Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 52 074,43 грн., компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у розмірі 45 223, 97 грн. та середній заробіток на момент подання позовної заяви за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36 567,грн.. 36 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] працював в Дирекції підтримання льотної придатності ПрАТ "Авіакомпанія "ЕЙР Онікс" на посаді інженера з аналізу польотних даних до 30 грудня 2013 року. [PERSON], знаходився у трудових відносинах із відповідачем на підставі трудового договору № 139-2-12/Ш від. 15 жовтня 2012 року. Однак 16.12.2013 р., [PERSON] була написана за ява про звільнення, на ім."я Генерального директора ПрАТ "Авіакомпанія "Ейр Онікс", в якій позивач просив звільнити його на підставі ст.. 39 КзПП України з 30.12.2013 р., у зв"язку із систематичною невиплатою йому заробітної плати. Також в заяві про звільнення позивач просив провести повний розрахунок з ним в день звільнення, просив надати йому вихідну допомогу згідно ст.. 44 КзПП України у розмірі тримісячного середнього заробітку. Однак, на момент подачі позову ПрАТ не провів повних розрахунків в погашення заборгованості по заробітній платі. Позивач в судове засідання не з"явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з"явися, але прислав телеграму в якій заявлені вимоги в ромірі всієї суми заборгованості яка складає 97 298, 40 грн., визнав та просив розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, 15.10.2012 р., між [PERSON], як працівником, та ПРАТ "Авіакомпанія "Ейр Онікс", було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого [PERSON], був прийнятий на роботу на посаду інженера з аналізу польотних даних Дирекції підтримання льотної придатності. 16.12.2014 р., позивачем була написана заява про звільнення з роботи у ПрАТ Авіакомпанія "Ейр Онікс" за власним бажанням. В заяві про звільнення [PERSON], просив провести з ним повний розрахунок заборгованості по заробітній платі, та надати йому вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку. 30.12.2013 ПрАТ "Авіакомпанія "Ейр Онікс" було видано наказ про звільнення [PERSON], за власним бажанням у зв"язку із порушенням власником законодавства про працю, ст.. 39 КзПП України. Також в наказі про звільнення, було зазначено відносно проведення повного розрахунку з виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 15.10.2013 р. по 30.12.2013 р. в кількості 5 календарних днів та, згідно ст.. 44 КЗпПП України, виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку [PERSON] (а.с. 4). Заборгованість ПрАТ "Авіакомпанія "Ейр Онікс" перед [PERSON] відповідно до довідки № 80 від 22.01.2014 року (а.с.6) складає 97 298,40 грн. Статтею 45 Конституції України гарантується кожному, хто працює, право на відпочинок. Це право забезпечується, зокрема, наданням оплачуваної щорічної відпустки. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Отже, діючим законодавством передбачено, що можлива заміна тільки частини щорічної відпустки грошовою компенсацією, проте за певних зазначених вище умов. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Виходячи з положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Під час судового розгляду справи, відповідачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами відсутність заборгованості перед позивачем на день звільнення по виплаті компенсації за дні невикористаної відпустки та проведення з останньою розрахунку при звільненні відповідно до ст. 83 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем позивачу при його звільнені не було сплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з15.10.2013 року по 30.12.2013 року, в порушення ст. 83, 116 КЗпП України. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Outcome: approved