Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за фактичне використання частини нежитлового приміщення у розмірі 86960,51 грн., 3% річних у розмірі 3401,45 грн, інфляційні витрати у розмірі 30434,45 грн. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується врученням судової повістки житлово-експлуатаційній організації, відповідно Акту від 28.11.2016 року, судову повістку [PERSON] не вручено, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 55). Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.08.2013 року [PERSON] звернулась до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва із заявою, в якій просила надати їй в оренду нежитлове приміщення площею 27.3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Закревського 29, для зайняття нотаріальною діяльністю (а.с. 26). З 01.09.2013 року по 31.03.2015 року між Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва та [PERSON] було укладено Акти про фактичне використання частини нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-24). Відповідно до п. 3 Акту, нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] фактично використовується користувачем під нотаріальну контору. Відповідно до п. 4 Акту, причиною складання Акту - необхідність проведення з користувачем розрахунків за користування приміщенням у зв'язку з тимчасовою відсутністю договору, що знаходиться на стадії погодження в Київраді. Відповідно до п. п. 5, 6 Акту, вартість плати за користування приміщенням розраховується із застосуванням коефіціенту інфляції, яка має бути сплачена протягом 10 робочих днів з дня підписання акту та отримання рахунків. 04.03.2015 року [PERSON] звернулась до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва із заявою, в якій зобов'язалась сплатити борг за фактичне використання нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], та просила підписати договір реструктуризації (а.с. 31). 13.03.2015 року [PERSON] звернулась до Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва із заявою, в якій просила прийняти приміщення за адресою: [ADDRESS], 31.03.2015 року (а.с. 27). Листом №43-1491 від 18.03.2015 року Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва відмовило [PERSON] у прийнятті приміщення, посилаючись на те, що приміщення може бути здане користувачем, в тому випадку, якщо буде сплачено кошти в повному обсязі за фактом використання даного приміщення у розмірі 88960,51 грн. (а.с. 28). Відповідно Акту прийому-передачі приміщень, Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва прийняло від [PERSON] приміщення за адресою: [ADDRESS], заборгованість по орендній платі на день здачі приміщення становить 88960,51 грн., користувач зобов'язався сплатити кошти в повному обсязі (а.с. 25). Відповідно до Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.07.2012 № 379 «Про закріплення на праві господарського відання за комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації", нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], закріплено на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації", у зв'язку зі зміною статуту затвердженого Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради №1041 від 26.06.2013 року була змінена назва на Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва (а.с. 35-49). Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва зверталося до [PERSON] з проханням в термін до 25.07.2015 року сплатити заборгованість за фактичне використання приміщення в розмірі 88960,51 грн., що підтверджується листом №43-3517 від 16.07.2015 року (а.с. 32). У судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконав зобов'язання, тоді як [PERSON] свої зобов'язання щодо оплати за надані послуги не виконала, а саме, не здійснила оплату за оренду приміщення, у зв'язку з чим має заборгованість за Актами про фактичне використання частини нежитлового приміщення у розмірі 120796,38 грн., яка складається з: суми основного боргу - 86960,51 грн., 3% річних у розмірі 3401,45 грн, інфляційних витрат у розмірі 30434,45 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 33-34). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved