Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.10.2017 року позивач звільнений з посади інженера з охорони праці КП «Водопостачання та каналізація» за згодою сторін. На час звільнення відповідач через касу провів розрахунок з позивачем, але не в повному обсязі, не сплативши 572,22 грн. за три дні лікарняного листка, з коштів, які отримав від Фонду соціального страхування. Станом на 07.12.2017 року розмір заборгованості з урахуванням стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку складає 12768,36 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надавши до суду письмові заперечення, згідно яких в день звільнення позивача 09.10.2017 року, йому були виплачені суми належні при звільнені в розмірі 1265,84 грн. Позивач у вересні перебував на лікарняному, з 18.09.2017 року по 25.09.2017 року, згідно листа непрацездатності АГШ №572087. Згідно протоколу №11 від 29.09.2017 року комісії із соціального страхування КП «Водопостачання та каналізація» позивачу було призначено допомогу по тимчасовій непрацездатності за вісім календарних днів та розраховано суму допомоги в розмірі 1525,92 грн., з якої КП «Водопостачання та каналізація» нарахувало та виплатило відповідачу 953,7 грн. як страхове забезпечення внаслідок тимчасової непрацездатності за 5 днів. 25.10.2017 року КП «Водопостачання та каналізація» отримало на спеціальний рахунок від Фонду соціального страхування кошти в розмірі 2042,7 грн., у т.ч. 460,64 належні позивачу. Після надходження коштів позивачу було повідомлено в телефонному режимі про необхідність отримати вказані кошти в касі підприємства, однак позивач вказані кошти отримати відмовився. 10.11.2017 року відповідач направив позивачу лист №02-06/536 про необхідність отримання зазначених коштів, але в звязку з неотриманням позивачем листа, останній повернувся на підприємство. У звязку з цим відповідач повторно направив повідомлення позивачу за допомогою компанії «Нова пошта», яке позивач отримав 08.12.2017 року та 11.12.2017 року [PERSON] отримав належні йому 460,64 грн. в касі підприємства. Порушень з боку КП «Водопостачання та каналізація» під час виплати [PERSON] сум при звільненні та допомоги по тимчасовій непрацездатності не було, що також підтверджується актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №15-01-027/0366 від 13.12.2017 року, складеним головним управління держпраці в Одеській області. Ухвалою суду від 14.12.2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2017 року позивач звільнений з посади інженера з охорони праці КП «Водопостачання та каналізація» за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (ас.14). 09.10.2017 року позивачу були виплачені суми належні при звільнені в розмірі 1265,84 грн. Позивач у вересні перебував на лікарняному, з 18.09.2017 року по 25.09.2017 року, згідно листа непрацездатності АГШ №572087. Згідно протоколу №11 від 29.09.2017 року комісії із соціального страхування КП «Водопостачання та каналізація» позивачу було призначено допомогу по тимчасовій непрацездатності за вісім календарних днів та розраховано суму допомоги в розмірі 1525,92 грн., з якої КП «Водопостачання та каналізація» нарахувало та виплатило відповідачу 953,7 грн. як страхове забезпечення внаслідок тимчасової непрацездатності за 5 днів відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». 25.10.2017 року КП «Водопостачання та каналізація» отримало на спеціальний рахунок від Фонду соціального страхування кошти в розмірі 2042,7 грн., у т.ч. 460,64 належні позивачу. Після надходження коштів позивачу було повідомлено в телефонному режимі про необхідність отримати вказані кошти в касі підприємства, однак позивач вказані кошти отримати відмовився. 10.11.2017 року відповідач направив позивачу лист №02-06/536 про необхідність отримання зазначених коштів, але в звязку з неотриманням позивачем листа, останній повернувся на підприємство. Відповідач повторно направив повідомлення позивачу за допомогою компанії «Нова пошта», яке позивач отримав 08.12.2017 року. 11.12.2017 року [PERSON] отримав належні йому 460,64 грн. в касі підприємства, що не заперечувалось ним в судовому засіданні. Порушень з боку КП «Водопостачання та каналізація» під час виплати [PERSON] сум при звільненні та допомоги по тимчасовій непрацездатності не було, що також підтверджується актом перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №15-01-027/0366 від 13.12.2017 року, складеним головним управління держпраці в Одеській області. Ст. 43 Конституції України\~передбачено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. У\~статті 2 КЗпП України\~також закріплено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Характер трудових відносин між працівником і роботодавцем виявляється у тому, що працівник зобов'язується виконувати певну роботу, а роботодавець зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати належні умови праці (ст.21 КЗпП). При цьому, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст.94 КЗпП,\~ст.1 Закону України "Про оплату праці"). Ст. 2 Закону України "Про оплату праці"\~визначена "Структура заробітної плати", до якої входить: 1. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно п.1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~Наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5\~(Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27січня 2004 р. за №114/8713) - Для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Розділ 3 Інструкції визначає "Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці" - допомога по тимчасовій непрацездатності здійснюються за рахунок коштів фондів державного соціального страхування. Згідно п.3.3 - Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації - також відноситься до "Інших виплат, що не належать до фонду оплати праці". Суд зауважує, виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності - це передбаченні чинним законодавством, передусім\~Конституцією України\~та Законом України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування", специфічні гарантовані соціальною державою Україною відносини із застрахованими особами щодо реалізації громадянами права на соціальний захист, яке, серед іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Так, стаття 1 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" (далі - [PERSON]) визначає\~соціальне страхування як систему прав, обовязків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України. Обєктом соціального страхування\~є страховий випадок (нещасний випадок на виробництві, професійне захворювання, тимчасова втрата працездатності), із настанням яких у застрахованих осіб виникає право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону. За страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності, серед іншого, надається такий вид матеріального забезпечення, як допомога по тимчасовій непрацездатності (ст.20 Закону) За змістом ст.22 Закону, виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснюється Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Абзац другий частини другої ст.22 Закону визначає, що оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, суд наголошує, що оплата роботодавцем перших пяти днів тимчасової непрацездатності працівника не тотожна поняттю "заробітна плата", тобто по своїй природі не є тією винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. А є гарантованою державою соціальною допомогою, матеріальним забезпеченням застрахованої особи яка передбачена закріпленим у Конституції\~правом громадян на соціальний захист, здійснювати часткову виплату якої роботодавець зобовязаний в силу Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування". Ні\~Кодексом законів про працю України, ні\~Законом України "Про оплату праці"\~не передбачено обовязок роботодавця оплачувати працівникові допомогу про тимчасовій непрацездатності. Слід зауважити, що Законом України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" передбачено відповідальність різних субєктів за порушення його вимог: Ч.3 ст.10 -\~Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. Ч.6 ст.15 -\~У разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми. За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів. Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. Однак цим Законом не передбачено застосування до роботодавця такого санкційного заходу як виплата працівникові середнього заробітку за час затримки виплати лікарняних. А відтак, застосування норм\~ст.117 КЗпП України\~до затримки виплат по лікарняним листкам є безпідставним. При таких обставинах суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до комунального підприємства «Водопостачання та каналізація» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно відмовити.

Outcome: dismissed