Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Представник Комунального закладу охорони здоров'я "Обласного протитуберкульозного диспансеру №3" Сергієнко С. М. звернулася до суду з заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до Комунального закладу охорони здоров'я "Обласна психіатрична лікарня №1" терміном на три місяці для лікування заразної форми туберкульозу. В обґрунтування заяви зазначено, що у [PERSON], [INFO], зміни в легенях вперше виявлені у квітні 2018 році при обстеженні у сімейного лікаря за місцем мешкання. 27.04.2018 [PERSON] госпіталізована до Комунального закладу хорони здоров'я "Обласний протитуберкульозний диспансер №3" для подальшого обстеження та лікування, де перебувала до 11.05.2018. Лікарсько-консультативною комісією 08.05.2018 у [PERSON] вперше діагностований туберкульоз верхньої частки правої легені інфільтративний з деструкцією та бактеріовиділеннями. Перебуваючи в ОПТД №3 [PERSON] протягом всього періоду лікування зловживала алкогольними напоями, порушувала режим медичного закладу, на зауваження медичного персоналу не реагувала. Неодноразові бесіди про необхідність лікування, шкоду алкоголю для її здоров'я та щодо необхідності дотримання протиепідеміологічного режиму, ніяким чином не вплинуло на її поведінку. Вимоги протиепідемічного режиму [PERSON] не виконуються. 07 травня 2018 року [PERSON] консультована лікарем - психіатром та лікарем -наркологом з приводу зловживання [PERSON] спиртними напоями (діагноз F 10.20) та змін особистості та поведінки в результаті зловживання алкоголем. Відповідно до висновку ЛКК КЗОЗ "Обласного протитуберкульозного диспансеру №3" від 12.05.2018 за №6 [PERSON] має діагноз рифампіцин резистентного туберкульозу (Риф ТБ) легенів інфільтративний з деструкцією та бактерівиділеннями. У зв'язку із відсутністю мотивації до лікування, схильністю до систематичних порушень режиму на тлі зловживання алкоголем, становить небезпеку зараження туберкульозом здорових осіб. Тому вона потребує лікування в умовах Комунального закладу охорони здоров'я "Обласна психіатрична лікарня №1", терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні №1 є відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити її на лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Під час судового розгляду представник заявника адвокат Сергієнко С. М. підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Наполягала на необхідності примусової госпіталізації [PERSON] для лікування заразної форми туберкульозу. Заінтересована особа [PERSON], яка належним чином повідомлена про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явилася, будь-яких заяв, у тому числі і заперечень проти заяви про її примусову госпіталізацію, не подавала. Враховуючи, що заінтересована особа [PERSON] належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, а також з урахуванням відомостей протитуберкульозного закладу щодо загрози розповсюдження хвороби, відповідно до ст. 223, ч. 2 ст. 345 ЦПК України, судовий розгляд проведено за її відсутністю. Вислухавши представника заявника, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 від 12.05.2018 за №6 [PERSON] має має діагноз рифампіцин резистентного туберкульозу (Риф ТБ) легенів інфільтративний з деструкцією та бактерівиділеннями. У зв'язку із відсутністю мотивації до лікування, схильністю до систематичних порушень режиму на тлі зловживання алкоголем, становить небезпеку зараження туберкульозом здорових осіб. Тому вона потребує лікування в умовах Комунального закладу охорони здоров'я "Обласна психіатрична лікарня №1", терміном на три місяці (а. с. 5). Наявність у [PERSON] захворювання на небезпечну форму туберкульозу, діагнозу F 10.20,а також її ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними етапного епікризу із історії хвороби №2018/81, виписки з амбулаторної карти №077758, консультативних довідок психіатра та нарколога, доповідних записок, копії яких додані до заяви. (а. с. 6-9). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Представником КЗОЗ "Обласного протитуберкульозного диспансеру №3" надано докази того, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу, а також має діагноз F 10.20,під час амбулаторного та стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] хвора на заразну форму туберкульозу, супутній діагноз F 10.20,ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 про примусову госпіталізацію [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1 для лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved