Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

12 березня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах МПП «Берізка» до ПАТ "УкрСиббанк", ТзОВ "Кей-Колект" про визнання договору факторингу недійсним та додатку до нього в частині передачі прав вимоги за кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року про надання споживчого кредиту від первинного кредитора ПАТ "УкрСиббанк" до нового кредитора ТзОВ "Кей-Колект", що стосується зобов'язань [PERSON], МПП "Берізка". Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2006 року між ним та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі -ПАТ «УкрСиббанк»), був укладений договір споживчого кредиту №11104249000, згідно умов якого останній надав позивачу кредит у сумі 600000,00 грн. Вказує, що він користувався кредитними коштами, дотримувався умов договору кредиту щодо погашення, однак, незважаючи на це АКІБ «УкрСиббанк» звернулось до суду про дострокове повернення кредиту, а тому рішенням Нововолинського міського суду від 29 квітня 2010 року в солідарному порядку з нього та МПП «Берізка» в користь ПАТ «УкрСиббанк» присуджено до стягнення 692687,67 грн. боргу за кредитним договором. 03 березня 2014 року від відповідача ТзОВ «Кей-Колект» він отримав пакет документів, серед яких знаходився договір про відступлення ТзОВ «Кей-Колект» прав вимог за кредитним договором укладеним між ним та відповідачем ПАТ «УкрСиббанк». Однак, вважає, що відповідачами при укладанні договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року було порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема, ст.1076 ЦК України та ст.60 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», оскільки ПАТ «УкрСиббанк» після укладання кредитного договору з ним повинен був зберігати таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про позивача. Проте, банком, задля виконання договору факторингу, без його відома, ТзОВ «Кей-Колект» надані всі відомості про операції та рахунки, які стали відомі відповідачу ПАТ «УкрСиббанк» в зв'язку з укладанням кредитного договору. При цьому, вказує, що банк в порушення пунктів 9.4, 9.6 кредитного договору від 22 грудня 2006 року замінив сторону договору, передав текст договору, конфеденційну інформацію, матеріали, що стосуються договору без його попередньої згоди і, крім того, не обумовив про необхідність письмової згоди позивача про це в самому договорі факторингу, чим порушив взяті на себе зобов'язання визначені в кредитному договорі від 22 грудня 2006 року. На підставі зазначеного та враховуючи те, що договір факторингу відповідачами було укладено з грубим порушенням законодавства України, позивач просив визнати договір факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та додаток до договору в частині передачі прав вимоги за кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року про надання споживчого кредиту від первинного кредитора ПАТ "УкрСиббанк" до нового кредитора ТзОВ "Кей-Колект", що стосується зобов'язань [PERSON], МПП "Берізка" недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив його задоволити. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення (а.с.30-32), в яких посилається на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача, а також на відсутність підстав, встановлених чинним цивільним законодавством України для визнання договору факторингу недійсним. Вважає, що позивач [PERSON] неправильно тлумачить ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», оскільки при відступленні прав вимоги банк дійсно надав інформацію про рахунки позивача, однак в розумінні вищевказаної норми це не є розкриттям банківської таємниці. Крім того, відповідно до п.9.11 кредитного договору позивач [PERSON] надав право банку зберігати, використовувати та отримувати інформацію, в тому числі, необхідну для укладення договорів щодо відступлення права вимоги за даним договором - до відповідних фізичних та юридичних осіб. При цьому сторонами було погоджено, що позичальник не матиме до банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті договору. Представник відповідача ТзОВ «Кей-Колект» в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення (а.с.59-61), в яких зазначив, що на момент укладення договору факторингу у відповідача ПАТ «УкрСиббанк» існувало право вимоги до боржника [PERSON] щодо виконання умов кредитного договору по належному виконанню ним своїх грошових зобов'язань. А тому, на підставі укладеного договору до нового кредитора ТзОВ «Кей-Колект» перейшло право первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» у зобов'язанні позивача в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Крім того, в силу ст.516 та ст.517 ЦК України зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Також, жодної письмової згоди позивача у кредитному договорі, укладеному між позивачем та ПАТ «УкрСиббанк» при зміні сторони кредитного договору не обумовлено. З цих підстав, просить у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] укладено договір споживчого кредиту №11104249000 (а.с.6-9), згідно умов якого позивачу надано кредит у сумі 600 000 грн., строком 132 місяці, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,50 % річних. Згідно копії договору іпотеки, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та Малим приватним підприємством «Берізка» в особі директора [PERSON], останній іпотекою (частиною нежитлового приміщення колишнього магазину « 1001 дрібниця») забезпечив повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №11104249000 від 22 грудня 2006 року та всіх додаткових угод до нього (а.с.72). Рішенням Нововолинського міського суду від 29 квітня 2010 року в солідарному порядку з [PERSON] та МПП «Берізка» в користь ПАТ «УкрСиббанк» присуджено до стягнення 692687,67 грн. боргу за договором про надання споживчого кредиту №11104249000 від 22 грудня 2006 року (а.с.10-12). Згідно копії витягу з ЄДР (а.с.80) [PERSON] є керівником юридичної особи МПП «Берізка» і має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори. 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей -Колект» було укладено договір факторингу №1 (а.с.13-15), відповідно до якого банк за винагороду передав своє право вимоги по кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року, в тому числі права грошових вимог до боржника по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. При цьому між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого ТзОВ «Кей -Колект» перейшло й право вимоги за договором іпотеки, зазначеному у додатку 1 до цього договору (а.с. 16). Копією акту прийняття - передачі прав вимоги, складеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект» на виконання договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, клієнт передав (відступив) права вимоги факторові, а фактор прийняв права вимоги. В акті сторони обумовили, що права вимоги набувають чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього акту (а.с.71). Повідомленнями від 15 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» проінформував [PERSON], а також МПП «Берізка», про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року ТзОВ «Кей-Коллект» (68-70). Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.512 та ст.514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Положеннями ст.1079 ЦК України регламентовано, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. При цьому, як встановлено в судовому засіданні ТзОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців (а.с. 78). Крім того, ухвалою господарського суду Волинської області від 11 вересня 2014 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТзОВ «Кей-Коллект», за якою останній набув права кредитора відносно [PERSON] та МПП «Берізка» за кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року та договором іпотеки від 22 грудня 2006 року (а.с.76-77). Не заслуговують на увагу твердження позивача, що в порушення ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банком неправомірно, задля виконання договору факторингу, без його відома надані відповідачу ТзОВ «Кей-Колект» всі відомості про операції та рахунки позивача, його персональні дані, які стали відомі банку в зв'язку з укладанням кредитного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Згідно положень ч.1 ст.60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.61 вищевказаного закону банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Крім того, відповідно до п.9.11 кредитного договору№11104249000 від 22 грудня 2006 року позивач [PERSON] надав право банку ПАТ «УкрСиббанк» зберігати, використовувати та отримувати інформацію, в тому числі, необхідну для укладення договорів щодо відступлення права вимоги за даним договором - до відповідних фізичних та юридичних осіб. При цьому сторонами було погоджено, що позичальник не матиме до банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті договору. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що при укладенні договору факторингу відповідачами було додержано вимоги чинного законодавства України, зокрема, щодо форми та змісту укладання договору факторингу, а також не було порушено положень ст.1076 ЦК України та Закону України «Про банки і банківську діяльність». При цьому, положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно вимог ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання договору факторингу факторингу №1 від 12 грудня 2011 року та додатку до договору в частині передачі прав вимоги за кредитним договором №11104249000 від 22 грудня 2006 року про надання споживчого кредиту від первинного кредитора ПАТ "УкрСиббанк" до нового кредитора ТзОВ "Кей-Колект", що стосується зобов'язань [PERSON], Малого МПП "Берізка"недійсними не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки, позивач [PERSON] являється інвалідом ІІ групи (а.с.20), а тому звільнений від сплати судового збору і в задоволенні позову йому було відмовлено повністю, суд відносить судовий збір за вимогою немайнового характеру за рахунок держави.

Outcome: dismissed