв`язків, пов`язаних із загибеллю її батька. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2020 року розгляд справи призначено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого останній просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачкою не доведено свій психічний стан відповідними докази, серед яких мають бути висновки судових експертиз. Крім того, не доведений причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, що звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду, а також те, що ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» є неналежним відповідачем, так як нещасний випадок трапився [INFO], а на той час обов`язок щодо відшкодування моральної шкоди покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадів на виробництві та професійних захворювань України. Просив також застосувати для даних правовідносин строки позовної давності, у зв`язку з їх пропуском позивачкою відповідно до положень ст. 71 ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до заяв позивачки, представника позивачки - адвоката Дерев`янка О.А. від 11.08.2020 року, останні просили розглядати справу без їх участі, з підтриманням позовних вимог у повному обсязі на доводах та підставах, зазначених у позові. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог на підставах та доводах, зазначених у відзиві. Під час розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання від 09.10.2020 року про витребування від Павлоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Дніпропетровської області інформації про відшкодування моральної шкоди [PERSON] , завданої смертю [PERSON] , за рахунок Фонду. Проте, судом, на місці, ухвалено відмовити представнику відповідача у задоволенні зазначеного клопотання на підставах визначених у ст.ст. 83,84 ЦПК України. Крім того, ухвалами Павлоградського міськрайонного суду від 30 вересня 2010 року, кожною окремо, представнику відповідача було відмовлено щодо переходу зі спрощеного позовного провадження до загального у зазначеній цивільній справі, а також про об`єднання зазначеної цивільної справи зі цивільною справою за позовом [PERSON] до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, оскільки вимоги мають тотожний характер та заявлені до одного відповідача. Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження. [PERSON] , як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16 січня 2003 року, актовий запис про смерть зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області за № 87 від 16.01.2003 року, помер [INFO] , причина смерті - перелом основи та склепіння черепа. Відповідно до акту № 2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 від 30.01.2003 року, затвердженим 30.01.2003 року директором голови правління ДВАТ «Шахта імені Героїв Космосу» ДХК «Павлоградвугілля» (правонаступником якого є ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»), який стався 15 січня 2003 року о 15 годині 30 хвилин з [PERSON] , посада - ГРОЗ , комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що внаслідок розриву тягового ланцюга переміщений комбайн вдарив по голові [PERSON] (п. 6 Акту), а причинами настання нещасного випадку стали: знаходження постраждалого у безпечній зоні; не виконання інструкції по експлуатації комбайну КА - 80 та ВСП МГВМ дільниці в частині відсутності контролю за станом натягування тягового ланцюга; низька технологічна дисципліна серед робочих та ІТР дільниці № 5 (п. 7 Акту). Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом. Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою батька, завдає позивачці душевних страждань, позивачка була позбавлена батьківського піклування як в дитинстві, так і на даний час, позбавлена можливості спілкуватися з рідною, близькою людиною, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладанням з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини - це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з чим, вважаю, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із встановленням причинного зв`язку смерті її батька та отриманими ушкодженнями на виробництві, під час виконання ним трудових обов`язків, а також з істотності вимушених змін у життєвих стосунках позивачки, пов`язаних із втратою батька, оскільки вона втратила батька у малолітньому дитинстві, ставши напівсиротою, тоді, як батько був опорою її життя, так як піклувався за нею. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, оскільки батько позивачки отримав тілесні ушкодження у зв`язку з незабезпеченням йому безпечних та нешкідливих умов праці, тому ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» є особою, що несе відповідальність за порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Доводи представника відповідача про те, що ПрАТ «ДТЕК Павлоградвгілля» не є належним відповідачем, так як нещасний випадок стався з потерпілим [PERSON] [INFO], а на той час, згідно діючого законодавства, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, так як суд застосовує правові норми діючого законодавства на час звернення позивача за захистом своїх порушених прав у вигляді відшкодування моральної шкоди, так як право на зазначене відшкодування носить тривалий характер, як моральна компенсація за перенесені душевні страждання як в минулому, так і ті, які позивач продовжує відчувати у теперішньому часі, у зв`язку з втратою близької людини. Щодо застосування судом строків позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Тому, з урахуванням п. 3 ч.1 ст. 268 ЦК України, клопотання представника відповідача про застосування судом строків позовної давності щодо порушення позивачем строків звернення до суду, не підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає неприйнятними доводи представника відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачці моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв`язку зі смертю батька доведений матеріалами справи. Позивачка внаслідок втрати батька переживає нервові потрясіння, пов`язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки, який загинув у молодому віці. За змістом статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Інші доводи представника відповідача зводяться до переоцінки доказів отриманих під час розгляду справи, тому суд не бере їх до уваги. Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Беручи до уваги, що смерть потерпілого настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань позивачки, оскільки смерть батька призвела до того, що позивачка стала напівсиротою у неповних 3 роки, її становлення та розвиток відбувався без любові та турботи рідного батька, та, надалі, вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже втратила піклування від батька та спілкування з рідною людиною. Смертю батька позивачці завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний уклад її життя. Виходячи з цих обставин, суд, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивачки, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 180 000, 00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1. ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивачка подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок травмування на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 800,00 грн.

Outcome: partial