Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

10 жовтня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року надійшли матеріали даної позовної заяви за підсудністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 липня 2019 року за участю автомобіля "Деу" державний номер [NUMBER] під керуванням позивача та автомобілем марки "Мітсубіші" державний номер [NUMBER] під керуванням її чоловіка [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача. Разом з тим, відповідач листом від 15.07.2019 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. У зв`язку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь 16827,62 грн. відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою від 28.11.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої було вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 28.01.2002 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки чинне законодавство України не передбачає відповідальності співвласників майна, що перебуває в режимі спільної сумісної власності подружжя, що в свою чергу суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виплата страхового відшкодування позивачці призвела б фактично до виплати коштів і особі, що скоїла ДТП, що заборонено законом. Ухвалою суду від 29.01.2020 року залучено до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа підтримала позовні вимоги позивача, просив про їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.08.2018 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Брокбізнес» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів № 6381720, згідно з яким застраховано майнові інтереси позивача, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем ""Деу" державний номер [NUMBER] " державний номер [NUMBER] . 01.07.2019 року сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля "Деу" державний номер [NUMBER] , що належить позивачу та автомобіля "Мітсубіші" державний номер [NUMBER] під керуванням її чоловіка [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП автомобіль "Деу" державний номер [NUMBER] , під керуванням позивача отримав механічні пошкодження. Згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів АМ № 6381721 було застраховано майнові інтереси [PERSON] , пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем "Мітсубіші" державний номер [NUMBER] . Із повідомлення про дорожньо - транспорту пригоду, складеного учасниками ДТП вбачається пошкодження транспортного засобу позивача, а саме - вм`ятина лівого крила. Листом від 15.07.2020 року відповідач повідомив про прийняття рішення про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування, посилаючись на ст. 60 СК України та п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦПК України. Згідно рахунку - фактури від 06.09.2019 року, складеного ТОВ "Автомобільний центр Голосіївський", вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу робіт та запчастин складає 16827,62 грн., з яких: 8685,52 грн. - вартість робіт, 5337,50 грн. - вартість деталей. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення вказувала на надання відповідачу повної, вичерпної та достовірної інформації щодо обставин заподіяння шкоди та порушення страховою компанією своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровою та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. За ст. 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частина 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровою, майну третьої особи. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 77 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Згідно із положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України, встановлено, що Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Учасники пригоди скористались своїм правом спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а тому у відповідача не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Така підстава для відмови для виплати страхового відшкодування із посиланням на те, що чинне законодавство України не передбачає відповідальності співвласників майна, що перебуває в режимі спільної сумісної власності подружжя, законодавством не передбачена. Проте, відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровою, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, законом передбачено обов`язок страхової компанії відшкодувати не будь-яку, а саме оцінену шкоду та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Оцінка пошкоджень транспортного засобу позивача із урахуванням зносу не проводилась. Разом із тим, із наданої позивачем рахунку-фактури № СЧ-0006805 від 06.09.2019 року вбачається, що в ній міститься перелік робіт та запчастин, що не пов`язані із пошкодженням лівого крила, а саме: фарбування бампера, регулювання світла фар, ремонт передніх лівих дверей тощо. Позивачу неодноразово роз`яснювалось право та обов`язок щодо надання доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо проведення експертизи, проте від призначення відповідної експертизи [PERSON] відмовилася та відповідних клопотань не подавала. Разом із тим, суд не має можливості самостійно визначити характер завданих пошкоджень та оцінити необхідність виконання певних робіт для відновлення пошкодженого автомобіля позивача, як і оцінити необхідність заміни або встановлення певних запчастин. Позивач, звернувшись до суду з позовом, не надала жодних доказів на підтвердження розміру заподіяних їй збитків, з урахуванням положень п. 22.1. ст. 22 Закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed