Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду перебуває цивільний позов [PERSON] до ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» про: встановлення факту нікчемності договору іпотеки, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та позивачем 25.09.2008 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №7270, з моменту укладання Договору про передачу активів та кредитних зобовязань від 30.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України з застосуванням наслідків нікчемності правочину; встановлення факту нікчемності Договору про передачу активів та кредитних зобовязань від 30.06.2010 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України в частині передачі майнового права вимоги за договором іпотеки укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та позивачем 25.09.2008 року, посвідченого нотаріально в реєстрі за №7270. В обґрунтування позову відзначає, що спірні правочини є нікчемними, оскільки спірний Договір про передачу активів було вчинено з порушенням закону, а саме правочин, пов'язаний з відчуженням майна, банком було вчинено вже після прийняття рішення повноважним органом про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації банку; а що стосується нікчемності даного Договору в частині передачі майнового права вимоги за договором іпотеки від 25.09.2008 року, позивач вважає, що можна дійти висновку про часткову нікчемність правочину, оскільки додаток до даного Договору про передачу активів вчинено в простій формі, хоча доповнення та зміни до договору іпотеки (за умовами правочину від 25.09.2008 року) без згоди іпотекодавця, мали б бути нотаріально посвідчені з обовязковою реєстрацією в реєстрі іпотек. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просить вимогу задовольнити з зазначених в позові підстав. Представник ПАТ «Дельта Банк» проти встановлення факту нікчемності правочинів з застосуванням наслідків нікчемності заперечив, про що надав суду заперечення в письмовій формі, згідно змісту котрих дозволить законність вчинення обох договорів. В судове засідання представник ТОВ «Укрпромбанк» не зявився, хоча належним чином повідомлявся судом про час і місце судового розгляду. Дослідивши докази судом встановлено наступні обставини. Отже 25 вересня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» в особі заступника керуючого Тернопільською філією [PERSON] та [PERSON], надалі - Позичальник, було укладено Кредитний договір № 393-009/ФКВ-08, за умовами якого TOB «Укрпромбанк» надав кредитні кошти в сумі 49 000,00 (сорок дев'ять тисяч) доларів США, а Позичальник зобов'язався до 15.04.2016 року у порядку, строки та на умовах, встановлених Кредитним договором повернути кредит, сплатити проценти за користування ним у розмірі 13,8% річних, 0,1 % комісії щомісячно та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених Кредитним договором. В якості забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором від 25 вересня 2008 року між TOB «Укрпромбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 393-009/ФКВ-08, який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 7270. Предметом іпотеки відповідно до п.1.2. Іпотечного договору є земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Приміська, 53 та належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 червня 2007 року. 30 червня 2010 року між TOB «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON], відповідно до якого TOB «Укрпромбанк» відступив, а AT «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах. Відповідно до Додатку № 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь [PERSON], TOB "Укрпромбанк» передав AT "[PERSON] банк" право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором № 393-009/ФКВ-08 від 25.09.2008 року, та забезпечувальним договором, а сааме іпотечним договором укладеним між TOB «Укрпромбанк» та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п. 4.2 Договору про передачу активів передбачено, що внаслідок передачі TOB «Укрпомбанком» AT «Дельта Банку» прав вимоги до боржників. [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість TOB «Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Як на підставу своїх позовних вимог позивач [PERSON], посилається на те, що відповідно до укладеного Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь [PERSON] мала відбутися заміна сторони в іпотечному договорі, яка мала бути здійснена за його нотаріальною згодою, відповідно до вимог ст. ст. 651 та 654 ЦК України. Крім того позивач вважає, що відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент передачі прав вимог) мала відбутися перереєстрація у відповідних державних реєстрах прав обтяження за новим Іпотекодержателем - AT «Дельта Банк», так як моментом виникнення права на нерухоме майно та його обтяження є державна реєстрація.. А оскільки цього не здійснено, то правочини укладені всупереч чинному законодавству України до AT «Дельта Банк» відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України є нікчемними. Відповідно до п.4.1. Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань, TOB «Укрпромбанк» у повному обсязі та на умовах визначених договором, передав (відступив) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінив TOB «Укрпромбанк», як кредитора (став новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Згідно п. 4.2 Договору про передачу активів передбачено, що внаслідок передачі TOB «Укрпомбанком» AT «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість TOB «Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 512 Цивільного кодексу України закріплено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема п. 1 ч. 1 якої встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України закріплено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок укладення Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань відбулась заміна кредитора у зобов'язанні і згода позивача [PERSON] на укладення оспорюваного правочину не вимагається, що передбачено ст.516 ЦК України, якою визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Також іпотечним договором від 25 вересня 2008 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], не передбачено будь-яких обмежень щодо можливого відступлення прав вимоги та заміни кредитора у зобов'язанні. Відповідно неповідомлення боржника про заміну кредитора та не отримання його згоди на це не тягне за собою визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за кредитами. Крім того, згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, як і беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. За таких обставин, оскільки, позивач [PERSON] не є стороною Договору про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь [PERSON] від 30 червня 2010 року, укладеного між TOB «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 2258, в нього немає жодних правових підстав заявляти позовні вимоги про визнання недійсним вказаного договору. Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов'язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов'язків. Учасниками Договору про передачу активів є TOB «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та НБУ, та жодна з сторін договору не оспорює його чинність. Позивач не є стороною оспорюваного договору про передачу активів, укладення такого договору не порушує його права та інтереси, як наслідок, Позивач не вправі звертатися на оспорювання такого договору. Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За таких обставин, Договір про передачу активів є правочином спрямованим на перехід окремих прав та обов'язків від TOB "Укрпромбанк" до AT "Дельта Банк", а також набуття сторонами нових прав та обов'язків. Окрім цього, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України). Кореспондуючи зазначені вимоги цивільного законодавства України, до спірної ситуації вбачається, що в даному випадку при укладанні оспорюваних договорів в повній мірі були дотриманні всі законодавчо встановлені вимоги і жодної вказівки норми закону на нікчемність спірних договорів, судом не встановлено. Статтею 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності ст. 60 цього Кодексу, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у. сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В свою чергу, окрім як наведення власних тлумачень застосування законодавства при укладанні спірних правочинів, позивач [PERSON] не навів жодних правових підстав та не надав належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог,яким чином заміна кредитора в зобовязанні може навіть теоретично стосуватися його зобовязань, як іпотекодавця. Також суд вважає за необхідне зазначити наступне. Предметом іпотеки відповідно до п.1.2. Іпотечного договору є земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Приміська, 53 та належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 26 червня 2007 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку, встановленому цим Законом. Укладаючи договір іпотеки, заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час укладання іпотечного договору, передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. ( Частина друга статті 16 в редакції Закону N 3201-IV ( 3201-15 ) від 15.12.2005 ) Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору. Згідно Статті 9. Закону України «Про іпотеку», в редакції на час укладання іпотечного договору та на час укладання Договору про передачу активів - 30 червня 2010 року, Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки. З відповідним клопотанням щодо надання згоди Іпоекодержателем на зведення житлового будинку Іпотекодавець не звертався. Відповідно не укладання додаткової угоди до іпотечного договору в частині збільшення вартості предмету іпотеки сталися з вини самого позивача, яким самовільно здійснено будівництво будинку. Жодних неправомірних дій зі сторони банку як то Укрпромбанку так і в подальшому і [PERSON], які б спричинили нікчемність Іпотечного договору судом не встановлено. А тому твердження позивача, що не повідомлення його про перехід права вимоги від Укрпромбанку до [PERSON] порушило його право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки та порушує його право власності є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Варто також відзначити, що вирішуючи питання поставності позову, слід зясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав позивача внаслідок укладення договору спірних договорів. Проте вищезазначено, що окрім як наведення власних тлумачень застосування законодавства при укладанні спірних правочинів, позивач [PERSON] не навів жодних правових підстав та не надав належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог - яким чином заміна кредитора в зобовязанні може навіть теоретично стосуватися його зобовязань, як іпотекодавця, котрий незалежно особи кредитора, несе перед останнім відповідальність за невиконання зобовязання боржником, виключно в межах вартості переданого в іпотеку майна. Водночас представник ПАТ «Дельта Банку» просить суд застосувати позовну давність. Зазначає, що ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. Перебіг позовної давності розпочинається з дня коли особа дізналася, чи повинна була дізнатися про порушення свого права або про особу, котра право порушила (ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала справа №2-6428\\10 за позовом [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Укрпромбанк», за участі третьої особи АТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів від 25.09.2008 року, й в ході розгляду даного провадження в 20010 році суд надавав оцінку законності і оспорюваного зараз Договору про передачу активів від 30 червня 2010 року і Додатку №2 до договору про передачу активів. Рішення про відмову в позові було увалене в листопаді 2010 року, що надає суду підстави вважати, що Максим як В.М. мав підстави вважати про ймовірне порушення якогось власного права, укладанням спірних правочинів, ще в листопаді 2010 року. З даним позовом позивач звернувся в липні 2016 року, а тому є усі підстави вважати, що останнім пропущено позовну давність на звернення до суду з даним позовом, що є окремою підставою відмови в задоволенні вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed