Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

19.03.2019 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з дня його народження і по теперішній час, включаючи 24 серпня 1991 року, посилаючись на те, що, звернувшись до органів міграційної служби для отримання паспорту, отримав відмову в цьому, йому було роз`яснено, що для цього необхідно ряд документів, які в нього відсутні, і він не може отримати їх без паспорту, який, в свою чергу, неможливо отримати без встановлення факту проживання в Україні. В обґрунтування заяви зазначив, що він постійно проживає і перебуває на території України з моменту народження і по теперішній час, є уродженцем м.Лисичанськ Луганської області, на даний час постійно проживає у [ADDRESS] . Усе своє життя проживав лише на територій України, мав лише паспорт зразка колишнього СРСР, потім його було притягнено до кримінальної відповідальності і засуджено у 1995 році, а потім і в 1998 році, а загалом, він відбував покарання у виді позбавлення волі строком 20 років, у тому числі, з 1997 року по 2017 рік він відбував покарання у Перевальській виправній колонії. Це підтверджується довідкою про його звільнення. Ще у 2012р. році його було переведено до виправної колонії №7 у с.Стара Збур`ївка Голопристанського р-ну Херсонської області, - разом з його особистою справою, в якій і знаходився його старий паспорт громадянина СССР. Через деякий час його знову перевели у виправну колонію в м.Перевальск, але його паспорт залишився у колонії №7 у с.Стара Збур`ївка, що при звільнені йому пояснили працівники колонії, де він закінчував відбувати покарання. На запит Болградського районного сектору міграційної служби надійшла відповідь з м.Северодонецьк, що він, заявник, дійсно отримував паспорт зразка колишнього СРСР - у 1983 році. Також з відповіді на запит прийшла і його картка «форма-1» яка оформлювалася для отримання паспорту і внесення змін до колишнього паспорту. Проте, йому було відмовлено у видачі паспорту громадянина України на підставі роз`яснення Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, в якому вказано, що картка форми-1 про "прописку" не є документом, який у встановленому порядку передається на зберігання до Державного архіву, вона не може бути документальним підтвердженням факту постійного проживання тієї чи іншої особи на території України до 24 серпня 1991 року, натомість, може бути доказом для ухвалення судом рішення про встановлення факту проживання на території України, тому він звернувся до суду з даною заявою. Заявник у судовому засіданні просив заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній, та повідомивши деякі факти зі свого життя, які судом були перевірені шляхом направлення запитів і отримання відомостей та доказів. Крім того, Заявник у судовому засіданні, надавши суду на підтвердження своєї особи замість оригіналу довідки про звільнення, - її належним чином завірену копію, підтримав вимоги заяви та повідомив суду, що в нього був паспорт громадянина СРСР, коли він почав відбувати покарання за вироками Луганського суду від 1995 та від 1998 років (що здійснювалися виїзними засіданнями в м.Лисичанськ) у виді позбавлення волі строком на 20 років, з того часу він відбував покарання до 2017-го року - спочатку у Перевальській виправній колонії, потім - у 2012 році його було переведено до виправної колонії у с.Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області, а потім - знову до Перевальської виправної колонії, звідки по відбуттю покарання був звільнений. Судові засідання відбувалися у Лисичанському суді виїзним складом суддів Луганської області. Паспорт громадянина СРСР він здав для переоформлення у Голопристанській виправній колонії у 2012-му році працівнику - паспортисту [PERSON] , попросив "ребят" (що також утримувалися у колонії), написати за нього заяву на заміну паспорту (бо сам він неписьменний ), сфотографувався і заплатив за фото і бланк паспорту, але його перевели до Перевальської колонії і почалися бойові дії - АТО, тому паспорт йому з Голопристанської колонії не надійшов поштою, як було йому обіцяно, на момент звільнення йому сказали, що в його особовій справі документи відсутні. Ще він пам`ятає, що начальником колонії був [PERSON] . Він, [PERSON] , так зрадів, - що через пункти попуску його не затримали і відпустили до Болградського району, що навіть не помітив, коли замість оригіналу довідки про звільнення в нього на руках опинилася завірена мокрою печаткою її копія. Він, [PERSON] , є уродженцем і мешканцем Луганської області, але, ще перебуваючи в колонії, познайомився за перепискою через газету з жінкою, яка виявилася мешканкою Болградського району і запросила його до неї проживати після звільнення, оскільки в нього дружина і батько померли поки він відбував покарання, а син виїхав десь до РФ, і місце його перебування йому невідоме, інших родичів в нього немає; тому він приїхав до с.Банівка Болградського району - у листопаді 2017-го року, де і проживає до теперішнього часу, намагається отримати документи, щоб офіційно працевлаштуватися, оскільки працює без оформлення на будь-яких роботах. Просить суд встановити, що він є громадянином України для отримання паспортного документу, для чого зробити відповідні запити до названих ним виправних колоній з метою отримання доказів на підтвердження відомостей, наданих ним суду. В нього зберігся лише лист-відповідь з секретаріату Уповноваженого ВР з Прав людини від 20.11.2008року. Представник заінтересованої особи - Болградського районного сектору головного управління міграційної служби України в Одеській області не заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на отримані міграційною службою відомості щодо особи [PERSON] Вислухавши у судовому засіданні заявника, представника третьої особи, свідка, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні дослідженням наданих доказів, встановлено, що - згідно довідки про звільнення з місця позбавлення волі від 29.11.2017 року, заявник [PERSON] , [INFO] , відбував покарання у Перевальській виправній колонії - з 1997року по 2017 рік, по день звільнення у зв`язку з відбуванням покарання (а.с.6); - з картки форми №1, заявник у 01.02.1983 році отримав паспорт громадянина (серії [NUMBER] , а.с.7); - 20.02.2019 року листом №5129-623 начальника Болградського РВ ГУ ДМС України в Одеській області Пейчевої С.В . , заявнику відмовлено у видачі паспорту громадянина України через те, що паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року втрачений, тому необхідно звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991р. (а.с.13); - 19.07.2019 року на ухвалу суду про витребування доказів, керуючий справами (секретар) виконавчого комітету Лисичанської міської ради Савченко О. надіслала суду листа №3175/01-16 про те, що в електронному реєстрі територіальної громади міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] відсутні, адресна картка за зазначеною адресою відсутня; але в архівному відділі Лисичанської міської ради збереглися наступні документи, копії яких надсилаються до суду: вирок Лисичанського міського народного суду Ворошиловградської області від 27.02.1987р., згідно якого [PERSON] був засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі, та ухвала судової колегії с.Ворошиловград від 27.03.1987р. про залишення вищевказаного вироку без зміни, а також вирок Лисичанського міського народного суду Ворошиловградської області від31.01.1995р., яким [PERSON] був засуджений до покарання у виді 4 років позбавлення волі, та до цього покарання було частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком у виді 6місяців; - крім того, трудовий архів Лисичанської міської ради надіслав копію особової картки [PERSON] , що була заповнена 30.12.1991р., - за період його роботи у Лисичанській геолого-розвідувальній партії ВАТ "Луганськгеологія", де ще вказані: попереднє місце роботи - "Верхнянський продОРС" - до 12.10.1991р., звільнився за власним бажанням, освіти не має, загальний стаж - з 16.06.1986р., одружений, дружина [PERSON] , 1965р.н., має сина [PERSON] , [INFO] , перебуває на військовому обліку в Лисичанському ВК, категорія рядовий, проживає в [ADDRESS] ; - 18.07.2019 року за №24/12-4135-Чр-19 начальник установи - Старобільський слідчий ізолятор - надав суду відповідь, що за даними обліку відділу контролю за виконанням судових рішень державної установи «Старобільський слідчий ізолятор» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, громадянин [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Лисичанськ Луганської області, національність росіянин, громадянин України, до арешту проживав за адресою: [ADDRESS] , був затриманий 29.11.1997р. Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області за скоєння злочину, передбаченого ч.3ст.101 КК України, судимості не мав, утримувався в установі у період з 12.12.1997р. по 21.05.1998р. Плановим етапом 21.05.1998р. обвинувачений [PERSON] , [INFO] , вибув зі Старобільського слідчого ізолятора Луганської області до Луганського слідчого ізолятора. Плановим етапом 13.07.2013р. обвинувачений [PERSON] прибув з Луганського слідчого ізолятора до Старобільського слідчого ізолятора Луганській області для подальшого утримування під вартою. Плановим етапом 20.07.2013р. обвинувачений [PERSON] вибув із Старобільського слідчого ізолятора Луганської області до Луганського слідчого ізолятора. Установи виконання покарань Луганської області лишаються на тимчасово непідконтрольній Україні території в зоні проведення операції об`єднаних сил, у зв`язку з чим відсутня можливість здійснити перевірку по обліках таких установ та надати відомості стосовно гр. [PERSON] , оскільки будь-який зв`язок з представниками даних установ відсутній; - згідно відповіді на запит суду від 17.07.2019 року за №327/1.5.-3147/Брг начальника державної установи «Херсонська виправна колонія (№61) Браги В.М, за даними картотечного обліку засуджений [PERSON] , [INFO] , 17.01.2001 року прибув до установи з Єнакіївської ВК (№52) Донецької області і 05.09.2008 вибув до Голопристанської ВК (№7) за адресою: 75630, с.Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області, для подальшого відбування покарання. Згідно облікової картки (ксерокопія додається) мав паспорт СРСР з відміткою громадянин України. Більше надати інформації немає можливості, оскільки засуджений був етапований разом з особовою справою; - згідно відповідівід 23.07.2019 року за №28838/35-2019 начальника Лисичанського відділу поліції в Луганській області, в ході проведення перевірки щодо наявності відомостей стосовно колишнього мешканця Луганської області [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Лисичанськ Ворошиловградської (Луганської) області, встановлено, що в Інформаційному порталі Національної поліції є відомості на громадянина [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , уродженця м.Лисичанськ Луганської області, адреса проживання: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Також відносно вищевказаного громадянина було встановлено категорію «раніше судимий»: 1) дата постановки на облік - 09.04.1991р. - на підставі довідки про звільнення №1191 від 09.04.1991р. (стаття 206 КК України (1961р.), дата зняття з обліку - 03.08.1995р., підстава зняття не вказана; 2) дата постановки на облік - 03.08.1995 року на підставі довідки про звільнення № 8606 від 03.08.1995 року (ст. ст. 206, 208 КК України (1961 року), дата зняття з обліку - 28.02.2004р., підстава зняття не вказана; фотографічний знімок відсутній; в розділі опис зовнішності вказані наступні характеристики: схожий на цигана, статура худорлява, зріст 175-185, вимова нерозбірлива, волосся пряме, темне, вуса, лице смугляве, худе, брові густі, ніс великий, очі темні, вуха великі, капловухий, брові широкі, губи тонкі, нижня губа видається вперед. Знає мови: російську, циганську. Має прізвисько « [PERSON] ». Копії довідок про звільнення на громадянина [PERSON] [INFO] в архіві Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області відсутні. Будь-яка інша інформація або документи на громадянина [PERSON] [INFO] в Лисичанському ВП ГУНП в Луганській області відсутні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка пояснила суду, що познайомилася з [PERSON] за листуванням - він знайшов її адресу, коли ще відбував покарання, і вона запросила його проживати до себе. дізнавшись, що усі його рідні - батько, мати і дружина - померли, а місце перебування сина - невідоме, домівки в нього немає. [PERSON] приїхав до неї відразу після звільнення - показав довідку про звільнення, і став з жовтня 2017 року проживати в неї вдома, працю періодично за наймом у приватних осіб - береться за будь-яку роботу, сусіди про нього відгукуються добре, ставляться до нього з повагою, він вміє усе робити, що потрібно для домашнього господарства, мріє отримати паспорта і оформитися офіційно, наразі працює на винограднику; нарікань на нього ні в кого з односельців і в неї особисто немає, просить задовольнити його заяву. Заявник у судовому засіданні підтвердив відомості, отримані судом від свідка та викладених у відповідях, що одержані судом від різних установ і закладів, на запитання суду надав відповіді, що збігаються з відомостями, вказаними у вищезазначених доказах стосовно місця і часу його проживання на території України, а також особистого життя, уточнивши, що адреса його проживання у м. Лисичанськ є правильною: [ADDRESS] , що є опискою, і що в іншому документі вказано правильно номер будинку - саме [NUMBER]. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, чи підтвердження наявності/відсутності неоспорюваних прав. Як передбачено п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В силу положень Закону України "Про громадянство України", Указу Президента України від 27 березня 2001 року "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України на певний час. Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. З Закону України "Про громадянство України", громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (24 серпня 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цих Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Лисачанськ Луганської області, отримав паспорт громадянина СРСР, що підтверджується наданою формою №1 (а.с.9); також факт постійного проживання [PERSON] на території України підтвердила свідок [PERSON] , яка в судовому засіданні вказала, що дійсно [PERSON] , з проживав на території України з моменту народження і до 1994 року на території України, на даний час постійно проживає у [ADDRESS] . з нею. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суді встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема: постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону Україні «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання н території України в певний час. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України. Особи, є громадянами України з 24 серпня 1991 року. Відповідно до п. 7 Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянств України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 2 березня 2001 року № 215, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянин колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів н підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 199 року. У пункті 44 вказаного порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, як стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справа про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинни законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством паспортного документу громадянина України унеможливлюють підтвердження факту його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, проте встановлення факту постійного проживання на території України необхідно [PERSON] для підтвердження громадянства України та отримання паспорта громадянина України, спору про право не вбачається. Враховуючи вищезазначене, а також те, що [PERSON] проживав на території України, не був громадянином іншої держави, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що його заява про встановлення факту проживання заявника в Україні станом на 24 серпня 1991 року і станом на 13.11.1991 року, та по теперішній час - підлягає задоволенню.

Outcome: approved