Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

14 липня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача та третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у якій зазначив, що 05 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь відповідача грошових коштів в сумі 37025 грн. 75 коп. 17 квітня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса було відкрито виконавче провадження №61366261 про стягнення з нього на користь відповідача вказаних коштів. Однак вказаний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням норм чинного законодавства, оскільки нотаріусом не було враховано що відповідач не повідомляв його про наявність заборгованості, а його заборгованість перед відповідачем не є безспірною. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати виконавчий напис вчинений 05.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. зареєстрований у реєстрі за № 3883 про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в сумі 37025 грн. 75 коп. таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позивач та його представник - адвокат Берестовий Є.В. в судове засідання не з`явились, до суду направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Третя особа по справі, яка не заявляє самостійним вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 06 лютого 2013 року між позивачем та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/0400/82/0089357 ( далі Договір) та додаткову угоду №014/0400/82/00893571.За умовами зазначеного кредитного договору позивачу було надано кредит на загальну суму 25931 грн. 41 коп., з яких 13677 грн. 71 коп. - на споживчі цілі та 10822 грн. 29 коп. на погашення заборгованості позичальника перед кредитором, строком до 06 лютого 2019 року, зі сплатою 38,3% річних (а.с.81-86). Погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до п.3.1. повинно було здійснюватись позивачем щомісячними ануїтетними платежами відповідно до умов кредитного Договору. 25 вересня 2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відступив право вимоги за певними кредитними договорами ПАТ «Комерційний індустріальний банк», того ж дня ТОВ «Комерційний індустріальний банк» відступив право вимоги за кредитними договорами товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - капітал», в подальшому, а саме 15 квітня 2016 року останнє передало право вимоги за кредитними договорами товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект - Капітал». За договором від 02 жовтня 2019 року право вимоги за кредитним договором позивача було передано відповідачу ( а.с.49-50,87). 05 лютого 2020 року на підставі заяви представника відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 3883 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 014/0400/82/0089357 за період з 31 серпня 2018 року по 29 листопада 2019 року у розмірі 37025 грн. 75 коп., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 23419,78 грн., простроченої заборгованості за процентами - 13305,97 грн., та витрат стягувача за вчинення нотаріусом виконавчого напису в сумі 300 грн. ( а.с.24). За заявою відповідача приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. було відкрито виконавче провадження №61366261 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, та постановою від 17 квітня 2020 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.6). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок),постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «По нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що зазначено у статті 88 Закону України "Про нотаріат". Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. У постановах ухвалених Верховним судом зокрема 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження№ 14-278 гс18), 24 червня 2020 року по справі №333/7373/17 (провадження №61-46867 св 18) з подібних правовідносин, вказано про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи убачається, що на підтвердження наявності у боржника безспірної заборгованості перед стягувачем відповідач надав нотаріусу виписку з особового рахунку позивача, однак вказана виписка не містить умов кредитного договору таких як строк погашення кредиту, щомісячних нарахувань банку та платежів вчинених позивачем, початок виникнення заборгованості її розмір, наявність штрафних санкцій за невиконання позичальником своїх зобов`язань та їх розмір. Крім цього за умовами п.п. 1.1.5,1.1.6 розділу 1 статті 1 кредитного договору кредит надавався позивачу банком на 72 місяці, а датою його повного погашення було визначено 06 лютого 2019 року. З розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором убачається, що останній платіж було вчинено позивачем 21 травня 2014 року. На дату складання зазначеного розрахунку банком, а саме на 28 вересня 2015 року заборгованість позивача перед банком складалась з: 23 419 грн. 78 коп. - заборгованості за кредитом, 13305 грн. 97 коп. - заборгованості за відсотками та 37 421 грн. 08 коп. заборгованості за пенею, та становила всього 74 146 грн. 83 коп. (а.с.107). Матеріали справи не місять доказів сплати позивачем заборгованості перед банком після 21 травня 2014 року, відповідно на думку суду, право вимоги у кредитора виникло з наступного дня після вчинення позивачем останнього платежу за кредитним договором, тобто з 22 травня 2014 року. Відповідно зазначення відповідачем у заяві про вчинення виконавчого напису нотаріусу про вчинення боржником останнього платежу 31 серпня 2018 року, та про стягнення заборгованості за період з 31 серпня 2018 року по 29 листопада 2019 року не відповідає дійсності та суперечить доказам наявним в матеріалах справи. Крім цього, до заяви про вчинення виконавчого напису відповідач додав копію повідомлення за вих. № 6161 від 12 листопада 2019 року про повернення заборгованості за кредитним договором до 29 листопада 2019 року, однак вказане повідомлення не містить відмітки про отримання його позивачем ( а.с.88). Зі змісту повідомлення убачається, що його було адресовано [PERSON] на адресу с.Любомирівка Березнегуватський район Миколаївська область індекс 56250, однак відповідно до умов кредитного договору, та інших даних наявних в матеріалах справи адресою реєстрації місця проживання позивача є [ADDRESS] . У повідомленні відповідач вимагав від божника сплатити заборгованість станом на 12 листопада 2019 року в розмірі 78137 грн. 16 коп., натомість у заяві про вчинення виконавчого напису відповідач зазначив про стягнення з боржника іншої суми заборгованості в розмірі 36725 грн. 75 грн. Зазначене свідчить про те, що відповідач не надав приватному нотаріусу необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не звернув уваги на численні розбіжності та суперечності в документах наданих відповідачем та не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника перед стягувачем. Крім цього не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, суд доходить висновку що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved