Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що працював на підприємстві відповідача та був звільнений з посади машиніста підземних установок 3-ого розряду відокремленого підрозділу "Шахта Вергелівська" 05 листопада 2014 року у зв'язку з виходом на пенсію. За період його роботи з червня 2014 року по жовтень 2014 року утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 17563 грн., яку відповідач не виплатив йому у день звільнення. Крім того, відповідач не виплатив йому заробітну плату за листопад 2014 року. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за листопад 2014 року та згідно зі ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 06 листопада 2014 року по 28 серпня 2015 року у розмірі 21529,16 грн. Представник позивача неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 23 вересня 2016 року просить стягнути з відповідача на користь позивач компенсацію за затримку у виплаті заробітної плати у сумі 105694,56 грн., посилаючись на те, що судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 17 листопада 2015 року з відповідача на користь позивач була стягнута заборгованість по заробітній платі у сумі 17563 грн. Проте відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачу заробітну плату. Середньоденна заробітна плата позивача складає 227,79 грн. Таким чином , компенсація за затримку у виплаті заробітної плати складає за період з 06 листопада 2014 року по 23 вересня 2016 року за 453 дні складає 105694,56 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Суду зазначив, що у заяві про збільшення позовних вимог була допущена описка у кількості робочих днів та замість 453 дні слід вважати вірним кількість днів затримки 464. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Разом з тим, відповідач надав суду заперечення в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до довідки № 272 від 13.07.2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 17563 грн.,за листопада нараховано 18700 грн. Проте, просять врахувати, що підприємство є планово збитковим вугледобувним підприємством, яке у 2014 році частково фінансувалося за рахунок державного бюджету. Фактичне розташування ВП "Шахта Вергелівська" - м.Брянка Луганської області, що знаходить в зоні проведення АТО. Тому підприємство не несе відповідальності за невиконання зобов'язань не з вини підприємства. Крім того, просять застосувати строк позовної давності., оскільки діє тримісячний строк звернення позивача до суду з позовом, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2912 року у справі № 4-рп/2012 встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування при цьому моральної шкоди встановлюється тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався про те, що власник або уповноважений ним орган,з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на підприємстві відповідача з 11 липня 1984 року та звільнився 05 листопада 2014 року у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджується ксерокопією трудової книжки позивача ( а.с.5-7 т.1). Згідно з судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 03 вересня 2015 року з державного підприємства «Луганськвугілля» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2014 року по 31 жовтня 2014 року у сумі 17563 грн. На виконанні у відділі державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві перебуває судовий наказ Октябрського районного суду м.Полтави від 03 вересня 2015 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за вищевказаним судовим наказом. Проте, до теперішнього часу відповідачем не сплачено на користь позивача заборгованість із заробітної плати. Згідно з ч. 1 ст.\~47, ч. 1 ст.\~116 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Норми\~ст. 117 КЗпП України\~передбачають, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі були задоволені, а тому суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день вирішення судом спору за період з 06 листопада 2014 року по 23 вересня 2016 року. Згідно з довідкою ВП "Шахта Вергелівська" ДП "Луганськвугілля" середньоденна заробітна плата позивача складає 227грн.79 коп. ( а.с.37 т.1). кількість днів затримки у виплаті заробітної плати складає 464 дня (листопад 2014 року 17, грудень 2014 року -23, січень 2015 року 16, лютий 2015 року 20, березень 2015 року 21, квітень 2015 року 21, травень 2015 року 18, червень 2015 року 20, липень 2015 року 23, серпень 2015 року 20, вересень 2015 року 22, жовтень 2015 року 21, листопада 2015 року 21, грудень 2015 року 23, січень 2016 року 15, лютий 2016 року 21, березень 2016 року 22, квітень 2016 року 20, травень 2016 року 19, червень 2016 року 20, липень 2016 року 21, серпень 2016 року 22, по 23 вересня 2016 року 17). А тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки у розмірі 105694 грн.56 коп. ( 227,79 х 464 робочих днів). Посилання відповідача на ту обставину, що сплинув строк звернення позивача до суду з позовом про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд вважає необґрунтованим з наступних підстав. Дійсно, рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування при цьому моральної шкоди встановлюється тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався про те, що власник або уповноважений ним орган,з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Проте, відповідачем не враховано, що перебіг тримісячного строку розпочинається з дня, коли працівник дізнався, що власник або уповноважений ним орган фактично з ним розрахувався. Разом з тим, відповідач фактично з позивачем не розрахувався, а тому тримісячний строк звернення позивача до суду не сплинув. Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1056 грн.94 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved