Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON] 13 березня 2018 року звернулася з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи позов тим, що 9 серпня 2017 року [PERSON], керуючи автомобілем "FAW CA1041К261/2R5 Фургон-С", державний номер [NUMBER], внаслідок порушення Правил дорожнього руху пошкодив належний їй автомобіль "Kia Rio", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], тобто заподіяв їй майнову шкоду на загальну вартість 51301 грн. 73 коп.. Окрім того, діями відповідача їй заподіяна і моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 5000 грн. Просила суд позов задовольнити, стягнути з [PERSON] майнову шкоду у розмірі 51301 грн. 73 коп., моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2466 грн. 80 коп. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, про час, дату, місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду не надходило. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, причини неявки визнані судом неповажними, і тому неявка відповідача не може бути перешкодою для заочного розгляду судом справи, що відповідає положенням частини 1 статті 280 ЦПК України. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Судом встановлено, що [PERSON] 09.08.2017 року близько о 12 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом марки "FAW CA1041К261/2R5 Фургон-С", державний номер [NUMBER], рухаючись в м. Херсоні по пл. Ганібала, не впевнився в безпечності маневру та не надавши перевагу в русі, здійснив зіткнення з автомобілем "Kia Rio", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті чого, автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Білозерського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2017 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування траснпортними засобами на строк шість місяців. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями [PERSON], водія автомобіля"FAW CA1041К261/2R5 Фургон-С", державний номер [NUMBER], та заподіяння шкоди автомобілю "Kia Rio", державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], існує прямий причинно-наслідковий зв'язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом також встановлено, що розмір шкоди, завданої відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підтверджений матеріалами справи. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 10 від 12.01.2018 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля "Kia Rio", державний номер [NUMBER], пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди 11 серпня 2017 року, складає 147984 грн. 82 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, заподіяну майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу була застрахована Публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Країна", за заявою позивача було здіснено нарахування страхового відшкодування у розмірі 99 490 грн. та перераховано на розрахунковий рахунок. при цьому, фактично, позивач отримала страхового відшкодування 98495 грн. 09 коп. з урахуванням комісії банку в сумі 994 грн. 91 коп.. Таким чином, зважаючи на те, що позивачу була завдана майнова шкода на загальну суму 149796 грн. 82 коп., з якої страховою компанією позивачу було нараховано 99 490 гривень та фактично отримано суму 98 495 грн. 09 коп. (з урахуванням комісії банку), тому залишилася до відшкодування сума 51301 грн. 73 коп., яка повинна бути стягнута з відповідача. При розгляді даної справи, судом враховується правовий висновок Верховного Суду України у справі про відшкодування шкоди №6-2808цс15 від 20.01.2016 року, в якому Верховний Суд України звертає увагу на наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, позивачем правомірно заявлені позовні вимоги до відповідача щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і ці вимоги повинні бути задоволені відповідачем в повному об'ємі. Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). У відповідності із ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема : 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Як роз'яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкод" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 1000 - 5000 євро. Таким чином, визначений розмір спричиненої позивачеві моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Так рішенням від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви, суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача позивачці, та враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги, щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. співрозмірними із завданою шкодою, їх розмір знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачці були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, змусило звернутись до суду за захистом своїх прав, вживати дії, направлені на доведення своєї правової позиції, докази на підтвердження немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, істотність змін в житті, тощо) у судовому засіданні підтверджено, а тому,

Outcome: approved