Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач у березні 2020р. звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просила надати їй або уповноваженим нею особам дозвіл на оформлення проїзних документів на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 09.03.2011, для виїзду за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії й Південно-Східної Азії, Англії. ОАЄ, США, Канади ,Турецької Республіки та інших країн, з дати набрання рішенням суду законної сили до 31.12.2024, без згоди батька [PERSON] ; надати дозвіл малолітньому [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, країн Шенгенської угоди, Єгипту, Албанії та країн Південної Азії й Південно -Східної Азії, Англії, ОАЄ, США, Канади, Турецької Республіки та інших країн, з дати набрання рішенням законної сили до 31.12.2024, тривалістю перебування дитини за кордоном не більше 90 календарних днів впродовж кожного року, в її (позивача) супроводі, без згоди батька - [PERSON] ; стягнути з відповідача судові витрати, понесені під час судового розгляду. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у шлюбі у неї з відповідачем, який розірвано 20.12.2017р., народився син [PERSON] , [INFO] . Після розлучення вона не спілкується з [PERSON] , оскільки останній не брав жодної матеріальної участі у вихованні їхньої дитини та регулярно зловживав алкогольними напоями. Їхній син [PERSON] все своє дитинство провів разом з нею та її матір`ю. [PERSON] протягом тривалого часу займається у спортивному гуртку та на даний час є провідним гравцем у футбольній команді. Вони постійно їздять за свої кошти на змагання в межах України. [PERSON] є фізично активна дитина, яка хоче розвиватись та удосконалюватись як фізичний гравець, а це включає постійні поїздки за кордон у складі футбольної команди. Відповідач зовсім усунувся від виконання батьківських обов`язків, що створює перешкоди у вільному пересуванні [PERSON] за межами території України. Він не бажає у добровільному порядку надавати дозвіл на виїзд дитина за кордон, оскільки вважає «це економічно невигідним вкладом коштів». 15.04.2020р. ухвалою судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області передано справу на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за зареєстрованим місцем проживання відповідача. 14.05.2020р. ухвалою судді Івано-Франківського міського суду відкрито провадження у справі. 28.09.2020р. відповідачем подано письмове пояснення. Зокрема зазначено, що відсутній спір з приводу надання ним згоди на виїзд їхнього сина - [PERSON] за кордон для участі у футбольних матчах команди « Ніка-05», оскільки позивач не зверталась за таким дозволом щодо себе до батька. Він надав 14.09.20р. нотаріально посвідчену згоду на виїзд [PERSON] за кордон, але з тренером футбольної команди «Ніка-05» [PERSON] , така заява направлена на адресу адміністрації ДЮФК « Ніка-05». Разом з тим, вважає, що надання дозволу на необмежений (довготривалий) виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків, законодавством не передбачено. Представник позивача [PERSON] в судових засіданнях позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених у позові. Додатково вказала, що позивач спілкувалась в порядку переписки з позивачем щодо надання останнім дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки він матиме можливість побачити інші країни, де проходитимуть змагання. Однак, відповідач такої згоди їй не дає. Відповідач та його представник позову не визнали з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зокрема, наголосили, що підставою звернення до суду з позовом позивач вказала на необхідність поїздок дитини пов`язаних з грою футбольної команди, тому доводи усні представника позивача щодо можливих поїздок з іншою метою, не є підставою звернення з позовом та не можуть прийматись судом. Матеріали справи не містять відмови батька для участі дитини у спортивних змаганнях з тенером футбольної команди, а щодо присутності матері під час таких поїздок, то така може за домовленістю з тренером брати участь у таких поїздках, при тому, що остання проживає та працює за кордоном. Одночасно доказів, що футбольна команда сина їхатиме протягом 4 років саме в т.ч. в Канаду, США - немає. Батько дитини не заперечує щодо виїзду дитина на спортивні змагання, однак, вважають, що насправді позивач хоче вивезти дитину до себе за кордон, де та проживає та працює довший час. Відповідач намагається брати участь у вихованні сина, однак йому створюються в цьому перешкоди, тому ним і було подано заяву до органу опіки та піклування заяву про встановлення порядку спілкування батька з дитиною, який прийняв відповідне рішення, тобто батькові не байдуже доля дитини. В той же час, позивач проживає за кордоном, а дитина - з бабусею (матірю колишньої дружини). З дитиною відповідач востаннє спілкувався місць тому, розмови про необхідність поїздки за кордон, не було. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON] (тренера ДЮФК), дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно із Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, [INFO] народився [PERSON] і його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). 20.12.2017р. рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/10653/17 шлюб між сторонами розірвано, дитина залишена на проживання з матір`ю (а.с. 11-12). За судовим наказом від 06.03.2018р. у справі №344/2412/18, виданого Івано-Франківським міським судом Івано- Франківської області, вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення із 23.03.2018р. ( а.с.14-15). Згідно з розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 22.09.2017 за №558, надано право [PERSON] спілкуватися та брати участь у вихованні сина [PERSON] з 12 год. суботи по 15 год. неділі. Попереджено батьків про їхню відповідальність за життя та здоров`я дитини (а.с.55). Так, згідно з довідкою дитячо-юнацького футбольного клубу "Ніка-05" від 18.03.2020р. за №18/30-1, [PERSON] дійсно займається з 01.09.2016р. футболом у складі команди ДЮФК "НІКА-05" (тренер [PERSON] ), яка приймає участь в заганнях в межах України та в міжнародних турнірах з виїздами за кордон (а.с.69). Заявою [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Винницьким А.П. 14.09.2020р., що зареєстрована в реєстрі за №1354, [PERSON] надав свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон для участі в спортивних змаганнях та міжнародних турнірів з футболу у складі команди ДЮФК "Ніка-05" до республіки Польща та інших країн Шенгенської зони, в період з 15.09.2020р. по 31.12.2020р., його малолітньої дитини [PERSON] , у супроводі тренера [PERSON] , який супроводжуватиме дитину в цій поїздці (а.с. 89). Таку заяву відповідачем було направлено Дитячо-юнацькому футбольному клубу "Ніка-05", отриманої адресатом 21.09.2020р. (а.с.91,167). Також, заявою, яка посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. 20.10.2020р., зареєстрованою в реєстрі за №1267, [PERSON] надав свою таку ж вищенаведену згоду на тимчасовий виїзд за кордон для участі в спортивних змаганнях дитини [PERSON] і на період з 01.01.2021р. по 31.12.2021р. , яка отримана ДЮФК 27.10.2020р.(а.с. 141,167) Стронами не оспорюється те, що позивач проживає та працює за кордном. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім"ї [PERSON] , здійсненого головним спеціалістом відділу СПЗД ССД Бітківською Д.Є. в складі комісії, в присутності матері [PERSON] , встановлено, що сім`я складається з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] та бабці, [PERSON] , [INFO] . Проживає така сім`я у трьохкімнатній квартирі, дитині забезпечені належні та достані умови для проживання та виховання (а.с. 123). Згідно з характеристикою ліцею №24 Івано-Франківської міської ради [PERSON] навчається в такому ліцеї з 1 класу. Є спокійним, дисциплінованим, вихованим. У школу [PERSON] приводила та забирала мама. А за період тимчасового перебування матері за кордоном з лютого 2019р. до серпня 2019р., та з вересня 2019р. по липень 2020р. дитиною займалася бабуся. [PERSON] з першого класу відвідує гурток з футболу, завжди бере участь у товариських матчах і виїзних турнірах. Батько дитину у школі відвідував, але на батьківських зборах не бував, лише мати або бабуся (а.с.124). Суд вирішуючи даний спір бере до уваги покази свідка [PERSON] , тренера футбольного клубу «Ніка -05», який суду пояснив, що [PERSON] активно займається у даному клубі з 2011 року. Батько [PERSON] часто був присутній на тренуванні сина, останній рік - рідше. Змагання, які проводились за кордоном, мали місце в грудні 2019р. та в лютому 2020р.. Йому відомо, зі слів бабусі та матері [PERSON] , що батько не дає дозволу на його виїзд за кордон, але кого стосується цей дозвіл свідку не відомо. В найближчий час, плануються змагання з футболу в країнах Прибалтики та Польщі, однак через ситуацію з карантином точно сказати не може коли саме такі відбудуться. Йому відомо, що між батьками [PERSON] має місце певне непорозуміння. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підставою звернення з позовом до суду щодо оформлення матір`ю чи іншими особами документів для виїзду дитини за кордон та дозволу на виїзд з матір`ю дитини за кордон, є саме участь дитини в змаганнях по футболу, що вбачається зі змісту позову, а тому сторона відповідача вірно зазначила про те, що на стадії судового розгляду справи пояснення представника позивача про можливість поїздки дитини і для іншої мети, не можуть братися судом, оскільки не є підставою позову, підстава та предмет спору на стадії підготовчого провадження не змінювались стороною позивача. Свідок суду підтвердив, що у разі виїзду футбольної команди за кордон, за участю і хлопчика [PERSON] , він супроводжує футбольну команду і несе відповідальність за таку поїздку, при чому в такому разі оформляється дозвіл на його супровід від обох батьків і надаються проїздні документи (закордонні) на дитину одним з батьків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За загальним правилом статті 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону передбачено виїзд з України громадян передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Такий перетин кордону дитиною передбачено без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (підпункт 2 пункту 4 Правил) та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб (підпункт 3 пункту 4 Правил). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо тимчасового виїзду до одного місяця неповнолітньої дитини за кордон одного з батьків з ким проживає дитина, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою/без згоди одного з батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків у випадках визначених законодавством. Окрім того, виходячи з положень Сімейного Кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" і Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. При цьому, однією з важливих підстав для задоволення судом позову під час вирішення такої категорії справ є зазначення в позовній заяві підстав для виїзду, країни, до якої має виїхати дитина, загального строку надання такого дозволу, часового проміжку перебування дитини в іноземній державі та доказів відмови батька чи матері у наданні згоди на виїзд дитини за кордон. В рішенні Європейського суду з прав людини справі від 11 липня 2017 року "М. С. проти України" (заява № 2091/13), у якому ним наголошено, що в такій категорії справ основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Чинним законодавством закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Між тим, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що дозвіл на виїзд за кордон дітей з одним із батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення, а також із зазначенням країни, до якої вивозиться дитина (справа № 14-244цс18 від 04 липня 2018 року). Вказана позиція підтримана подальшими рішеннями Верховного Суду та касаційним судом наголошувалось на тому, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та ненадання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості (постанова від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17). Заявляючи вимогу про надання дозволу на виїзд дитини з матір`ю за кордон для участі у футбольних змаганнях без згоди батька, позивач не конкретизувала конкретну країну, початок і закінчення тимчасово виїзду дитини для участі у футбольних змаганнях, окрім того батько надав згоду для цієї мети поїздки дитини, але не матері, а тренеру ДЮФК, який і супроводжує команду, водночас мама в такій поїздці має повну можливість, за дозволу тренера, бути присутньою під час поїздки дитини, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких позовних вимог в частині надання дозволу малолітній дитині в країни перераховані п.3 позовних вимог терміном до 31.12.2024 року поїздки в супроводі матері або уповноважених нею осіб, без згоди батька. Не заслуговують на увагу суду для обґрунтування доводів про відсутність згоди батька взагалі щодо дитини і переписка у березні 2020року між позивачем та відповідачем по вайберу (а.с.173-174), оскільки така стосується отримання згоди саме матір`ю, а не іншими особами від батька, і дійсно тільки підтверджує намір матері (за визначеною нею підставою позову) про поїздку дитини саме для футбольних змагань, а не іншої мети. Щодо вимоги про надання дозволу на виготовлення та оформлення проїзних документів на малолітнього сина [PERSON] , для виїзду за межі України без згоди батька дитини - [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001), не встановлено обмежень для оформлення одним з батьків документу для виїзду дитини за кордон, а тому позовна вимога в цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Більше того, зазначено, якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі наведенного, при всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також враховуючи достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження доказами, що наявні в матеріалах справи. Таким чином позовна заява задоволенню не підлягає вцілому. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки суд прийшов висновку про відмову у задоволенні позову, то за змістом ст. 141 ЦПК України (судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача), сплачений позивачем судовой збір та витрати на правову допомогу, стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищезазначеного та ст.313 ЦК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001),

Outcome: dismissed