Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до ТзОВ «Волиньгаз Збут» про порушення прав споживача.Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 04.03.2019 р. рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України (надалі КМУ) №315 від 27.04.2016 р. «Про внесення змін до постанови КМУ №758 від 01.10.2015 р.» з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016 р. Оскільки дана постанова визнана нечинною з моменту її прийняття, тому суб`єкти даних правовідносин мають право звернутись до компетентних органів або суду з вимогою про перерахунок тарифу, встановленого рішенням, котре було визнано нечинним. Просить визнати дії відповідача протиправними і незаконними. Зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості і нарахування оплати за спожитий газ за новими тарифами. Стягнути із відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив вимоги задовольнити з мотивів зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що він отримує субсидію на оплату житлово-комунальних послуг у готівковій формі, котра перераховується на його рахунок у банківській установі. Однак відповідач притиправно стягує кошти з його рахунків, для погашення заборгованості. Також не погоджується із розрахунком плати за спожитий газ, котрі вказані у повідомленнях відповідача. Представник відповідача Крощук І.М. в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що відповідач не вчиняв жодних протиправних дій щодо позивача. Нарахування плати за спожитий газ здійснювалось на підставі постанов КМУ, котрі встановлювали граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у різні роки. Так, з 01.10.2015 р. діяла постанова КМУ №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", котра передбачала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. встановлюються окремим рішенням КМУ. Постановою КМУ № 315 від 27.04.2016 р. внесено зміни до постанови №758 та визначено, що з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. встановлено граничну роздрібну ціну на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр. В подальшому КМУ приймав постанови №867, 293, 485, котрі визначали граничні роздрібні ціни на газ у різні періоди. Окружним адміністративним судом м. Києва визнана нечинною постанова КМУ № 315 «Про внесення зміни до постанови КМУ №758» з моменту її прийняття. Результатом визнання нечинною даної постанови є застосування постанови КМУ №758 у попередній редакції від 31.03.2016 р., яка передбачала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. встановлюються окремим рішенням КМУ. Оскільки на даний час відсутнє рішення КМУ, котре визначало б таку ціну на період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р., тому відповідач позбавлений можливості здійснити перерахування ціни на газ за іншими тарифами. Так як визнано нечинною постанову КМУ №315, котра встановлювала ціну на газ лише на період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р., тому відсутні підстави для перерахунку плати за газ за інші періоди, в яких ціна на газ встановлювалась іншими постановами КМУ, оскільки такі не визнавались недійсними. Позивач не вказав, які ж саме протиправні та незаконні дії вчинив відповідач. Не зазначив, за якими саме тарифами необхідно здійснити перерахунок заборгованості і нарахування оплати за спожитий газ. Нові тарифи були встановлені постановами КМУ № 867, 293, 485 на відповідні періоди і відповідач здійснював та здійснює нарахування оплати за спожитий газ за новими тарифами, котрі визначені цими постановами. Також безпідставними є вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій. Просить відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що ціни за спожитий газ встановлюються рішенням КМУ. Розрахунок суми оплати за газ у квартирі позивача здійснювалось відповідно до цін встановлених постановами КМУ. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши всі докази в сукупності, судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] є споживачем послуг з постачання природного газу, які надає відповідач у його квартиру [ADDRESS] . За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону. Згідно з пунктом 12 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила), оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні. Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. За змістом пункту 3 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Відповідно до положень пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс ГРС), побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу. Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань. Судом встановлено, що розрахунки за послуги з газопостачання проводяться на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначених (поданих) позивачем. Оскільки позивач не показував фактичні показники лічильника газу, тому при здійсненні контрольного зняття показників приладу обліку газу було встановлено заборгованість станом на 01.01.2018 р. Маючи намір отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг позивач 20.08.2019 р. уклав договір про погашення заборгованості побутового споживача за послуги газопостачання. Укладаючи даний договір позивач визнав, що має заборгованість за спожиті послуги газопостачання в сумі 5762,81 грн. (п.1.1 договору). Дана заборгованість була розрахована відповідачем. Підписання договору та визнання суми заборгованості, свідчить про визнання позивачем розрахунку цієї заборгованості. 21.08.2019 р. позивач звернувся до суду із позовом про захист прав споживача. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач не вірно здійснює розрахунок плати за спожитий газ, котрий зазначений у повідомленнях (рахунках). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем не доведено жодними належними, допустимими, достатніми доказами, що нарахування суми оплати за спожитий газ, котра розрахована із даних позивача про обсяг спожитого ним газу, проведена відповідачем невірно чи всупереч закону. Доводи позивача, що відповідач неправомірно стягує кошти, котрі йому надані як адресна готівкова виплата особі, котра отримує субсидію, не знайшли свого підтвердждення в судовому засіданні, а тому суд не бере їх до уваги з таких підстав. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2018 № 62 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни у Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива". Даною постановою було прийнято рішення про надання адресної готівкової виплати громадянам, які одержують житлову субсидію в опалювальному періоді з жовтня 2018 по квітень 2019 років. Відповідно до пункту 18-6 Положення виплата житлових субсидій у готівковій формі здійснюється особам, які одержують пенсії, - Мінсоцполітики через Пенсійний фонд України шляхом перерахування органами Пенсійного фонду України коштів на пенсійні рахунки в уповноважених банках або через виплатні об`єкти АТ "Укрпошта", де особа одержує пенсію, відповідно до укладених договорів. Оскільки виплата житлової субсидії здійснювалась позивачу у готівковій формі в банківській установі, тому відповідач позбавлений можливості використовувати, стягувати готівкові кошти, котрі нараховувались на рахунки позивача як субсидія, так як не має до них жодного доступу. За таких обставин, доводи позивача про неправомірне стягнення таких коштів з рахунків позивача є безпідставними. Щодо доводів позивача про перерахунок тарифу у зв`язку із визнанням 04.03.2019 р. Окружним адміністративним судом м. Києва нечинною постанови КМУ №315 від 27.04.2016 р. «Про внесення змін до постанови КМУ №758 від 01.10.2015 р.» суд зазначає наступне. Закон України "Про ринок природного газу" передбачає, що для забезпечення загальносуспільних інтересів (захисту окремих категорій споживачів) у процесі становлення ринку природного газу Кабінет Міністрів України може покладати спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу. Вони насамперед стосуються ціноутворення. Алгоритми формування оптової ціни на природний газ, а також роздрібних цін (тарифів для населення, релігійних організацій, відпускних цін для теплокомуненерго та інших організацій) були різними і визначалися різними постановами уряду. Так, з 1 жовтня 2015 року діяла постанова КМУ №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)". Окремими постановами вносилися до неї різні зміни - і щодо рівня ціни, за якою НАК «Нафтогаз України» здійснював закупівлю газу для населення, і щодо методики ціноутворення (формули), рівня відпускних цін для населення та теплокомуненерго, а також кінцевих тарифів. Ці ціни встановлювалися на певні періоди часу. У п. 13 цієї постанови було визначено, що з 1 жовтня 2015 р. діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. № 583, а саме, для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 гривні за 1 куб. метр. Зазначено, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України (КМУ). Таке рішення було прийнято КМУ і ціни на цей період було встановлено постановою КМУ №315 від 27.04.2016 р. У п. 13 цієї постанови було передбачено, що з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) діє гранична роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів у розмірі 6,879 гривні за 1 куб. метр. В подальшому методика ціноутверення та самі ціни на наступний період, з квітня 2017 року по жовтень 2018 року, визначені постановою КМУ №187 від 22 березня 2017 року і постанова №315 втратила чинність у зв`язку з прийняттям постанови №187. Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.03.2019 р., котре залишено без змін 08.07.2019 р. Шостим апеляційним адміністративним судом, визнано нечинною постанову КМУ №315 від 27.04.2016 р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758», з моменту її прийняття, тобто з 27.04.2016 р. Таким чином, Окружний адміністративний суд м. Києва визнав нечинною постанову, котра встановлювала граничну роздрібну ціну на природний газ у розмірі 6,879 грн. за 1 куб. метр лише в період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. Постанови КМУ, котрими встановлювались граничні ціни на природний газ з квітня 2017 р., судом не визнавались нечинними, а тому роздрібні ціни на природній газ, які ними визначались, були дійсними на період зазначений у цих нормативно-правових актах. Суд звертає увагу, що Окружний адміністративний суд м. Києва визнав нечинною постанову КМУ №315, починаючи з моменту її прийняття, а на день прийняття цієї постанови була чинна постанова КМУ №758, яка визначала, що граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України. Оскільки граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. встановлювались постановою КМУ №315, котра визнана судом нечинною, однак КМУ не приймав іншого рішення, котре б встановило обгрунтовані граничні роздрібні ціни на газ для побутових споживачів у цей період, тому відповідач позбавлений можливості самостійно визначити обгрунтовану ціну (тариф) на газ та здійснити перерахунок за період з 01.05.2016 р. по 31.03.2017 р. Враховуючи, що судом не визнавались нечинними інші нормативно-правові акти, котрі у різні періоди, починаючи з квітня 2017 р., визначали і визначають на даний час роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, а тому відсутні правові підстави, як для перерахунку заборгованості, так і нарахування плат за газ і за інший період, в тому числі і за іншими (новими) тарифами. Також позивач обгрунтовуючи вимоги позову звертає увагу суду на безпідставність не призначення йому субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у 2019 р. Однак відмова у призначенні субсидії не свідчить про протиправність дій відповідача, оскільки рішення про призначення чи відмову у призначенні субсидії приймаються структурними підрозділами управління соціального захисту населення, а не ТзОВ «Волиньгаз Збут». За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними, незаконними та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості і нарахування плат за спожитий газ є не доведеними, безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. Оскільки судом не встановлено протиправність, незаконність дій відповідача щодо позивача, а тому відсутні підстави і для задоволення вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Outcome: dismissed