Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

У січні 2017 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю " Джерело 1 " звернулося до Дарницького районного суду міста Києва та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № І - 11 від 28 жовтня 2007 року про участь у витратах на експлуатацію електричних мереж у розмірі 2 640 гривень 00 копійок основного боргу, та 4 844 гривні 20 копійок пені. В свою чергу відповідач [PERSON] звернувся з зустрічними позовними вимогами про захист прав споживачів, який ухвалою суду від 29 травня 2018 року об"єднаний в одне провадження, та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Джерело 1 " пеню в розмірі 48 981 гривня 60 копійок. В судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю " Джерело 1 ", що діє на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань [PERSON] первинні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, щодо зустрічного позову просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 07 квітня 2017 року ( а. с. 31, І том справи ) [PERSON] в судовому засіданні первинні позовні вимоги не визнав, та просив відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представники позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків та відповідних правовідносин. Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 ЦПК України ). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні: 28 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю " Джерело 1 " та [PERSON] було укладено Договір № 1 - 11 " Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж ". Згідно п. 2. 2. 4. Відповідач зобов'язується вчасно до 10 числа кожного місяця вносити плату на рахунок підприємства за надані послуги в розмірах визначених розрахунками. П.п. 3. 1. 3, 3. 1. 4. Договору № 1 - 11 " Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж " встановлюють право Позивача, що кореспондується з обов'язком Відповідача, стягувати прострочену заборгованість по оплаті послуг Позивача та пеню у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день затримки терміну сплати. Протягом декількох років Відповідач відмовляється сплачувати платежі за отримані послуги, передбачені вказаним договором. У зв'язку з відмовою [PERSON] виконувати умови Договору 1 - 11 " Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж " ТОВ " Джерело 1 " вже тричі зверталося до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з [PERSON] Тричі суди приймали рішення про стягнення заборгованості на користь ТОВ " Джерело 1 "; додаються рішення суду Апеляційного суду міста Києва по справі № 22 - ц \\ 796 \\ 332 \\ 2013 від 07 лютого 2013 року, ухвала Апеляційного суду міста Києва по справі № 22 - ц / 796 / 10925 / 2014 від 28 жовтня 2014 року, рішення Дарницького районного суду міста Києва по справі № 753 / 17974 / 16 - ц від 24 листопада 2016 року ). Згідно затвердженої вартості послуг ТОВ " Джерело 1 " на 2016 рік по утриманню КТП і електромереж власник будинку [ADDRESS] [PERSON] має сплачувати 8 гривень в місяць за 1 КВт потужності. В сумі: 30 кВт х 8 = 240 гривень в місяць. Статті 526, 610, 612 Цивільного кодексу України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання. Відповідач вважається таким, що прострочив Станом на 26 грудня 2016 року заборгованість за 2016 рік складала: по оплаті на утримання КТП - 2 640 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідача як сума основного боргу. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ). Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки ), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій ( неустойки ), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій ( неустойки ) через її не співмірність із розміром основного зобов'язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій ( розмір неустойки ), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1,2ч.1ст.214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно правового висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові від 04 вересня 2014 року ( справа № 6 - 100цс14 ), ч. 3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України - щодо загальних засад цивільного законодавства та ст. 5, 6, ст .10 ЦПК України - щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. Отже, встановивши, що визначений позивачем розмір пені перевищує основний розмір боргу відповідача, суд дійшов наступного. Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру пені і штрафних санкцій, що підлягають стягненню на користь ТОВ " Джерело - 1 " з відповідача, враховуючи положення ст. ст. 3, 509, 627 ЦК України та засади справедливості, добросовісності та розумності, визначивши розмір пені у розмір 2 640 гривень 00 копійок. Предметом Договору № 1-11 від 28.10.2007р. "Про участь у витратах на експлуатацію електричних та водопровідних мереж" є забезпечення обслуговування та поточного ремонту вуличних електричних та водопровідних мереж; обов'язками підприємства, відповідно до пунктів 2.1.1., 2.1.2. Договору є виконання комплексу робіт по обслуговуванню та поточному ремонту КТП з метою підтримання КТП та електромереж у належному робочому технічному стані. Тобто, матеріальним результатом виконання договору є отримання [PERSON] електроенергії, що відповідає технічним вимогам, через мережі ТОВ "Джерело 1". Відповідно до пунктів 2. 2. 3., 2. 2. 4. Договорів [PERSON] зобов'язаний сплачувати за послуги, що надаються ТОВ " Джерело 1 " у розмірах визначених розрахунками підприємства, а перелік, який міститься в даному пункті, містить лише основний перелік послуг. Посилання [PERSON] на солідарну компенсацію витрат, що розподіляється між всіма підключеними споживачами, взагалі не передбачений жодним пунктом договору та положенням цивільного законодавства. Наголошую, що договорами не передбаченні надання інформації щодо доходів та витрат підприємства, інформації про інших споживачів. Щодо твердження представника [PERSON] про обов'язок ТОВ " Джерело 1 " щомісячно ( до 10 числа ) надавати квитанції, а оплата здійснюється лише на підставі квитанцій, то таке твердження не відповідає дійсності, не закріплено у Договорі між сторонами та в черговий раз є власними непідтвердженими ідеями представника [PERSON] Також, доводи представника [PERSON] про ненадання квитанцій не мають юридичного значення для даного спору, оскільки під час дії Договору відповідачем не порушувалось у будь - який передбачений законом спосіб питання щодо неналежного виконання останнього та порушення його прав як споживача. [PERSON] має до 10 числа кожного місяця вносити плату за послуги, що визначена підприємством, а у випадку незгоди із розміром плати має можливість відмовитись від користування мережами з одночасним відключенням його будинку від електромереж. Докази, які б свідчили про неякісні послуги [PERSON] не надав, скарг ТОВ " Джерело 1 " за весь час дії договору не отримувало. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. На підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати - судовий збір, пропорційно до розміру заявлених вимог . На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial