Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 28.11.2012 у розмірі 51 700,23 гривень, а також вирішити питання судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 28.11.2012. [PERSON] при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом позичальника у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. Отже, підписавши заяву, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3000,00 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі не меншому мінімального обов`язкового платежу. Але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Отже, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. [INFO] помер позичальник [PERSON] , його спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк 08.11.2017 по 08.05.2018. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] . На виконання ч. 3 ст. 1281 ЦК України позивачем 14.07.2020 була направлена претензія кредитора до Калуської районної державної нотаріальної контори та 11.09.2020 отримана відповідь. 23.04.2021 до спадкоємців позичальника було направлено лист-лист претензію, згідно з якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника за кредитним договором № б/н від 28.11.2012 заборгованість становить 51700,23 грн., яка складається з: 2084,10 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2771,70 грн. заборгованість за простроченими відсотками та 46844,43 грн. нарахована пеня. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідачка відмовляється, позивач просить стягнути дану суму заборгованості, а також судові витрати. Представник позивача подала клопотання про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 82). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 10.11.2021 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 08.12.2021 розгляд цивільної справи за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Разом з позовною заявою від представника позивача надійшло клопотання про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обгрунтувань позивача суду не надала, хоча була повідомлена про розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачка, хоча і була належним чином повідомлена про розгляд даної справи, відзиву на позов та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подала, тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій, зокрема, зазначено, що він погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг та відмічено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт (а.с.18). На підставі вказаної анкети-заяви [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) кредитні ліміти карткового рахунку [NUMBER] за період 28.11.2019 до 11.11.2019 неодноразово змінювалися (зменшувалися та збільшувалися), востаннє кредитний ліміт становив 1970,00 грн. (з 11.12.2013 до 10.11.2019), після чого 11.11.2019 був зменшений до 0,00 грн. (а.с. 17). Дані про номер картки, дату її відкриття та термін дії, отриманої [PERSON] , містяться у довідці, долученій АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою картки позичальник отримав 28.11.2012 з терміном дії до 03/16 та до 11/16 (а.с. 47). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] , з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 30.11.2019 останній має заборгованість в розмірі 51700,23 грн., яка складається з: 2084,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 2084,10 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 2771,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 46884,43 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії (а.с. 9-11). 14.07.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до Калуської районної державної нотаріальної контори (а.с. 51) в якій зазначено, що на теперішній час зобов`язання боржником [PERSON] не виконані у зв`язку з чим за ним перед банком рахується заборгованість у розмірі 51 700,23 гривень. На теперішній час банку стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 52) 11.09.2020 позивачем було отримано відповідь в.о. державного нотаріуса Федини А.М. від 17.08.2020 № 249/02-14, згідно з якою станом на 18.08.2020 спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися та у разі їх звернення вони будуть повідомлені про претензію банку (а.с. 53). В подальшому, 23.04.2021 позивачем на адресу [PERSON] , як до спадкоємниці [PERSON] за законом, після смерті позичальника [PERSON] , направлено лист-претензію від 12.04.2021 щодо повернення заборгованості у розмірі 51700,23 грн. (а.с. 54). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі позичальником заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Калуською районною державною нотаріальною конторою 11.08.2020 на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Станом на 18.08.2020 спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися із заявою про прийняття спадщини (а.с. 53). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Водночас, за змістом положень ст. 1282 ЦК України, задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Оскільки спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Однак, матеріалами справи не встановлено, що відповідачка [PERSON] отримала у спадщину будь-яке майно після смерті [PERSON] . Обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Зазначаючи, що відповідачка по справі [PERSON] є спадкоємцем після померлого [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на відмітки про реєстрації місця проживання у паспортах відповідачки та позичальника. Так, з копії паспорта вбачається, що з 21.03.1995 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 49). Встановлено також, що померлий [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою з 15.07.1987 по день смерті (а.с. 48). Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів на підтвердження наявності родинних відносин між відповідачкою та померлим, ступені їх рідства, тощо. При цьому, за приписами ч. 1 ст. 1264 ЦПК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини мають право на спадкування у четверту чергу за законом. Таким чином позивачем не доведено, ні кола спадкоємців, ні належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, ні вартості отриманого спадкоємцями майна, а також не дотримано кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, так як [PERSON] помер [INFO] , а вимогу (претензію) до нотаріальної контори банк подав тільки 11.08.2020, а до Мазурик претензію заявлено аж 23.04.2021. В той же час банку було відомо про існування заборгованості з березня/листопада 2016 року, тобто з часу закінчення строку дії карток (а.с. 47), а про смерть боржника банк отримав інформацію з постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.10.2019 (а.с. 50), яка долучена позивачем до позовної заяви та видрукувана з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Тобто з часу закриття виконавчого провадження у банку була можливість пред"явити вимоги до спадкоємців у шестимісячний строк. Недотримання цього строку, який є присічним (преклюзивним), як уже зазначалося вище, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. Обов`язок доведення обставин, на які особа посилається як на підставу своїх вимог, покладається саме на цю особу. Позивачем заявлено клопотання про витребування доказів, однак у цьому клопотанні ним не доведено, що самостійно надати такі докази банк не мав змоги, відсутні запити на отримання відповідних доказів та відповіді-відмови у їх наданні, більше того, у матеріалах справи наявна відповідь нотаріуса, в якій вказується станом на день звернення про стан спадкової справи та кола спадкоємців (а.с. 53), повторно у період з 17.08.2020 по день звернення до суду банк не звертався до нотаріальної контори, відмови про надання такої інформації не отримував. Окрім цього, розмір заборгованості, про стягнення якої заявляє позивач, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, виходячи з наступного. В анкеті-заяві позичальника відсутні умови щодо порядку нарахування та погашення заборгованості за простроченим тілом кредитом. Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що міститься на сайті: www.privatbank.ua, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови щодо погашення заборгованості за простроченим кредитом, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відповідальності у вигляді пені та сплати процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі спадкоємця [PERSON] у заявленому розмірі є недоведеними. Враховуючи навдене вище, в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed