Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

27.02.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування з урахування пені, індексу інфляції та 3% річних всього 68 698,00 грн., витрати по оплаті експертизи в розмірі 800,00 грн., витрати по евакуації автомобіля в розмірі 700,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "GEELYEF-1", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача та автомобіля марки "Opel Omega", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Пролетарського районного суду м. Донецька від 20.12.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 10.11.2013 року. Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застраховано у Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу №АС/6102811. Позивач посилається, що згідно висновку №13 автотоварознавчої експертизи від 06.03.2014 р. вартість матеріального збитку завданого власнику "GEELYEF-1", державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 84 562, 86 грн. Вартість витрат понесених позивачем по даній експертизі становить 800,00 грн. 03.11.2014 року позивач направив заяву з необхідними документами до відповідача для виплати страхового відшкодування. Разом з тим, позивач зазначає, що відповідачем не виконано свої зобов»язання, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на порушення виплати страхового відшкодування, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмирі подвійної облікової ставки передбаченої ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з лютого 2014 - грудень 2014 р.р. включно, а також індекс інфляції та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за період з лютого 2014 - листопад 2014 р.р включно. Також посилаючись на вимоги ст. 23 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000 ,00 грн. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з»явився та просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, проте подав до суду письмові заперечення проти позову. З наданих заперечень вбачається, що відповідач проти задоволення позову заперечує частково. Зазначає, що позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 49 000,00 грн., згідно платіжного доручення № 819 від 19.02.2015 року в розмірі 1000,00 грн. та за № 1885 від 10.04.2016 року у розмірі 48 000,00 грн. Також відповідач зазначив, що вимоги позивача про стягнення пені визнає частково у сумі 3448, 71 грн. , оскільки дану суму було перераховано позивачу згідно платіжного доручення від 14.04.2015 року за № 1928. А тому відповідач визнає вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 1249,41 грн. В іншій частині заявлених вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.Просив розглядати справу у відсутності їх представника. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 10.11.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "GEELYEF-1", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням позивача та автомобіля марки "Opel Omega", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження та дані обставини не заперечуються відповідачем. Постановою Пролетарського районного суду м. Донецька від 20.12.2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 10.11.2013 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Цивільно - правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у відповідача відповідно до полісу № АС/6102811, укладеного між відповідачем та [PERSON] Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за завдану майнову шкоду становить 50000,00 грн., розмір франшизи по даному Полісу становить 1000,00 грн., що підтверджується копію відповідно Полісу (а.с.66). 03.02.2014 року до відповідача надійшла заява позивача з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування ( а.с. 67). Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 19.08.2014 року відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 49 000,00 грн. ( а.с.68), тобто в межах встановленого ліміту відповідальності за мінусом франшизи у розмірі 1000,00 грн. Розмір страхового відшкодування відповідачем визначено на підставі висновку № 1848/13-12 від 18.12.2013 року проведеного на виконання вимог Закону ( а.с. 75-95). Виплата страхового відшкодування на користь позивача була здійснена 19.02.2015 року у розмірі 1000,00 грн. згідно платіжного доручення за № 819 та №1885 від 10.04.2015 року у розмірі 48 000,00 грн. ( а.с. 70,71), тобто після пред»явлення позову . З огляду на те, що розмір страхового відшкодування відповідачем сплачено на користь позивача в повному обсязі, то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з цим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені та 3-х відсотків річних, індексу інфляції передбачених ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Пунктом 36.2. ст. 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. З огляду на те, що позивач подав заяву до відповідача 03.02.2014 року то відповідач повинен був не пізніше 90 днів прийняти рішення в порядку п.36.2 ст. 36 Закону, тобто не пізніше 03.05.2014 року . Вбачається, що відповідачем було прийнято рішення 19.08.2014 року, а виплата здійснена двома платежами, тобто 19.02.2015 р. та 10.04.2015 р. Пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Таким чином, відповідачем було прострочено виконання взятих зобов'язань, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі подвійної облікової ставки за період з 03.05.2014-31.12.2014 року у розмірі 7748, 71 грн. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем внаслідок прострочення виконання взятих зобов»язань на користь позивача було перераховано пеню у розмірі 3448,71 грн. згідно платіжного доручення №1928 від 14.04.2015 року ( а.с 74). Таким чином, розмір пені, яка підлягає до стягненню на користь позивача підлягає зменшенню на вказану вище суму та становить 4300 ,00 грн. (7748,71-3448,71 грн.= 4300,00 грн.) Також, з відповідача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов»язання за період з 03.05.2014 -30.11.2014 р.р. у розмірі 853, 81 грн. та індекс інфляції у розмірі 6811,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат по сплаті експертного висновку за № 13 від 06.03.2014 року в розмірі 800,00 грн., суд не знаходить підстав для їх задоволення. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", було здійснено експертне дослідження від 18.12.2013 року за № 1848/13-12, що стало підставою для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування на користь позивача. За таких обставин, понесені витрати позивача по сплаті експертного дослідження в розмірі 800,00 грн. мають бути віднесені на рахунок позивача. Також підстави для стягнення витрат по евакуації транспортного засобу позивача у розмірі 700,00 грн. відсутні, оскільки позивачем не надано для огляду оригінал квитанції про сплату таких витрат, а наявна у матеріалах справи копія квитанції ( а.с. 39) не містить даних, які б ідентифікували понесені позивачем витрати та їх сплату. З огляду на вимоги ст. 57-60 ЦПК України, суд вважає, що надана копія квитанції є не належним та допустимим доказом. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Враховуючи те, що чинним законодавством, що регулює дані правовідносини не встановлено відповідальності за порушення зобов'язань по відшкодуванню моральної шкоди, суд вважає заявлені вимоги в цій частині необґрунтовані. Доказів того, що позивачу було спричинено ушкодження здоров'я внаслідок ДТП , яка сталася 10.11.2013 року , до суду не надано. За таких обставин, підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 ,00 грн., суд не вбачає. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 644,13 грн. При вирішенні питання про стягнення судового збору, суд враховує ту обставину, що страхове відшкодування було сплачено відповідачем після пред'явлення позову.

Outcome: partial