Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив суд: стягнути з [PERSON] та Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" на його користь аподіяні матеріальні збитки в сумі 52 688 гривень та вартість оцінки матеріального збитку у сумі 2 000 гривень, а усього 54 688 гривень; вирішити питання про судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01.10.2019 близько 17.00 годин біля с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля марки "CHERY AMULET A15", державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля марки "RENAULT MEGANE", державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача. Згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/13556/19 від 04.11.2019 винним у скоєні ДТП визнано [PERSON] .. Позивач стверджував, що в результаті ДТП авто зазнало значних пошкоджень. З метою визначення розміру матеріального збитку був заключений договір з послуги незалежної оцінки майна, за що позивачем було сплачено 2 000 гривень. 05.11.2019 незалежним експертом-оцінювачем [PERSON] було надано звіт, згідно з яким вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 75 799,25 гривень. Страхова компанія ТДВ "Міжнародна страхова компанія", з якою у позивача було укладено договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності АО № 3402412 27.01.2020 перерахувала у рахунок погашення матеріального збитку 22 111,88 гривень. Також відповідач [PERSON] 20.11.2019 перерахував на рахунок позивача франшизу за договором обов`язкового страхування у сумі 1 000 гривень. Позивач стверджував, що на час його звернення до суду із суми завданого в результаті ДТП збитку відшкодовано лише 23 111, 25 гривень. З огляду на вказане позивач звернувся до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2020 було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 23.07.2020 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що, на його думку, якщо об`єктивний розмір збитку, який не перевищує ліміту відповідальності страховика 100 000 гривень, саме страховик повинен бути належним відповідачем, а його відповідальність настає у разі недостатності виплати страхового відшкодування для покриття збитків. Вважає, що відзив не ґрунтується на нормах законодавства, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. 27.07.2020 від ТДВ «Міжнародна страхова компанія» надійшли письмові пояснення, в яких вказано, що у звіті незалежної оцінки майна, наданому позивачем, відсутня ремонтна калькуляція, а також інші необхідні додатки, що унеможливлює об`єктивно оцінити обґрунтованість вартості матеріального збитку, просив суд ухвалити рішення на розсуд суду, розгляд справи здійснювати без участі його представника. 14.09.2020 до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява в уточненій редакції, в якій позивач висунув вимоги про стягнення збитків і до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» та просив це товариство залучити до справи у якості співвідповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.2020 до участі у справі залучено у якості співвідповідача було Товариство з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія". Позивач у судове засідання 05.05.2021 з`явився. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Відповідач в судове засідання 05.05.2021 з`явився. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник співвідповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» у судове засідання 05.05.2021 не з`явився, у поясненнях просили розглядати справу у їх відсутності, ухвалити рішення на розсуд суду. В судовому засідання 05.05.2021 була оголошена перерва до 16:30 год., в подальшому учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2019 о 17 годин 00 хвилин на перехресті вулиць Радгоспна та Кільцева в с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля марки "CHERY AMULET A15", державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля марки "RENAULT MEGANE", державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 223583 від 01.10.2019. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.11.2019 № 369/13556/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту згаданої ДТП, що мала місце 01.10.2019. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки "CHERY AMULET A15", державний номер [NUMBER] , належить позивачу. Згідно з полісом № АО/3402412 від 02.04.2019 на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як водія автомобіля марки "CHERY AMULET A15", державний номер [NUMBER] , була застрахована у ТДВ "Міжнародна страхова компанія" за заподіяння шкоди, завданої майну, у межах 100 000 грн., розмір франшизи 1 000 грн. 29.10.2019 позивачем було подано до ТДВ "Міжнародна страхова компанія" заяву про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з ДТП 01.10.2019. Відповідно до страхового акта від 27.01.2020 № 16 099 страхове відшкодування за справою № 16099 (договір страхування № АО/3402412 від 02.04.2019, страхувальник [PERSON] , власник пошкодженого ТЗ позивач) з вирахуванням франшизи та суми ПДВ становить 22 224,82 гривні. Згідно зі звітом від 05.11.2019 № 02-22.10.2019 про оцінку майна колісного транспортного засобу легкового автомобіля "CHERY AMULET A15", державний номер [NUMBER] , наданим позивачем та складеним ФОП [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власникові цього транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП становить 75 799,25 гривень. У вказаному звіті про оцінку майна колісного транспортного засобу будь-які дані про те, що особа, яка складала цей звіт, попереджена про кримінальну відповідальність відсутні. Також у ньому не вказано, що він складений саме для подачі його до суду. Доказів, що відповідачі були повідомлені про проведення оцінки і були присутні під час огляду ТЗ, надано не було взагалі. Також відсутні відомості, що ФОП [PERSON] є судовим експертом. А отже, даний звіт не може бути оцінений судом як висновок експерта. Відповідно до звіту від 24.01.2020 № 097/10/19 про оцінку про оцінку майна колісного транспортного засобу легкового автомобіля "CHERY AMULET A15", державний номер [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного знову ТЗ становить 27 869,78 гривень. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З огляду на такі обставини слід врахувати, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.12.2019 № 522/1029/18 констатувала, що висновок експерта, у якому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, не може бути визнаний належним та допустимим доказом. Верховний Суд у своїй постанові від 05.09.2019 у справі № 203/3079/15-ц чітко вказав, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При вирішенні питання щодо розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, оцінюючи звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 76/10/14, складений 24.03.2015, на який посилався позивач, суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що вказаний звіт не є актом судових експертиз. Крім того, підготовка вказаного звіту та огляд транспортного засобу для його складання проводилися без участі представника відповідача. В матеріалах справи відсутні докази запрошення представника відповідача до такого огляду. Тому місцевий суд, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний звіт не може бути покладений в основу судового рішення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 6 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено хто був присутній при проведенні експертизи. В матеріалах справи відсутні докази запрошення представників відповідачів до такого огляду. Відповідно до ч. 7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступного висновку. Позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки його відповідальність була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія», заявлена позивачем сума стягнення покривається розміром страхового відшкодування, а франшиза була сплачена відповідачем позивачу. Стосовно вимог позивача до ТДВ «Міжнародна страхова компанія», то суд також вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, так як позивач не спростував належними та допустимими доказами використану страховою компанією оцінку матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП за участю відповідача [PERSON] , та не довів дійсність та об`єктивність поданого ним звіту. У даному випадку, за наявності в матеріалах справи 2 різних звітів про оцінку матеріального збитку, для підтвердження позиції позивача необхідні спеціальні знання, проте позивачем не було заявлено клопотання про призначення судової експертизи, а підстави для призначення судової експертизи з власної ініціативи суду, передбачені ст. 105 ЦПК України, відсутні. На припущеннях же суд не має права будувати свої висновки. А отже, позивачем не було доведено належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами того, що відповідачем ТДВ «Міжнародна страхова компанія» було недоплачено йому страхове відшкодування у розмірі 52 688 грн. У зв`язку із цим не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача витрат на проведення оцінки завданого внаслідок ДТП матеріального збитку. З урахуванням викладеного суд залишає позов без задоволення. З огляду на відмову у задоволенні позову суд згідно зі ст. 141 ЦПК України залишає судові витрати позивача за ним. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed