Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

21 жовтня 2014 року позивач звернувся з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є сином [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина за законом, до складу якої, зокрема, входить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS], житловою площею 20,2 кв. м. Інших осіб, які б відносилися до першої черги не має. У встановлений законом термін він з поважних причин не зміг звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому звернувся до суду з цивільним позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2014р. № 206/9040/13-ц, провадження 2/206/158/14 цивільний позов задоволено та надано позивачу додатковий строк в три місяці з дня набрання законної сили рішення для прийняття спадщини. 18.03.2014р. він звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. 20.05.2014р. він звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.05.2014р. у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, та надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, і рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, виникла ситуація, при якій через відсутність правовстановлюючих документів він не може нотаріально оформити право власності на це майно в порядку спадкування. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду про визнання права власності на домоволодіння та на все спадкове майно що знаходиться за адресою домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO] (а.с.2-3). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Зазначив, що він є єдиним спадкоємцем. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради Пастернак В.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі та просила відмовити. Зазначила, що вони є неналежним відповідачем, оскільки є інші спадкоємці. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі (а.с.159). Третя особа - Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове не з'явилися, надала заяву з прохання слухати справу без її участі та пояснення в яких пояснює, що у [PERSON] відсутні на руках правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] на ім'я спадкодавця, тому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності (а.с.45-46). Третя особа - Управління Держземагенства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилися, надали до суду пояснення в яких зазначають, що за інформацією наявною в Управлінні станом на 01.01.2013 р. за [PERSON] у Державному реєстрі земель зареєстровано право власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS]: загальною площею 0,0504 га (для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва), державний акт на право власності на земельну ділянку від 16.12.2008 р.; загальною площею 0,0496 га (для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва), державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.12.2008 р.; загальною площею 0,0008 га (для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби), державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.12.2008 р. Право власності зареєстровано на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 3-464 від 30.01.2008 р. Більш актуальна інформація щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно в межах м. Дніпропетровська за [PERSON] знаходиться у віданні територіального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав і є водночас держателем Державного реєстру прав, а саме Дніпропетровського міського-управління юстиції в особі реєстраційної служби ДМУЮ. На підставі викладеного просять суд розглядати справу за їх відсутності та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с.99-100). Треті особи Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 лютого 1966 року [NUMBER], актовий запис - 20. (а.с.5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серіїї [NUMBER], виданого 11 лютого 2013 року, актовий запис № 130. (а.с.6). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2014 року визначено [PERSON] строк в три місяці з дня набрання законної сили рішенням суду, для подання до органів нотаріату заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 229 гривень 40 коп. (а.с.7-8). 18.03.2014р. [PERSON] звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] (а.с.9). 20.05.2014р. [PERSON] звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.10). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.05.2014р. державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). З довідки № 212 квартального комітету № 12 від 30.09.2014 року виданої [PERSON] про те, що по [ADDRESS] проживав до смерті [INFO] [PERSON] один. На разі ніхто не мешкає і не зареєстрований (а.с.40). Із наданої Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 390/2013, відкритої до майна [PERSON], який помер [INFO], з заявою про прийняття спадщини від 02 серпня 2013 року звернулася племінниця померлого [PERSON] та син 18 березня 2014р. [PERSON]. [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23 листопада 2013 року, оскільки вона не може документально підтвердити родинні стосунки зі спадкодавцем. [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.05.2014 року, оскільки він не має на руках правовстановлюючих документів (а.с.47-82). Із наданої інформації Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 21.11.2014р. право власності на домоволодіння по [ADDRESS] зареєстроване 07.03.2008р. за [PERSON], форма власності приватна, підстава виникнення свідоцтво про право на спадщину, ВКЕ № 059486 реєстр - 3-464, 30.01.2008р., видане Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Технічний опис майна: державний акт на право приватної власності на землю площею 1008кв.м виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999 № 719. Державний акт на право постійного користування землею площею 807кв.м виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999 № 719. Рішення Самарської райради від 19.09.1980 № 959 про введення в експлуатацію житл. буд. А-1, пл. 22,6кв.м, заг. пл. 47,8кв.м (а.с.112-114). З наданої Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 68/08, відкритої після [PERSON], яка померла [INFO] залишила заповіт на все належне їй майно на [PERSON] на майно, яке складається з домоволодіння та земельної ділянки, по [ADDRESS]. Спадщину він прийняв, інших спадкоємців не має (а.с.129-152). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.01.2008р. № 17511044 КП "ДМБТІ" свідоцтво про право власності від 18.11.1980р. виданого відділом комунального господарства Самарського району на ім'я [PERSON]. Опис об'єкта: державний акт на право приватної власності на землю площею 1008 кв.м виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999 № 719. Державний акт на право постійного користування землею площею 807кв.м виданий виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999 № 719. Рішення Самарської райради від 19.09.1980 № 959 про введення в експлуатацію житл. буд. А-1, пл. 22,6кв.м, заг. пл. 47,8кв.м. Г - вбиральня, Д - душ, Ж - навіс, 1-5, І - споруди. Самовільно побудовано сарай Е (а.с.146). З державного акту на право приватної власності на землю по [ADDRESS] виданого на ім'я [PERSON] їй передається у власність земельна ділянка площею 0,1008 гектарів, землю передано для 0,1000га - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,0008га ведення особистого підсобного господарства, акт зареєстровано за № 026842 (а.с.148). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 30.01.2008р. виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Отроцюк О.В. зареєстрованого в реєстрі за № 3-464 на ім'я [PERSON]. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] та розташоване на земельній ділянці площею 1967кв.м ( рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.04.1999р. за № 719 з них право приватної власності на землю площею 1008кв.м, право постійного користування землею площею 807кв.м). В цілому домоволодіння складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 47,8кв.м, житловою площею 22,6кв.м, вбиральня Г, душ Д, сарай Е, навіс Ж, споруди № 1-5, І. Земельної ділянки площею 1008кв.м розташованої на території Самарського району, [ADDRESS] та переданої: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 1000,00кв.м, ведення підсобного особистого господарства - 8,0кв.м,загальнодержавний кадастровий номер 1210100000:09:496:0030 (а.с.151). З відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 23.12.2014 року № 141170 станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою реєстр № 3-464 (а.с.153). Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд доходить до наступного. У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. П. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 30.05.2008 N 7 про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Правило статті 1225 ЦК ( 435-15 ) про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Згідно ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так, ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні було встановлено, що Дніпропетровська міська рада, яка виступила відповідачем по даній справі, жодним чином прав позивача не оспорює і не порушує, а навпаки зазначає, що є інший спадкоємець відповідач [PERSON] Отже зазначений орган не є належним відповідачем. У зв'язку з викладеними обставинами суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача до Дніпропетровської міської ради є повністю необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а тому в задоволенні позовних вимог до Дніпропетровської міської ради необхідно відмовити. Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial