Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2018 року рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Чвертко Р.П. їй було відмовлено у внесенні змін до Державного земельного кадастру. Відмова була мотивована тим, що невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: технічна документація по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблена відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий [PERSON] на підставі розпорядження №21 від 13.01.2003 року Бершадської РДА з порушенням статті 122 Земельного кодексу України. При проектуванні земельних часток (паїв) Вінницьким філіалом інституту землеустрою земельна ділянка № [NUMBER] запроектована в межах населеного пункту с. Устя Бершадського району (проект формування території і встановлення меж Устянської сільської ради розроблений Вінницьким філіалом інституту землеустрою 27.04.1995 року). Із вищевказаним рішенням погодитись не можна, оскільки його прийнято з порушенням вимог закону з наступних підстав. Позивач є власником земельної ділянки розміром 1, 7953 га, яка знаходиться на території Устянської сільської ради. Бершадського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками позивач звернулася до ФОП [PERSON] з метою встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Однак, відповідач приймаючи рішення від 04.10.2018 р. не дотримався вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, де чітко передбачені підстави для відмови у внесенні змін до Державного земельного кадастру. Враховуючи вищенаведене, позивач звернулася з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позові та запереченнях на відзив, пояснивши при цьому, що на даний час державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652 виданий [PERSON] та розпорядження №21 від 13.01.2003 року Бершадської РДА, на підставі якого він був виданий, у визначеному порядку не скасовані, а отже є чинними, тобто право власності позивача на вказану земельну ділянку не припинено. Відповідач Державний кадастровий реєстратор Відділу у Бершадському району Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Чвертко Р.П. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за результатом розгляду заяви позивача від 27.09.2018 року про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру (далі - ДЗК) державним кадастровим реєстратором Відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято рішення № РВ-0500661722018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до ДЗК. Підставою відмови є невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме: технічна документація по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблена відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий [PERSON] на підставі розпорядження №21 від 13.01.2003 року Баршадської РДА з порушенням статті 122 Земельного кодексу України. При проектуванні земельних часток (паїв) Вінницьким філіалом інституту землеустрою земельна ділянка № [NUMBER] запроектована в межах населеного пункту с. Устя Бершадського району (проект встановлення меж Устянської сільської ради розроблений Вінницьким філіалом інституту землеустрою 27.04.1995 року). Відповідно до ч.1-3 ст.122 Земельного кодексу України (в редакції від 2001 року чинній на момент видачі державного акту) сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Районні, обласні ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а)сільськогосподарського використання; б)ведення лісового і водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в)будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції від 2001 року) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Як наслідок, Бершадська РДА не мала відповідних повноважень щодо видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652, оскільки земельна ділянка на яку позивачеві був виданий Державний акт запроектована в межах населеного пункту с. Устя Бершадського району (проект формування території і встановлення меж Устянської сільської ради розроблений Вінницьким філіалом інституту землеустрою 27.04.1995 року). З жовтня 2012 року та по даний час діє Порядок ведення Державного земельного кадастру, (далі - Порядок) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051. Відповідно до пункту 4 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком. Пункт 15 Порядку визначає, що документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України "Про землеустрій" та у формі електронного документа відповідно до вимог Закону України "Про Державний земельний кадастр". Державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1)розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 Порядку; 2)за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91-137 Порядку, за формою згідно з додатком 14. Відповідно до заяви [PERSON] рішенням Устянської сільської ради від 29.03.2004 року дано згоду на передачу земельної ділянки (паю) № [NUMBER] , площею 1,7953 га до резервного фонду на території Устянської сільської ради. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог повністю. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що вказаний відзив на позовну заяву не відповідає вимогам ст.178 ЦПК України та не є обґрунтованим, не спростовує фактичні обставини, які містяться в позовній заяві з наступних підстав. 04 жовтня 2018 року рішенням відповідача було відмовлено позивачу внести зміни до Державного земельного кадастру. Відмова була мотивована тим, що невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: технічна документація по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблена відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий [PERSON] на підставі розпорядження №21 від 13.01.2003 року Бершадської РДА з порушенням статті 122 Земельного кодексу України. При проектуванні земельних часток (паїв) Вінницьким філіалом інституту землеустрою земельна ділянка № [NUMBER] запроектована в межах населеного пункту с. Устя Бершадського району (проект формування території і встановлення меж Устянської сільської ради розроблений Вінницьким філіалом інституту землеустрою 27.04.1995 року). Предметом судового розгляду в даній справі є рішення, яке оскаржується позивачем в суді, і саме йому має надаватись оцінка, чи таке рішення відповідає вимогам ст.19 ч.2 Конституції України, та прийнятим на виконання Конституції України вимогам законів саме на час винесення оскаржуваного рішення, та мотивів наведених в ньому. Позивач є власником земельної ділянки розміром 1, 7953 га, яка знаходиться на території Устянської сільської ради, Бершадського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач є власником вказаної земельної ділянки, право якої не припинено у встановленому законом порядку, та відповідно до вимог закону має право на встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Однак, відповідач приймаючи рішення від 04.10.2018 не дотримався вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, де чітко передбачені підстави для відмови у внесенні змін до Державного земельного кадастру. Відповідач вказуючи те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий з порушенням вимог ст.122 ЗК України, порушив право власності позивача, оскільки вказаний Державний акт не визнаний недійсним та не скасований. Відповідач діяв не у спосіб встановлений Конституцією України та відповідними законами, які прийняті на виконання Конституції України. Вказуючи порушення статті 122 ЗК України відповідач не вказав яку саме частину вказаної статті порушено, і в чому полягає таке порушення, зазначаючи лише загальні положення статті 122 ЗК України без будь-яких на те пояснень. Відповідачем не надано доказів того, що Устянська сільська рада Бершадського району Вінницької області при прийнятті рішення від 29.03.04 року 11 сесії 4 скликання була розпорядником земельних ділянок, на якій розташована земельна ділянка позивача. Генерального плану, Плану зонування та Детального плану із умовними позначеннями села Устя до суду не надано. Позивач не відмовлялась від свого права власності на земельну ділянку. Вказаним рішенням, право власності на земельну ділянку позивача не припинено. Відповідно до вимог ст.347 ч.3 ЦК України зазначено, що у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Державні акти на право приватної власності в обов`язковому порядку підлягали реєстрації в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідачем не надано доказів на спростування скасування реєстрації Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності позивачу. Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов державного кадастрового реєстратора Відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Чвертко Р.П. Відповідач, державний кадастровий реєстратор Відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Чвертко Р.П. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовних вимог не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, справу слухати у його відсутність. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, хоча був завчасно та належним чином повідомлений про час та дату слухання, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань про перенесення судового засідання з його боку не надходило. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ст.16 ч.1, ч.2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути підстави наведені в частині 2 ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню ураховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 1,7953 га, яка знаходиться на території Устянської сільської ради, Бершадського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652, виданого на підставі підставі розпорядження №21 від 13.01.2003 року Бершадської РДА. Відповідно до ч.3 ст. 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Доказів внесення відповідних записів до державного реєстру стосовно належної позивачеві земельної ділянки позивачем суду надано не було. Відповідно до першого протоколу ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншим учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 04 жовтня 2018 року рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Бершадському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Чвертко Р.П. було відмовлено позивачу у внесенні змін до Державного земельного кадастру. Відмова була мотивована тим, що невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: технічна документація по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблена відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який був виданий [PERSON] на підставі розпорядження №21 від 13.01.2003 року Бершадської РДА з порушенням статті 122 Земельного кодексу України. При проектуванні земельних часток (паїв) Вінницьким філіалом інституту землеустрою земельна ділянка № [NUMBER] запроектована в межах населеного пункту с. Устя Бершадського району (проект формування території і встановлення меж Устянської сільської ради розроблений Вінницьким філіалом інституту землеустрою 27.04.1995 року). Судом встановлено, що на даний час Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №083652, виданий [PERSON] не скасований. Також, є чинним розпорядження №21 від 13.01.2003 року Бершадської РДА, на підставі якого виданий вказаний державний акт. Відповідачами в судовому засіданні не доведено обґрунтованості та законності рішення №РВ-0500661722018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, не конкретизовано в чому саме полягає порушення позивачем вимог ЗУ « Про державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, тому вказане рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частиною 2 ст. 137 ЦПК встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником позивача адвокатом Корнійчуком С.А. надано суду копію договору про надання правової допомоги від 13.03.2019, акт приймання-передачі адвокатських робіт та квитанцію від 27.01.2020 року про сплату йому головою [PERSON] 11300 (одинадцять тисяч триста) грн. коштів за надання правової допомоги. Відповідачами засіданні не ставилась під сумнів сума витрат позивача на професійну правничу допомогу, не заявлялися клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, судовий збір та витрати, понесені позивачем [PERSON] на професійну правничу допомогу покладаються на відповідачів.

Outcome: approved