Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача і просить стягнути з останнього в користь публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" 4296 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача посилається на ті обставини, що 16 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (правонаступник товариство з обмеженою відповідальністю "Комерційний банк "Дельта") і відповідачем було укладено кредитний договір № 004-08019-161211. Відповідно до кредитного договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок та надав платіжну картку, а також код до картки. У відповідності до договору відповідач зобов"заний щомісяця в строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором. В порушення умов договору, погашення кредиту та сплата відсотків здійснювалися відповідачем неналежним чином. Станом на 11 серпня 2014 року заборгованість по кредиту становила 4296 грн. Просив позов задовольнити. Представник публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" в позовній заяві вказує про те, щоб розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, був повідомлений про час та місце судового засідання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши представлені доводи представника публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" та перевіривши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір за № 004-08019-161211 від 16 грудня 2011 року, згідно з яким позивач надав відповідачу платіжну картку, а також код до картки. Відповідно до вказаного договору банк відкрив відповідачу кредитну лінію на суму 30000 грн., та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунок в сумі 3000 грн. Протягом дії кредитного договору відповідач, [PERSON] не виконував його вимоги, внаслідок чого на час пред"явлення позову утворилася заборгованість по кредиту на загальну суму станом на серпень 2014 року, яка становить 4296 грн. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.527 ч.1 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор- прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. А згідно ст. 530 цього ж кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 цього ж кодексу встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Тобто сторони у відповідності до вимог ст. ст. 1046-1048, 1054 ЦК України перебувають у договірних стосунках з приводу надання та отримання кредиту і відповідач не виконав умови кредитного договору і тому відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, вважається таким, що порушив зобов'язання. Представлений позивачем розрахунок заборгованості і пені проведений на підставі умов договору. За наведених вище обставин і доказів суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved