Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. У липні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом Державного підприємства "З ліквідації збиткових вугледобувних та торфодобувних підприємств" ДП "Укрвуглеторфреструктуризація" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, обґрунтувавши свої вимоги наступним. 12.07.1980 року вона уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис за № 1586 Палацу одруження міста Горлівки Донецької області. [PERSON] тривалий час, а саме з 1978 року по 1995 рік працював на підприємстві вугільної промисловості, а саме шахті ім. М.Ізотова, з повним робочим днем під землею, що підтверджується трудовою книжкою. Відповідно до акту № 33 від 18.04.1995 року про розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] , встановлено, що професійне захворювання виникло під час виконання своїх трудових обов`язків при таких обставинах: недосконалість технологічних процесів ведення очисних робіт, низька ефективність засобів боротьби з пилом, недосконалість засобів індивідуального захисту від пилу і вібрації, конструктивні недоліки ручних пнемо інструментів. Відповідно до акту причина професійного захворювання: тривале багаторазове вплив на організм наступних шкідливих факторів: запилення повітря робочої зони (від середньої до максимальної), рівні шуму - високочастотний, переривчастий, вібрація по віброшвидкості перевищує норму в 3-5 разів. Наказом № 245к від 13.06.1995 року по шахті ім. М.Ізотова [PERSON] було звільнено з роботи за пунктом 2 ст. 40 КЗпП України - виявлена невідпорність виконаної роботи внаслідок стану здоров`я (інвалід 3 групи профзахворювання, довідка [NUMBER] від 06.04.1995 року). Відповідно до довідки МСЕК № 043704 серії ДОН-04 від 12.10.2004 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності безстроково, діагноз хронічний бронхіт, вібраційна хвороба, кохлеоневріт - захворювання професійні. Згідно довідки № 060403 серії 2-18АВ від 12.10.2004 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги [PERSON] було встановлено 60% втрати профпрацездатності. З 1995 року [PERSON] не працював до самої смерті, постійно лікувався, у 36 років став професійно непрацездатним. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке було видано 23.02.2018 року Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] у віці 59 роки . Згідно акту судово-медичного дослідження № 164, акту судово-медичного дослідження № 2659 та висновку № 83 від 12.12.2017 року відносно [PERSON] , який помер [INFO] було встановлено причинний зв`язок його смерті з професійним захворюванням. Смерть [PERSON] наступила від хронічної легенево-серцевої недостатності, яка обумовлена хронічним обструктивним бронхітом пилової етіології в фазі загострення з бронхообструкцією, ускладненим дифузним пневмосклерозом, хронічною емфіземою легень, хронічним легеням серцем. Після встановлення профзахворювання, звільнення [PERSON] з роботи мало місце саме з причини невідповідності виконаної роботи внаслідок його стану здоров`я, а у подальшому і його смерть, з встановленням причинного зв`язку з профзахворюванням. Вона зазнала вкрай сильних та тривалих душевних страждань у зв`язку зі смертю її чоловіка. Ці душевні страждання, проявилися у негативних думках та спогадах про смерть її чоловіка, тривозі, емоційній реакції при згадуванні, важкості виконання повсякденних обов`язків, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну. Були порушені її актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив без другого з подружжя. У неї з померлим, у зв`язку з тяжким захворюванням чоловіка та його постійним лікуванням не було дітей, тому на теперішній час після смерті чоловіка вона залишилась одна, без сім`ї. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з Державного підприємства "З ліквідації збиткових вугледобувних та торфодобувних підприємств" ДП "Укрвуглеторфреструктуризація" на її користь на відшкодування моральної шкоди у розмірі 402 084 грн. 00 коп. 2. Представник відповідача Державного підприємства "З ліквідації збиткових вугледобувних та торфодобувних підприємств" ДП "Укрвуглеторфреструктуризація" в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 17.05.2018 року (а.с.45) в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої позов просила задовольнити, справу розглянути за своєї відсутності та відсутності позивача. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою судді від 10.07.2018 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с.25). 5. Ухвалою суду від 19.09.2018 року закрито підготовче провадження, призначено судово-медичну експертизу, проведення якої було доручено експертній комісії комунального закладу «Обласний центр медичної соціальної експертизи» Донецької обласної державної адміністрації (а.с.47). 6. Ухвалою суду від 16.10.2018 року поновлено провадження у справі, у зв`язку з тим, що 05.10.2018 року до суду з КЗ "Обласного центру медичної соціальної експертизи" надійшов лист разом з матеріалами цивільної справи про неможливість проведення судово-медичної експертизи центром та за наданими питаннями (а.с.57). 7. Ухвалою суду від 24.10.2018 року призначено комісійну судову медичну експертизу, проведення якої було доручено експертній комісії Комунального закладу охорони здоров`я «Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи» (а.с.62,63). 8. Ухвалою суду від 17.03.2020 року поновлення провадження у справі, у зв`язку з тим, що у березні 2020 року до суду з Комунального закладу охорони здоров`я «Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи» надійшов висновок експерта № 205 від 11.02.2020 року (а.с.85). 9. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 10. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 11. Судом встановлено, що 12.07.1980 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис за № 1586 Палацу одруження міста Горлівки Донецької області (а.с.8). 12. [PERSON] 19.06.1978 року був прийнятий на підприємство вугільної промисловості, а саме на шахту ім. М.Ізотова, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.9). 13. Як вбачається з акту № 33 від 18.04.1995 року про розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] (а.с.10), встановлено, що професійне захворювання виникло під час виконання своїх трудових обов`язків при таких обставинах: недосконалість технологічних процесів ведення очисних робіт, низька ефективність засобів боротьби з пилом, недосконалість засобів індивідуального захисту від пилу і вібрації, конструктивні недоліки ручних пнемо інструментів. Відповідно до акту причина професійного захворювання: тривале багаторазове вплив на організм наступних шкідливих факторів: запилення повітря робочої зони (від середньої до максимальної), рівні шуму - високочастотний, переривчастий, вібрація по віброшвидкості перевищує норму в 3-5 разів. 14. 09.06.1995 року [PERSON] було звільнено з шахти ім. М.Ізотова за пунктом 2 ст. 40 КЗпП України - виявлена невідпорність виконаної роботи внаслідок стану здоров`я (інвалід 3 групи профзахворювання, довідка [NUMBER] від 06.04.1995 року), що підтверджується трудовою книжкою (з.б. а.с.9). 15. Відповідно до довідки МСЕК № 043704 серії ДОН-04 від 12.10.2004 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності безстроково, діагноз хронічний бронхіт, вібраційна хвороба, кохлеоневріт - захворювання професійні (а.с.11). 16. Згідно довідки № 060403 серії 2-18АВ від 12.10.2004 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги [PERSON] було встановлено 60% втрати профпрацездатності (а.с.13). 17. [INFO] року [PERSON] помер у м. Горлівка Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.02.2018 року (з.б. а.с.8). 18. Згідно акту судово-медичного дослідження трупа № 1674 від 01.09.2017 року (а.с.75-77), причиною смерті [PERSON] явився хронічний обструктивний бронхіт пилової етіології у фазі загострення з бронхообструкцією, який ускладнився дифузним пневмосклерозом, хронічною емфіземою легень, вогнищевою інтерстиціальною пневмонією, хронічним легеневим серцем… хронічною легенево-серцевою недостатністю. Із супутньої патології вказано ішемічну хворобу серця-атеросклеротичний стенозуючий коронаросклероз із кальцинозом бляшки, вогнищевий міокардіосклероз. 19. Згідно висновку консультативної комісії № 83 від 12.12.2017 року (а.с.79), смерть [PERSON] настала від хронічної легенево-серцевої недостатності, яка обумовлена хронічним обструктивним бронхітом пилової етіології в фазі загострення з бронхообструкцією, ускладненим дифузним пневмосклерозом, хронічною емфіземою легень, хронічним легеням серцем. 20. Відповідно до висновку експерта "Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи" за № 205 від 11.02.2020 року (а.с.67-74), враховуючи тяжку супутню патологію серцево-судинної системи, розбіжність даних медичних документів та результатів судового-медичного дослідження трупа [PERSON] , у комісії виникає сумнів щодо причини його смерті, зазначеної в акті судового-медичного дослідження № 1674 та у висновку консультативної комісії № 83. Таким чином беручи до уваги відсутність гістологічного архіву від його трупа, достеменно встановити причину смерті [PERSON] та причинний зв`язок наявних в ньому професійних захворювань з настанням смерті, неможливо. V. Оцінка Суду. 21. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. 22. Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. 23. Положеннями ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 24. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч. 3 ст. 153 КЗпП України. 25. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. 26. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 27. За правилами, передбаченими ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. 28. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. 29. Частина 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. 30. За умови, коли виробнича травма або професійне захворювання мали місце до 1 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв`язку з виробничою травмою, професійним захворюванням, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї померлого підлягають застосуванню положення ст. 1168 ЦК України. 31. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-576цс15, від 9 вересня 2015 року у справі № 6-322цс15. 32. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 33. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-123цс12, від 13 листопада 2013 року у справі № 6-120цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-66цс14, у спорах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї працівника в результаті отриманого ним на виробництві професійного захворювання, а також про відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, відшкодування моральної шкоди членам сім`ї працівника в таких випадках здійснюється відповідно до положень ст. 1167, ч. 2 ст. 1168 ЦК України, а не за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». 34. Згідно акту судово-медичного дослідження трупа № 1674 від 01.09.2017 року (а.с.75-77) та висновку консультативної комісії № 83 від 12.12.2017 року (а.с.79), вбачається причинний зв`язок смерті [PERSON] з його професійним захворюванням, а саме: хронічної легенево-серцевої недостатності, яка обумовлена хронічним обструктивним бронхітом пилової етіології в фазі загострення з бронхообструкцією, ускладненим дифузним пневмосклерозом, хронічною емфіземою легень, хронічним легеням серцем. 35. Разом з тим, відповідно до висновку експерта "Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи" за № 205 від 11.02.2020 року (а.с.67-74), враховуючи тяжку супутню патологію серцево-судинної системи, розбіжність даних медичних документів та результатів судового-медичного дослідження трупа [PERSON] , у комісії виникає сумнів щодо причини його смерті, зазначеної в акті судового-медичного дослідження № 1674 та у висновку консультативної комісії № 83. Таким чином беручи до уваги відсутність гістологічного архіву від його трупа, достеменно встановити причину смерті [PERSON] та причинний зв`язок наявних в ньому професійних захворювань з настанням смерті, неможливо. 36. Проте, суд зазначає, що постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. 37. Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. м. Горлівка Донецької області віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями. 38. Згідно статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. 39. Питання щодо можливості використання як доказів у справі документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. 40. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 41. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 42. Разом із тим, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. 43. Так, під час розгляду справи необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. 44. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. 45. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, та те, що рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. 46. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що відсутній гістологічний архів від трупа [PERSON] , у зв`язку з наявними об`єктивними перешкодами, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід частково задовольнити. 47. Визначаючи розмір відшкодування шкоди, суд враховує, що частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 48. Таким чином, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. 00 коп. 49. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 50. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 51. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 52. Таким чином. з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial