Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

23.12.2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати кредитний договір № 11-1/686к-06 від 11 грудня 2006 року, укладений між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] недійсним з моменту його укладення, застосувати наслідки недійсності кредитного договору № 11-1/686к-06 від 11 грудня 2006 року та повернути позивачу [PERSON] одержані на його виконання кошти у розмірі 52857,85 доларів США. Заяву мотивує тим, що 11.12.2006 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем - [PERSON] укладено кредитний договір № 11-1/686к-06, внаслідок укладення даного договору останній отримав кредит у сумі 104000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення 10.12.2026 р. та сплатою 12,5% річних за користування кредитом. Вважає даний договір недійсним з моменту його укладення оскільки за своєю суттю Кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту, відтак, сторони Кредитного договору, виконуючи дії, спрямовані на його вчинення, зобовязані були дотримуватись вимог, встановлених законодавством України до такого роду правочинів, однак положення кредитного договору суперечать нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови і кредитування та сукупну вартість кредиту. Вказує на те, що кредитний договір має містити графік періодичних платежів, у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Детальний розпис загальної вартості кредиту відсутній. Крім цього вказує, що огляду на те, що ним, позивачем [PERSON] було внесено банку кошти у розмірі 156857,85 дол. США, сума коштів у розмірі 52857,85 дол. як різниия між сумою кредиту та фактично сплаченими коштами підлягає поверненню йому як наслідок недійсності правочину. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити за безпідставністю. При цьому представник відповідача посилалася на те, що банком під час укладання договору було дотримано всі вимоги чинного законодавства, позивачці було надано всю необхідну інформацію з приводу умов надання кредиту, прав та обов'язків сторін, загальної вартості кредиту та відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по договору. Крім того, представник відповідача заявила про застосування позовної давності до вимог про визнання договорів недійсними. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що 11.12.2006 року було укладено кредитний договір № 11-1/686к-06, на підставі якого, ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" видав [PERSON] кредит у розмірі 104000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення 10.12.2026 р., зі сплатою 12,5 % річних. Погашення кредиту та сплата процентів за його користування повинна була здійснюватися в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2013 року задоволено позов ПАТ "Універсал Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за даним кредитним договором в розмірі 22268,07 доларів США. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 9.1. Кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів, комісій за користування кредитними коштами Позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Відповідно до ст. 202 К України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін. Частиною 1 ст. 215 ЦК встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Статтєю 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення та можуть перешкодити вчиненню правочину. Так, істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Предметом договору, відповідно до актів цивільного законодавства, є умови про ті права та обов'язки, які формують основу змісту зобов'язання, яке має виконуватись сторонами на підставі укладеного договору, а також умови про ті дії, які мають вчинити сторони виконуючи та реалізовуючи охоплені предметом договору права та обов'язки і про об'єкти, що сторони мають передати одна одній. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору, такі умови договором передбачено. За вимогами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, зключаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Позивач стверджує, що під час укладання договору про надання кредиту йому не було надано повної та достовірної інформації про всі умови договору, додаткові витрати, пов'язані з виконанням договору, та про сукупну вартість договору. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не надав доказів того, що не був належним чином повідомлений про всі умови договору. Як вбачається з договору кредиту від 11.12.2006 року, позивачу було надано інформацію щодо всіх умов договору, пов'язаних з його виконанням витрат та щодо сукупної вартості договору. Так, в підписаному позивачем договору на отримання кредиту від 11.12.2006 року зазначено, що своїм підписом позичальник свідчить про той факт, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. В укладеному договору кредиту послідовно та докладно викладено всі права та обов'язки банку та позичальника, правила нарахування процентів і комісій, наслідки за порушення умов договору. Таким чином в день підписання договору кредиту 11.12.2006 року позивачу було надано інформацію про дедальний роспис сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, крім цього сторонами кредитного договору було підписано Додаток № 1 до кредитного договору № 11-1/686к-06 від 11.12.2006 року Графік погашення заборгованості по кредиту, в якому міститься таблиця, в якій зазначено суму в доларах США, яку позивач повиен сплачувати кожного місяця впродовж вього часу користування кредитом. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Як видно з матеріалів справи, укладений кредитний договір, договір іпотеки та додаткова угода були добровільно підписані, а відтак, позивачка погодилася з усіма вказаними істотними умовами, про що свідчать її підписи. Тому доводи позивача про невиконання відповідачем передбаченого законом обов'язку щодо роз'яснення перед укладенням договору всіх його умов, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім цього в судовому засіданні встановлено, що позивач за власною ініціативою звернувся до банку з проханням про надання кредиту. Договір було підписано позивачем добровільно, без жодного примусу і без зауважень та заперечень. Позивачу ніхто не перешкоджав в ознайомленні з текстом договору, дедального роспису та умов надання кредиту і позивач мав можливість з ними ознайомитись. Добровільно підписавши договір, позивач висловив свою згоду з усіма умовами цього договору. Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів» містить вичерпний перелік наслідків ненадання зазначеної в ст. 11 цього Закону інформації. Такі наслідки зазначені в ст. 15 та 23 Закону і включають в себе розірвання договору, відшкодування збитків та сплату штрафних санкцій. Чинне законодавство не передбачає можливості визнання договору недійсним в якості наслідку невиконання банком обов'язку надати позичальнику інформацію, передбачену ст. 11 Закону. Невірний, на думку позивача розрахунок вартості кредиту не є підставою для визнання кредитного договору недійсним з підстав введення в оману, оскільки істотні умови договору сторонами обумовлені та досягнуті, що підтверджується підписаним кредитним договором. Правильність або неправильність розрахунку сукупної вартості кредиту не впливає на дійсність кредитного договору в цілому. Як видно із оскаржуваного договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, як того вимагає ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач діяв добровільно, повністю усвідомлюючи наслідків своїх дій, про що свідчать його підписи. Враховуючи наведене, суд вважає, що зміст оспорюваного кредитного договору відповідає вимогам, встановленим в законодавстві, при укладенні договору відповідачем дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже, немає підстав для визнання договору недійсним. В судовому засіданні не знайшли підтвердження викладені в позовній заяві підстави для визнання кредитного договору недійсними, відтатк вимога про повернення позивачу одержані на його виконання кошти у розмірі 52857,85 доларів США також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною вимогою. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи ст. 129 Конституції України, ст.ст. 202, 203, 215, 217, 230, 627, 638, 1054 ЦК України, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 11, 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів»

Outcome: dismissed