Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 13.07.2016 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ". Стягнуто з ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 2546,55 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4467,20 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. При ухваленні зазначеного рішення судом не було вирішено питання про стягнення інфляційного збитку, понесеного у зв'язку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, у розмірі 2546,55 грн., що відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення. 13.09.2016 позивачем подано клопотання щодо стягнення з ПрАТ "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" додаткових судових витрат у справі - витрат на правову допомогу, пов'язану з написанням заяви про виправлення описки та винесення додаткового рішення та представництвом інтересів позивача у судовому засіданні у цій справі у серпні 2016 року, у розмірі 1160 грн. У судове засідання 31.10.2016 року сторони не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд питання про винесення додаткового рішення без участі позивача та його представника. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача інфляційного збитку, понесеного у зв'язку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, у розмірі 2546,55 грн., підлягають задоволенню з таких підстав. Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 3355,68 гривень, втрат від інфляції у розмірі 2546,55 гривень, 3% річних у розмірі 226,51 гривні, витрат на правову допомогу у розмірі 4467,20 гривень та судового збору. В ході розгляду справи було встановлено, що 19 жовтня 2014 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності та автомобіля "Вольво" д.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], цивільна правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ». Відповідно до постанови Броварського міськрайсуду Київської області від 11.11.2014 винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди було визнано [PERSON] В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] не підлягає доказуванню. 02.12.2014 позивач надав до ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» всі необхідні документи та заяву про виплату страхового відшкодування. 01.04.2016 ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» перерахувала [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 6996,02 грн., у зв'язку із чим, представником позивача було на вказану суму зменшено розмір позовних вимог, в решті позовних вимог представник просив позов задовольнити. Представник ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ» заперечив проти стягнення інфляційного збитку, посилаючись на те, що позивач також просить стягнути пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, а це є подвійною санкцією за одне і теж саме порушення. Суд дійшов висновку, що сума страхового відшкодування була узгоджена, тому до нарахування пені застосовував правило ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик повинен був здійснити виплату узгодженого розміру страхового відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд також приймає до уваги висновок, зроблений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2016 року у справі №6-38022ск15, в якій зазначено, що оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводяться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми і не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно офіційних даних Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за період березень 2015 р.-березень 2016 р. становить 136,4%. Отже, сума інфляційного збитку, спричинена позивачу в результаті несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування становить: 6996,02 грн. ? 136,4% - 6996,02 грн. = 2546,55 грн. Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи та є судовими витратами у справі. Згідно із статтею 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження додаткових судових витрат позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги №12 від 22.03.2016, акт наданих послуг №29 від 12.09.2016 та квитанцію АТ "Укрсоцбанк" від 13.09.2016 про оплату правової допомоги на суму 1160 грн. Заявлені додаткові витрати на правову допомогу були понесені позивачем у зв'язку із написанням заяви про виправлення описки та винесення додаткового рішення та представництвом інтересів позивача у судовому засіданні у справі у серпні 2016 року та були розраховані виходячи з вартості 1 години участі особи, яка надавала правову допомогу, у розмірі 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі. У зв'язку із цим суд визнає їх належними та такими, що підлягають стягненню з відповідача за результатами вирішення справи. Враховуючи наведене, та,

Outcome: approved