Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] працював на посаді директора Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", а [PERSON] на посаді заступника директора. За результатом проведеної ДФІ в Рівненській області перевірки було встановлено завищення витрат на утримання служби замовника за період з 01.08.2008 року по 30.06.2013 року на суму 386969,88 грн., про що направлено вимогу ДФІ від 18.10.2013 року №17-06-17/8029. Вказана вимога ДФІ була оскаржена в судовому порядку: постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 року та ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року позовні вимоги управління було задоволено. Постановою Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 року було скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийнято нове рішення, яким в задоволені позову Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" до Державної фінансової інспекції в Рівненській області відмовлено. Ухвалою Верховного суду України №21-657а15, №817/4201/1-а від 12.01.2016 року у розгляді заяви Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" про перегляд постанови ВАС України від 24.09.2015 року відмовлено. Вважає, що постановою ВСУ від 12.01.2016 року було визнано правомірність пунктів 2 та 3 вимоги ДФІ в Рівненській області від 18.10.2013 року №17-06-17/8029 про усунення виявлених порушень фінансової дисципліни та необхідність їх виконання, зокрема, стягнення шкоди з винних осіб. Вказує, що оскільки коштами інвесторів-позичальників розпоряджалися директор та заступник директора в межах своїх посадових інструкцій, то їх діями при виконанні трудових обовязків було завдано шкоди на суму 386 969, 88 грн., яку відповідно до положень трудового законодавства вони мають нести у межах свого середнього заробітку. Просить стягнути з [PERSON] на користь Рівненського регіонального управління Фонду в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в межах середнього заробітку в розмірі 3 825,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь Рівненського регіонального управління Фонду в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в межах середнього заробітку в розмірі 3 761,58 грн.; та стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві та просить суд їх задоволити. Відповідач 1 - [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлялвся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача 1 - [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Крім того, пояснила, що відсутні визначені трудовим законодавством умови відшкодування шкоди, шкода позивачу не заподіяна. Вказала, що позивачем пропущений річний строк звернення до суду, а позов заявлений неналежним позивачем. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач 2 - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. Крім того, вказав, що шкода позивачу не завдана і бухгалтерськими документами не підтверджена. Вважає, що до суду звернувся неналежний позивач та пропущений річний строк звернення до суду. Представник третьої особи - Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухав пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач - 1 [PERSON] наказом № 07/1-кр від 17.10.2005 року голови правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» був переведений на посаду директора Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з 12 жовтня 2005 року, відповідач - 2 [PERSON] наказом №17-к від 17.10.2005 року директора Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» був переведений на посаду заступника директора Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з 17 жовтня 2005 року. В період з 25.06.2013 року по 11.09.2013 року в Рівненському регіональному управлінні Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності за період з 01.06.2010 року по 30.06.2013 року та з окремих питань за період з 01.01.2005 року по 31.05.2010 року, за результатом якої складено Акт від 11.09.2013 року № 17-06-06/67. На підставі вказаного акту, 18.10.2013 року Держфінінспекцією надіслано на адресу Рівненського регіонального управління вимогу № 17-06-17/8029 про усунення виявлених порушень фінансової дисципліни. У пункті 2 вимоги зазначено, що в порушення вимог п. 2.8.13 ДБН Д.1.1-1-2000 Рівненським регіональним управлінням Фонду зайво нараховано та оплачено коштів на утримання служби замовника (технічний нагляд) на суму 386 969,88 грн., в зв'язку з чим відобразити в обліку дебіторську заборгованість та забезпечити відшкодування коштів в сумі 386 969,88 грн. шляхом повернення до державного бюджету, та скоригувати кредитні угоди, або забезпечити виконання на вказану суму відповідний обсяг робіт, передбачений проектно-кошторисною документацією. У разі неможливості відшкодування коштів, стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України. У пункті 3 вимоги зазначено, що ревізією встановлено, що витрати на страхування БМР та авторський нагляд не передбачені кошторисною документацією на будівництво об'єкту «104-х квартирний житловий будинок з вбудованими прибудованими приміщеннями, розташований за адресою м. Кузнецовськ, м-н Будівельників, 1» та їх вартість не врахована при розрахунку вартості 1 кв.м. житла та в подальшому при визначенні фактичної вартості квартир в вищеназваному житловому будинку та розмірі кредиту. В порушення вимог\~ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 року, із змінами, прийняття та оплата Рівненським регіональним управлінням Фонду видатків за страхування будівельно-монтажних робіт на суму 291 523,46 грн. та видатків за авторський нагляд на суму 11 600,00 грн., встановлених в ході ревізії, проведено всупереч затвердженої у встановленому порядку проектно-кошторисної документації, чим як наслідок, завищено вартість будівництва житлового будинку та завдано матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету на суму 303 123,46 грн., в зв'язку з чим відобразити в обліку дебіторську заборгованість та забезпечити відшкодування коштів в сумі 302 123,46 грн., шляхом повернення до державного бюджету, або забезпечити виконання на вказану суму відповідного обсягу робіт, передбаченого проектно-кошторисною документацією. У разі неможливості відшкодування коштів, стягнути з осіб, винних у проведенні зайвих виплат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 КЗпПУ.\~\~ Рівненське регіональне управління Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в порядку адміністративного судочинства оскаржило п.п. 2, 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Рівненській області №17-06-17/8029. Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано п.п. 2, 3 вимоги Державної фінансової інспекції в Рівненській області № 17-06-17/8029 від 18 жовтня 2013 року про усунення виявлених порушень фінансової дисципліни. Постановою Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 року постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2014 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.05.2014 року скасовані та ухвалено у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову Рівненського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до Державної фінансової інспекції в Рівненській області про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги. Із мотивувальної частини постанови ВАС України від 24.09.2015 року з покликанням на Положення про Державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011, зазначено, що при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Тому, такі збитки не можуть бути примусово стягнуті з підконтрольної установи шляхом вимоги, вони відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення, як і наявність підстав для відшкодування, перевіряє суд, який розглядає відповідний позов, а не позов підконтрольної установи про визнання протиправною вимоги про відшкодування збитків, яка не породжує безпосередньо права чи обов'язки для цієї установи, оскільки обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача. У справі, яка розглядається, органом державного фінансового контролю пред'явлено вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії. При цьому пункти 2, 3 вимоги вказують на виявлені збитки та їхній розмір. Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про можливість скасування пунктів 2, 3 оскаржуваної вимоги Держфінінспекції про відшкодування Рівненським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» збитків є помилковим. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Згідно із ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Згідно із ч. 1 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку. Згідно із ч. 4 ст. 136 КЗпП України \~стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених\~статтею 130\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про заподіяння відповідачами при виконанні трудових обовязків шкоди позивачу, а також наявності умов, передбачених ст. 130 КЗпП України для її стягнення з відповідачів. В звязку з тим, що судом не встановлено, що позивачу при виконанні трудових (посадових) обовязків відповідачами заподіяна шкода, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Outcome: dismissed