Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

25 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом і посилаючись на Закон України "Про захист прав споживачів" просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 12800 грн. Обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 січня 2016 року під впливом реклами звернулася до представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон", який знаходився у м. Ромни Сумської області з метою укласти договір фінансового лізингу. Згідно тексту договору повинна була отримати автомобіль марки "Джеллі СК", вартістю 128000 грн, яка еквівалентна 24830 доларів США з пропозицією розстрочки платежів на 60 місяців. Договір був надрукований на багатьох аркушах з додатком, тому його не підписала на останньому аркуші, щоб вивчити всі питання. 25 січня 2016 року, внаслідок невірної інформації представника товариства, через ПАТ КБ "Приватбанк" на рахунок відповідача в АТ "Райффайзенбанк "Аваль" перерахувала 12800 грн., хоча у проекті договору був вказаний інший рахунок і інший банк - отримувача, ніж у платіжному дорученні. Наступного дня звернулася до юриста, який вивчивши документи, повідомив, що автомобіль не отримаю, тому, що договір складений таким чином, щоб постійно сплачувала платежі. 26 січня 2016 року зателефонувала представник відповідача і запронувала приїхати у м. Ромни. Під час зустрічі представник вручила новий додаток до договору, де вже було зазначено, що платежі привязуються до курсу долара. Отримувати додаток відмовилась, заявила, що не бажає підписувати цей договір. Після цього звернулася з офіційною заявою до відповідача з проханням повернути грошові кошти, оскільки договір не відбувся. Одночасно зазначила номер особистого рахунку, на який необхідно перерахувати вказану суму. Однак до теперішнього часу грошей не отримала. У звязку з чим і звернулася з позовом до відповідача з вимогою повернути сплачені нею кошти у розмірі 12800 грн. У судовому засіданні позивач і його представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача подав свої письмові заперечення разом із клопотанням про слухання справи у його відсутність. У письмових запереченнях зазначив, що при укладенні вказаного договору, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що ставляться чинним законодавством, дотримані всі вимоги щодо змісту та форми договору, будь-яких зауважень чи претензій щодо його незрозумілості позивач не заявляв, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, зазначив, що договір фінансового лізингу вчинений у письмовій формі,відповідно до ч.1 ст 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного Договору, в якому передбачені усі істотні умови. 25.01.2016року, в день підписання договору, позивач написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору і отримав свій примірник разом з додатками №№1,2,3.(а.с.31) Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних міркувань. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25.01.2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 003577, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування автомобіль марки "Джеллі СК", вартістю 128000грн., а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. (а.с.2-8) Відповідно до п.1.3 договору фінансового лізингу замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації та сплати позивачем авансового платежу, а згідно п. 5.1 цього договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. За умовами п. 5.2 зазначеного договору лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Пунктом 5.4. вказаного договору передбачено, що розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу лізингодавець повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру. Авансового платежу визначеного в додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. За змістом п. 8.1 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною. Згідно з п.п. 8.2.1 п. 8.2. договору перший лізинговий платіж складається із:а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі - комісія за організацію), яка розраховується у додатку № 1 до даного договору. б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору. в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору. Положеннями пункту 12.12 договору, яким передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.(а.с.2-8) Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2016 року позивач сплатив 12800 грн. комісії за організацію (а.с. 13) Статтею 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуто ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається зі змісту вищезазначеного договору фінансового лізингу позивача [PERSON] було поінформовано про всі його істотні умови, спосіб та вартість предмета лізингу, строк лізингу, лізингові платежі тощо, що підтверджується підписом позивача на кожній сторінці договору та заяві від 25.01.2016, й позивач засвідчив, що зміст умов лізингу йому зрозумілий.(а.с.32-33) За таких обставин, власні дії позивача, що виразилися у підписанні договору фінансового лізингу та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної нею угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цією угодою. Виходячи з цього, позивач не заперечує вільного волевиявлення та його вільної згоди щодо всіх умов даного договору фінансового лізингу на момент його укладення та протягом його виконання. Таким чином, при підписанні договору фінансового лізингу всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторінмає бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилами ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Самі по собі пояснення [PERSON], що договір фінансового лізингу нею на останній сторінці не підписний, тому такий є неукладеним, відсутня технічна характеристика автомобіля і те, що під час оформлення договору була введена в оману, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Натомість з наявних матеріалів справи вбачається, що 25.01.2016 року позивач сплатив 12800 грн. комісії за організацію (а.с. 13) Надані суду документи свідчать про те, що при укладенні договору позивача було проінформовано про всі його істотні умови, спосіб та терміни оплати платежів тощо, що підтверджується підписом позивача на кожній із сторінок договору, кожному із трьох додатків до договору, заяві на отримання фінансового лізингу, заяві про отримання інформації, якою позивач підтвердив, що в повному обсязі та коректно отримав інформацію, прочитав та зрозумів умови договору. При таких обставинах власні дії позивача, що виразилися у підписанні договору, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної ним угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цим договором. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, а згідно ч.2 ст.19 цього Закону, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відхиляючи доводи позивача щодо введення його в оману стосовно призначення платежу у розмірі 12800 грн., суд бере до уваги заяву позивача від 25.01.2016 року, якою підтвердив, що уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу, в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта та отримав власний примірник договору (а.с.33). При цьому матеріали справи не містять доказів того, що позивачу була надана інша інформація стосовно призначення вказаного платежу ніж та, яка в чіткій та зрозумілій формі зазначена в самому договорі. Позивачем також недоведена та обставина, що з вини відповідача він не мав достатнього часу для прийняття свідомого рішення. [PERSON] не ставить питанння про розірвання договору фінансового лізингу чи про визнання його недійсним, а лише посилається на те, що такий нею не укладався. З огляду на викладене, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed