Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON]Л, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулись до суду із вищеназваним позовом. В обґрунтування позову зазначили, що працюють на підприємстві Відповідача - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг» та отримували заробітну плату в безготівковій формі через установи банків ПАТ "Райффайзен банк Аваль", ПАТ "УкрСиббанк", ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії". Починаючи з квітня 2014 року вони звертались до посадових осіб Відповідача із заявами про бажання отримувати заробітну плату в безготівковій формі через установу банку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", але заяви не приймалися до розгляду. В травні 2014 року Позивачі звернулися до посадових осіб Криворізької філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та передали оригінали заяв про перерахування зарплат на рахунки, відкриті в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Криворізькою філією ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Відповідачу направлено 16 заяв працівників ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" щодо перерахування заробітної плати на рахунки, відкриті в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Однак, Відповідач жодним чином не відреагував на вимогу Позивачів щодо перерахування зарплат на рахунки, відкриті в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Позивачі вважають, що такі дії Відповідача порушують право Позивачів щодо вибору місця отримання заробітної плати у зв'язку з чим просили суд визнати за Позивачами право вибору місця отримання заробітної плати за особистими письмовими заявами на рахунки, відкриті в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК» та зобов'язати Відповідача усі виплати заробітних плат Позивачів проводити на отримані Позивачами в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" платіжні картки. У судовому засіданні Позивач [PERSON] зазначив, що він від регіонального менеджера ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" дізнався про можливість отримувати належну йому заробітну плату на відповідну платіжну картку, оформлену в цьому банку. Він отримав картку, та десь наприкінці квітня, прийшовши до бухгалтерії підприємства Відповідача, просив перераховувати зарплату на цю картку. На його усне прохання було відмовлено. Потім, у менеджера банку він підписав заяву, яку банк направив до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». У подальшому, він зустрічався з менеджером банку, який дав йому на підпис позовну заяву. При цьому, позивач зазначав, що починаючи з вересня 2014 року він отримує заробітну плату на платіжну картку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", претензій до роботодавця - Відповідача, він не має, прийшов до суду, т.я. отримав виклик до суду. Інші Позивачі до суду не з»явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки права позивачів жодним чином не порушені, т.я. після отримання від Криворізької філії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заяв Позивачів, підприємством здійснено відповідні погодження, та заробітна плата усіх позивачів, починаючи з кінця серпня, початку вересня перераховується на платіжні картки, згідно отриманих від банку заяв. Вважає, що відсутній предмет спору, відсутнє порушення прав Позивачів, тому позов не підлягає задоволенню. Представник третьої особи підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити, т.я. Позивачі мають право самостійно визначати банк, в якому отримувати заробітну плату. Також зазначив, що самостійних вимог на предмет спору третя особа не заявляє. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши у сукупності представлені докази в обґрунтування позову, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що Позивачами у справі отримано в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" платіжні картки за номерами: [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]); [NUMBER] ([PERSON]), у зв'язку з чим останні звернулись до генерального директора ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» із заявами про перерахунок належної їм заробітної плати на розрахунковий рахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 29240057071661, МФО 305750, код ЄДРПОУ 24432974. Вказані заяви разом з пропозицією перераховувати заробітну плату заявників до установи ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» адресовані Криворізькою філією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом, який отримано Відповідачем 27.05.2014р. (а.с. 29-43). Під час судового розгляду встановлено, та не спростовано сторонами у справі, не заперечено третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, що позивачі у справі на момент розгляду справи отримують заробітну плату на платіжні картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Слід зазначити, що згідно з діючим законодавством в сфері оплати праці передбачено рівність трудових прав усіх громадян (ст. 2-1 КЗпП України). При цьому, форми і системи оплати праці встановлюються підприємствами з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством; власник не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством (ст. 97 КЗпП України; ст. 22 Закону У країни "Про оплату праці"). Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Звертаючись до суду із позовом, Позивачі посилаються на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» незаконно відмовило їм перерахувати заробітну плату за їхніми особистими письмовими заявами на рахунки, відкриті в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Разом з тим, під час судового розгляду справи Позивачами не доведено порушення їх прав з боку Відповідача, про що свідчить наступне. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, з урахуванням способів здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 1 статті 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Предмет позову в контексті спору, що розглядається є невизнання цивільного права, а саме право на отримання заробітної плати в конкретній установі банку. При цьому таке невизнання полягає в пасивному запереченні наявності у особи такого суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права. Разом з тим, під час розгляду справи не встановлено, що сторона Відповідача будь-яким чином оспорює права Позивачів на отримання заробітної плати в установі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки Позивачі станом на день слухання справи отримують заробітну плату згідно їх заяв в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Так, згідно зі ст. 15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право кожної особи, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які суд захищає у спосіб, визначений законом. Так, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів судом як визнання права. Однак, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З системного тлумачення вищевказаних норм матеріального права, в їх нерозривному поєднанні з ст.ст. 3, 4, 15 ЦПК України вбачається, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Слід також зазначити, що за ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Разом з тим, в ході судового розгляду стороною позивача не представлено належних та допустимих доказів (з урахуванням ст.ст. 57-60 ЦПК України) того, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не визнало та в подальшому оспорювало права позивачів на отримання заробітної плати в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», оскільки будь-яких офіційних письмових відмов у задоволенні заяв позивачів не надано, як і не надано доказів звернення самих позивачів у встановленому законодавством порядку до адміністрації підприємства-роботодавця з заявами. При цьому, суд враховує, що усі заяви позивачів надіслані до відповідача третьою особою у справі, яка не заявляє самостійних прав на предмет спору, про що вбачається з матеріалів справи (а.с. 38-42). Враховуючи вищевикладене, оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення, невизнання та оспорювання прав позивачів щодо вибору установи банку в якій отримувати заробітну плату, суд в цій частині відмовляє в задоволені позову. Крім того, оскільки вимоги щодо зобов'язання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» усі виплати заробітних плат Позивачів проводити на отримані Позивачами в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" платіжні картки, є похідними від вимог про визнання права на таке отримання, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині також. Таким чином, у задоволенні позову суд відмовляє в повному обсязі. Оскільки сторону позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed