Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованості на свою користь за кредитним договором № 098/V від 24.07.2002 року у розмірі 90 963,63дол. США, що еквівалентно 726 799,37 грн.; з ПАТ «Акцент - банк», [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10000 грн. 00 коп., з [PERSON] на свою користь стягнути судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору № 098/V від 24.07.2002 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 609,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.07.2005 року. Проте, в порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено. Ухвалою суду від 22 вересня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача відповідно до заяви від 07.04.2015 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився.Про час і місце слухання справи повідомлявся згідно правил ч. 10 ст. 74, ч. 9 ст. 76, ЦПК України. Він був викликаний шляхом оголошення про виклик в газеті «Урядовий Кур'єр» від 02.04.2015 р. №60 (5434). Представник відповідача ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" був укладений договір № 098/V про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 17.07.2002 року. 24.07.2002 року було укладено Додаткову угоду до договору № 098/V про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти від 17.07.2002 року про встановлення кредитного ліміту VISA-SERVICE. Відповідно до умов Банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 12 609,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.07.2005 року. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк", договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором № 098/V від 24.07.2002 року, розмір відповідальності 10000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п'яти років. Як вказує в своїй позовній заяві позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № 098/V від 24.07.2002 року заборгованість за ним станом на 18.06.2012 року склала 92 215,19 дол. США, яка складається з наступного: 7955,75 дол. США - заборгованість за кредитом; 13995,15 дол. США- заборгованість по процентам за користування кредитом;70 264,29 дол. США- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно статей 598, 599 ЦК України договірні зобов'язання припиняються на підставах встановлених договором або законом, а саме: виконання цього зобов'язання, проведеним належним чином. Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Заперечуючи проти позову відповідач [PERSON] посилався на те, що Рішенням Краснолуцького міського суду Луганської області від 31 травня 2005 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області від 06 грудня 2005 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості було відмовлено та задоволено його зустрічну позовну заяву про визнання недійсним банківського кредиту. Як вбачається із матеріалів справи рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 31 травня 2005 року по цивільній справі 2-762 за позовною заявою ЗАТ Комерційний Банк « ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом [PERSON] до ЗАТ Комерційний Банк «ПриватБанк», [PERSON], ЗАТ з іноземними інвестиціями «Запорізький автомобілебудівний завод» про визнання договору купівлі-продажу автомобіля з використанням банківського кредиту недійсним, в задоволені позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області від 06 грудня 2005 року рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 31 травня 2005 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2007 року касаційна скарга ЗАТ з іноземними інвестиціями «Запорізький автомобілебудівний завод» відхилена і рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 31 травня 2005 року та ухвалу колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області від 06 грудня 2005 року залишено без змін. При розглядів справи встановлено, що фактичним покупцем та користувачем автомобіля був [PERSON], а тому судом було визнано частково недійсним кредитний договір, укладений між ЗАТ Комерційний Банк « ПриватБанк» і [PERSON] від 17 липня 2002 року на видачу кредитного ліміту у вигляді неповновлювальної кредитної лінії в розмірі 12609,00 дол. США на придбання автомобіля в частині отримувача кредиту, визнавши таким [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахування вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та задоволенню не підлягають, оскільки позивач в порушення вимог ст. 131 ЦПК України не повідомив суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, та не надав суду жодної інформації щодо них та фактично приховав дані докази, згідно до яких кредитний договір № 098/V від 17.07.2002 року визнано недійсним в частині позичальника, а тому відповідач [PERSON] не є належним відповідачем по справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed