Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи без самостійних вимог: Виноградівський РВ ДВС Головного ТУЮ та Виноградівська ОДПІ про виключення майна із акту опису, звільнення з-під арешту рухомого майна, що належить на праві власності [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору від 11.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 34300,00 доларів США грн. з кінцевим терміном повернення 09.07.2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Приватбанк і відповідач 11.07.2007 року уклали договір іпотеки №б/н, згідно якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок в м.Виноградів по вул.Чехова, 33. Однак, під час здійснення дій, направлених на реалізацію предмета застави, позивачем встановлено, що на майно відповідача накладено ряд арештів на користь різних стягувачів. Позивач вважає, що право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 11.07.2007 року, а постанови про накладення арешту, акт опису та арешту майна були винесені у 2011 році, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Позивач просить суд звільнити вище вказане заставлене майно з-під арешту В судове засідання на судовий розгляд справи особи, що беруть участь у справі не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому на підставі ст. 169 ч.4 ЦПК України справа підлягає розгляду на основі наявних доказів, з постановленням заочного рішення. Представник ДВС та Виноградівського ОДПІ в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань не надходило. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №МКV0GK00007005 від 11.07.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 34300,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.07.2027 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір іпотеки №б/н від 11.07.2007 року, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 59,6 кв.м, житловою площею 32,6 кв.м, який розташований в м.Виноградів, вул.Чехова, 33 Закарпатської області, який належить йому на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Державним виконавцем Виноградівського районного управління юстиції винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.05.2011 року ВП 26514474, від 22.11.2011 року ВП 29981452, від 22.11.2011 року ВП 29980621, від 06.07.2011 року ВП 27421584, від 18.11.2011 року ВП 29927335, від 18.11.2011 року ВП 29928190, відповідно до яких накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику [PERSON] Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя звернутись до суду про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч.3 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження", для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за змістом частини четвертої статті 54 Закону про виконавче провадження у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Таким чином, судом встановлено, що право застави у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло 11.07.2007 року, тобто раніше, ніж відділом ДВС Виноградівського РУЮ було накладено арешт на все майно, що належить на праві власності відповідачу. Крім того, згідно до ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувача, які не є заставодержателями. Арешт заставленого майна порушує пріоритетне право ПАТ КБ "Приват Банк", як заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Згідно ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved