Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 15293,33 грн. заробітку за час простою та 16851,83 грн. надбавки за вислугу років. Вимоги мотивовані знаходженням в трудових стосунках із відповідачем, якій не оплатив простій в зазначений нижче період. Зміни до колективного договору щодо збільшення строку неоплаченої відпустки він вважає незаконними, а тому і наказ про знаходження працівників у такій відпустці понад 15 днів, також незаконним. Отже він просить вважати період з 01.06.2010 року по 28.02.2011 року не відпусткою без збереження заробітної плати, а саме простоєм, якій повинен оплачуватися в розмірі 2/3 частини від окладу. Крім цього, вважає незаконним припинення виплати йому надбавки за вислугу років, яка передбачена наказом Міністра оборони України від 17.10.2000 року № 409. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що п. 11.11. розділу 2 колдоговору підприємства не відповідає вимогам ст. 84 КЗпП України, а тому є недійсним. У зв'язку із чим зазначений час треба вважати простоєм, якій повинен оплачуватися. Крім того, оскільки відповідач являється державною установою, дія зазначеного наказу розповсюджується на це підприємство також. Представник відповідача із позовом не погодилась, суду пояснила, що вважає позов необґрунтованим, так як наказ про відпустку за період з 01.09.2010 року № 52 виданий на підставі колдоговору. Простоєм цей час визначати неможна, так як частина підприємства працювала, у відпустку було відправлено лише управління. Табеля обліку робочого часу підтверджують знаходження позивача саме у відпустці. Наказ щодо виплати надбавки на їх підприємство не розповсюджується, оскільки вони взагалі не фінансуються із бюджету, а працюють на підставі госпрозрахунків. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових стосунках із ДП "Кримвійськбуд", де з 01.01.2007 року перебуває на посаді начальника відділу автотранспорту та механізації. Також судом встановлено, що Розділ 2 "Трудові відносини" пункт 11 "Відпустки" доповнено 01.12.2009 року підпунктом 11.11 змістом про те, що можливо надавати робітниками неоплачувальні відпустки за ініціативою адміністрації, як виключення, тільки в період тимчасових економічних труднощів на строк до 10 робочих днів щомісячно із збереженням повної тривалості оплачувальної відпустки; по узгодженню сторін - на строк, обумовлений робітником і підприємством, без обмежень. На підставі цього підпункту колдоговору наказом № 43 від 31.05.2010 року та наказом № 52 від 01.09.2010 року з цієї дати наказано рахувати працівників управління ДП "Кримвійськбуд" такими, що знаходяться у відпустці без збереження заробітної плати. Проте, відповідно до ч. 2 ст. 84 КЗпП України, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. При цьому, згідно до ст. 16 КЗпП України, умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Отже, з урахуванням наведеного, та в спектрі зазначених норм права, положення п.п. 11.11 розділу 2 колдоговору ДП "Кримвійськбуд" є такими, що погіршують становище працівників, оскільки збільшують тривалість відпустки, яка може надаватися без збереження заробітної плати. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про незаконність зазначення в табелях відпрацьованого часу [PERSON] про те, що він знаходився з 16.08.2010 року по 28.02.2011 року у відпустці без збереження заробітної плати, оскільки цей час для нього є простоєм. При цьому суд враховує можливість такої відпустки з 01.08.2010 року по 16.08.2010 року, що не суперечитиме положенням ст. 84 КЗпП України. При цьому, період часу червня та липня 2010 року судом не враховується, що також зазначає і сам позивач, оскільки в ці місяці він перебував у щорічній оплатній відпустці. По суті фактичних обставин справи, в спірний період часу управління ДП "Кримвійськбуд" (тобто не все підприємство) знаходилося в простою, якій повинен оплачуватися у відповідності до ч. 1 ст. 113 КЗпП України. В зазначених вище наказах № 43 та № 52 визначено, що їх ухвалено у зв'язку із відсутність фінансування будівельно-монтажних робіт зі сторони Міноборони України. Так, простій, відповідно до ст. 34 КЗпП України, це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно до наданих суду документів, оклад [PERSON] становив 3200 грн. за період з серпня 2010 року по грудень 2010 року і 3470 грн. за період з січня 2011 року по литий 2011 року, включно. Таким чином, йому повинна бути виплачена заробітна плата, виходячи з наведеного розміру його окладу за спірний період, яка становить 14323,66 грн. Крім цього, суд вважає за необхідне визначити, що зазначені вище порушення трудового законодавства були виявлені також територіальною державною інспекцією праці в АР Крим, під час перевірки підприємства, що відображено у приписі № 01-01-69/953-850 від 28.07.2011 року. Разом з цим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої надбавки за вислугу років, оскільки відповідно до Положення про умови та порядок виплати працівникам Збройних Сил України надбавки за вислугу років, затверджену Наказом Міністра оборони України № 409 від 17.10.2000 року, ця надбавка виплачується працівникам військових частин, закладів, установ, військових представництв, підприємств і організації Міністерства оборони України, що повністю або частково фінансуються з бюджету. Натомість, як йдеться з довідки № 26 про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Державне підприємство Міністерства оборони України "Кримвійськбуд" має госпрозрахункову форму фінансування і з бюджету не фінансується. Отже, підстав для виплати на цьому підприємстві надбавки за вислугу років не мається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 229,40 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial