Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Представник ПАТ "БТА Банк" звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту. Вимоги мотивує тим, що між позивачем ПАТ "БТА Банк" та відповідачем [PERSON], було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки. Відповідно до договору іпотеки відповідач передав в іпотеку банку квартиру під номером [ADDRESS] 08 квітня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було винесено рішення в рамках цивільної справи за позовом ПАТ "БТА Банк" до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до якого звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру [ADDRESS]. Відділом державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві було накладено арешт на все майно [PERSON] в тому рахунку і на квартиру під номером [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та викладені у ньому обставини, та просила задовольнити з обставин викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зв"явився повідомлений належним чином прични неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 13.03.2008 року між ВАТ "БТА Банк" та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] передав у іпотеку квартиру [ADDRESS]. У зв'язку із невиконання умов кредитного договору, банк звернувся до суду з позовом, пред'явленим до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 21.07.2011 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким вимоги банку задоволено і на підставі даного судового рішення, був виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] 3382538 грн. 14 коп., який пред'явлено для виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві. Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 30903512 від 12.01.2012 року, було накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки та за ПАТ "БТА БАНК", визнано право власності на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]. 12.02.2014 року ПАТ "БТА БАНК" звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із запитом щодо зняття арешту з квартиру [ADDRESS]. Листом головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 24.02.2014 року, ПАТ "БТА БАНК" було повідомлено про наявність у нього права на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із положенням ст.. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинен перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає в момент передання йому предмета застави. Якщо таке передання було здійснене до укладення договору застави, право застави виникає з моменту його укладення. Відповідно до положень ст.. 11 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом. Згідно із вимог ст.. 60 ЗУ "Про виконавче провадження провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до положень ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, враховуючи положення постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р., такі вимоги сторони виконавчого провадження розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відпоідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ході судового розгляду справи сторона позивача не змогла обгрунтувати в чому саме полягає порушення або не визнання прав відповідачем, та яким чином відповідач може усунути порушення таких прав. В зв"язку із чим суд вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту свої інтересів.

Outcome: dismissed