Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним зобов'язанням у розмірі 43195,44 грн. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 03 квітня 2014 року цивільна справа за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості передана на розгляд до Деснянського районного суду міста Києва та прийнята до провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги фактом порушення договірних зобов'язань відповідачами. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості з неї заперечувала, стверджуючи, що договір поруки №39777 від 06.09.2006 року вона не підписувала, зазначивши, що підпис від її імені був вчинений не нею, а іншою особою. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11036155000, відповідно до п.1.1., п.1.3.1. якого Банк надав, а відповідач отримав кредит - грошові кошти у розмірі 7515,00 доларів США, та відповідач зобов'язався повернути кредитні кошти у зазначеному розмірі та сплатити проценти у розмірі 11% річних, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. У забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань Позичальника за даним Договором Позичальник передає в заставу, а Банк приймає рухоме майно, вказане у розділі 2 цього Договору, в порядку передбаченому цим Договором (а.с. 6-18). Відповідно умов п. 1.2. Договору відповідач зобов'язується повернути Банку кредит не пізніше 06 вересня 2010 року. На підтвердження забезпечення виконання усіх зобов'язань Позичальника перед Кредитором у повному обсязі, що виникли з Кредитного договору №11036155000 від 06 вересня 2006 року, позивач надав суду копію Договору поруки №39777 від 06 вересня 2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] та [PERSON], за умовами п. 1.4. якого, відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною (а.с. 19-21). [PERSON] після реєстрації розірвання шлюбу змінила свої прізвище на: "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 26). Рішенням загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "УКРСИББАНК". 20 квітня 2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кредекс Фінанс" було укладено Договір факторингу №05/12, відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк" відступив на користь ТОВ "Кредекс Фінанс" своє право вимоги заборгованості за кредитним договором та договором застави, у тому числі щодо відповідача, як боржника, згідно з витягом з реєстру боржників (додаток 1 до договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року) (а.с. 49, 50-53). 20 квітня 2012 року між ТОВ "Кредекс Фінанс" та ТОВ "Вердикт Фінанс" було укладено Договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до якого ТОВ "Кредекс Фінанс" відступив на користь ТОВ "Вердикт Фінанс" право вимоги за кредитним договором та договором застави, в тому числі щодо відповідача, як боржника, згідно з витягом з реєстру боржників (додаток 1 до договору факторингу № 05/12-КВ від 20 квітня 2012 року) (а.с. 48, 54-56). Згідно з п. 1.2.2. Договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №11036155000 від 06 вересня 2006 року позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 06 вересня 2010 року, та в розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту - Додаток №1 до Договору, який є невід'ємною частиною Договору (а.с. 17-18). Відповідно до п. 2.11 Договору у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання за договором або погіршення його умов (стану забезпечення, умов його зберігання), Банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому 12 цього Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача станом на 10.07.2013 року загальна сума заборгованості становить 105900,13 грн., яка складається з: заборгованості по основній сумі кредиту - 44280,47 грн.; заборгованості за відсотками - 6047,91 грн.; заборгованості по нарахованих відсотках на 04.11.2013 року - 15892,24 грн.; заборгованості по пені за несвоєчасно сплачений кредит - 7190,51 грн.; нарахованих 3% річних від простроченої суми - 1328,37 грн., що також підтверджується копією відповідної довідки (а.с. 38-46, 47). Відповідно до Виконавчого листа, виданого Святошинським районним судом м. Києва у справі 2-2507/2010 року, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили 11.01.2011 року, суд вирішив стягнути на користь ПАТ "УкрСиббанк" з [PERSON] за кредитним договором сума боргу у розмірі 62704,69 грн. (а.с. 37). Вищезазначеними матеріалами справи також підтверджено, що відповідачем [PERSON] не здійснювалось погашення кредитної заборгованості. Судом встановлено, що на адреси відповідачів позивачем було направлено повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, з вимогою виконати порушене зобов'язання або передати у володіння ТОВ "Вердикт Фінанс" заставлений автомобіль для його реалізації разом із довіреністю на право підпису та зняття автомобіля з обліку, однак відповідачем вимогу позивача не було виконано (а.с. 28-36). [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи зазначивши, що підпис на Договорі поруки №39777 від 06.09.2006 року виконаний не нею, оскільки при підписанні даного договору не була присутня та його не підписувала, додатково пояснивши, що на момент його укладання, паспорт громадянина України [PERSON]. був анульований у зв'язку зі зміною прізвища після розірвання шлюбу. Ухвалою суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Відповідно Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28.09.2015 №13209/13210/15-32 встановлено, що підписи від імені [PERSON]. у Договорі поруки №39777 від 06.09.2006 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису (а.с. 212- 218). Згідно ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, установленими для статтею 212 ЦПК України. Висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28.09.2015 №13209/13210/15-32 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України є обґрунтованим, не суперечить об'єктивно встановленим фактам, оскільки є чітким та однозначним, в ньому зазначені відповіді на поставлені запитання з дослідженням всіх фактів, які встановлені і виявлені при дослідженні об'єктів експертизи, що документально підтверджується, із зазначенням об'єктивних причин та доводів цього, узгоджується з всіма достовірними обставинами справи, які не заперечуються з боку сторін, та не викликає сумнів у суду в його правильності. Тому суд не бере до розгляду та до уваги, як доказ, копію вищезазначеного Договору поруки №39777 від 06.09.2006 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON], [PERSON], що має значення для вирішення даної конкретної справи, оскільки цей доказ не є належним та допустимим. Судом об'єктивно встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] на підставі укладеного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Першою частиною статті 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем [PERSON] суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог щодо нього, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими, доведеними в ході розгляду справи, відповідають вимогам чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, та положенням договору, укладеному між сторонами, а тому підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині позовних вимог, а саме до позивача [PERSON], вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними, спростовуються матеріалами справи, а тому є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в цій частині, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial