Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

11.05.2021 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Гуляйпільської міської об`єднаної територіальної громади, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М., про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та отримання документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. 13.05.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання. 23.09.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 06.10.2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1.80 га, надана для ведення особистого селянського господарства на території Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, вона є спадкоємцем першої черги за законом. 19 березня 2021 року вона подала заяву до Приватного нотаріуса Демченко Т.М., було заведено спадкову справу в спадковому реєстрі №12/2021, однак, 23 березня 2021 року нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зважаючи на те, що згідно з п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, отже, для оформлення свідоцтва потрібен документ, підтверджуючий право власності на земельну ділянку. Пункт 1.2 Гл.2 розділу II цього Порядку містить перелік можливих правовстановлюючих документів. [PERSON] не надала жодного правовстановлюючого документу, який б свідчив право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку. Отже, свідоцтво про право на спадщину за законом без документу, який підтверджує право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку, видане не може бути. Так, 08 квітня 2003 року на підставі Розпорядження голови районної державної адміністрації №135 її матері було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.80 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, однак за життя мати не встигла отримати державний акт на право власності на земельну ділянку. 28 квітня 2021 року ФОП [PERSON] надав довідку, якою відмовлено у виготовлені землевпорядної документації на земельну ділянку площею 1,80 га, оскільки на померлих громадян не може бути виготовлена. Таким чином, вона не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, оскільки у неї відсутні належно оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно. Прохала визнати за нею в порядку спадкування право на завершення приватизації та отримання документу що підтверджує право власності на земельну ділянку площею 1.80 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Комсомольської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та належала [PERSON] , яка померла [INFO] . 20.09.2021 року до суду звернувся представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області Гурильов А.С.з письмовими поясненнями, в яких посилалися на те, що наразі відсутня правова можливість у будь-якого органу державної влади або місцевого самоврядування видати правовстановлюючий документ відповідної форми, тому звертають увагу, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прохали вирішення справи залишити на розгляд суду (а.с.62). В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 23.09.2021 року надала заяву про розгляд справи по суті без її участі (а.с.68). В судове засідання представник відповідача Гуляйпільської міської об`єднаної територіальної громадине з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 25.05.2021 року надали письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечували проти задоволення позову в повному обсязі (а.с.23). В судове засідання представник третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій областіне з`явилася, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, 20.09.2021 року надали письмові пояснення (а.с.62). В судове засідання третя особа приватний нотаріус Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. не з`явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, 02.06.2021 року надала копію спадкової справи № 12/2021 спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , прохала справу розглянути у її відсутність (а.с.29-38). Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Комсомольське Гуляйпільського району Запорізької області народилася позивач - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 27.07.1995 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.4). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.1956 року матір`ю позивача є [PERSON] (а.с.6). [INFO] в м. Запоріжжя померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2004 року (а.с.10). Відповідно копії Довідки Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради №55 від 09.03.2021 року [PERSON] , [INFO] , з 2002 року до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , де разом з нею була зареєстрована та проживала донька [PERSON] , 1956 року народження (а.с.13). Відповідно до архівного витягу №07-02/11 від 03.02.2020 року Архівного відділу Гуляйпільської районної державної адміністрації Головою районної державної адміністрації 08.04.2003 року прийнято розпорядження №135 «Про затвердження проекту відведення та передачу земельних ділянок у власність громадянам, жителям Комсомольської сільської ради», відповідно до п.2 якого: «Надати земельні ділянки громадянам (згідно з додатком), жителям Комсомольської сільської ради, та видати державні акти на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства: п.п 51 [PERSON] - 1,80 га» (а.с.14). Відповідно Довідки ФОП « [PERSON] » №34 від 28.04.2021 року [PERSON] зверталась з проханням виготовлення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 1,80 га, однак у зв`язку з несплатою за виконання робіт, землевпорядна документація не розроблялась, [PERSON] відмовлено у прийнятті замовлення на виготовлення документації, оскільки на померлих громадян землевпорядна документація не може бути виготовлена (а.с.16). Відповідно копії спадкової справи № 12/2021 спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.29-38), встановлено наступне. 19.03.2021 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. з заявою про прийняття спадщини за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.30). 19.03.2021 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. заведено спадкову справу №12/2021, номер у спадковому реєстрі 67373618, спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.32). 23.03.2021 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за результатом розгляду документів, наданих позивачем [PERSON] для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки згідно з п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, отже, для оформлення свідоцтва потрібен документ, підтверджуючий право власності на земельну ділянку. Пункт 1.2 Гл.2 розділу II цього Порядку містить перелік можливих правовстановлюючих документів. [PERSON] не надала жодного правовстановлюючого документу, який б свідчив право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку. Отже, свідоцтво про право на спадщину за законом без документу, який підтверджує право власності померлої [PERSON] на земельну ділянку, видане не може бути (а.с.15). Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного: Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 п.1 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути: визнання права. Частинами 1 та 2 ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: г) прийняття спадщини. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.1 Перехідних положень ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В п.3.1 Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В п.3.5 Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що до суду звернулася позивач, як спадкоємець за законом після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину після матері так як постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини, та яка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема земельну ділянку площею 1,80 га, з підстав відсутності правовстановлюючого документу на земельну ділянку, з позовом про визнання за нею права на завершення приватизації земельної ділянки та отримання документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Суд доходить висновку, що позивач, як спадкоємець за законом після матері, виконала всі вимоги, які визначені в законодавстві для прийняття спадщини після матері, але через об`єктивні обставини вона не має змоги оформити спадщину належним чином, так як її право на спадщину не визнається нотаріусом, а тому вона позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,80 га через об`єктивні перешкоди щодо оформлення її права у встановленому порядку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, оскільки матір позивача за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, однак не отримала державний акт про право власності на землю. А тому суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - визнання за позивачем права на завершення приватизації земельної ділянки та отримання документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. А тому приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та наявність для того законних підстав, а також те, що визнання за позивачем права на завершення приватизації земельної ділянки та отримання документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку не буде порушувати прав та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved