Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Представник позивача Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» звернувся до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» заборгованість за навчання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та пені, що у грошовому еквіваленті складає 6047 грн. 13 коп., з яких: основний борг складає 2\~737 грн. 50 коп., пеня 2551 грн. 34 коп., три проценти річних від простроченої суми 209 грн. 70 коп., збитки від інфляції 548 грн. 59 коп., а також судові витрати у розмірі 2102 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що відповідач [PERSON] наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет»(далі ДВНЗ «ДонНТУ») від 10.08.2017 року № 307-08 зарахований студентом першого курсу ДВНЗ «ДонНТУ», заочної форми навчання, факультету «Економіки та менеджменту» за рахунок коштів фізичних осіб. 07.08.2017 року між ДВНЗ «ДонНТУ» та [PERSON] укладений договір № ЕЛНзп-17/440(надалі - Договір), згідно з умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання за заочною формою, для здобуття освітнього ступеня «бакалавр» за напрямом підготовки 051 «Економіка», а відповідач зобов`язався своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки встановлені вказаним договором. На підставі п. 5.2., 5.3. Договору загальна вартість освітньої послуги становила 22150 грн., зокрема за кожний семестр першого курсу навчання 3650 грн., на другому курсі навчання 3700 грн., на третьому курсі навчання 3725 грн.; грошові кошти мали вноситись два рази на рік\~не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року. Між тим, відповідно до п. 3.4. Договору, відповідач, у разі неможливості виконання своїх обов`язків стосовно оплати освітньої послуги, був зобов`язаний у письмовій формі поінформувати про це позивача не пізніше 10 вересня та 20 лютого поточного навчального року. Відповідно до п. 5.4. Договору, якщо замовник або студент письмово не повідомив виконавця про відмову від отримання послуг у зазначений в п. 3.4 договору строк, вважається, що освітні послуги були надані виконавцем до дати видання наказу про відрахування студента, замовник або студент повинен їх сплатити у відповідному розмірі, а згідно п. 6.2. Договору, за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню за кожний прострочений день, починаючи з першого дня строку, що випливає з п. 5.3. Договору, у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Позивач зазначає, що виконував обов`язки по наданню освітньої послуги в повному обсязі, але відповідач з 01.09.2017 року по 31.01.2018 року оплату за навчання не здійсював, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 2737,50 грн. та у зв`язку із цим 15.02.2018 року він був відрахований з навчального закладу за наказом № 96 від 16.02.2018. Вимоги викладені в претензії від 24.05.2018 року за № 01-34/582 відповідачем щодо сплати заборгованості в добровільному порядку заборгованості проігноровано у зв`язку із чим позивач був змушений звернутись до суду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі\~Delcourt v. Belgium\~Суд зазначив, що\~„у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі\~Bellet v. France\~Суд зазначив, що\~„стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі\~"Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Таким чином, суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Згідно Договору\~про навчання\~у ДВНЗ\~«ДонНТУ»,\~укладеного 01.08.2017\~року між\~ДВНЗ «ДонНТУ»\~та [PERSON] \~з пунктів 1, 3.1, 3.4. вказаного Договору слідує, що ДВНЗ «ДонНТУ», як виконавць взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання за заочною формою, для здобуття освітнього ступеня «спеціаліст», за напрямом підготовки «Гірництво» на рівні державних стандартів. Відповідач, у свою чергу, взяв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та у строки, встановлені Договором, а також у разі неможливості виконання своїх обов`язків стосовно оплати освітньої послуги, повинен був поінформувати у письмовій формі про це позивача не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року. Згідно п. 5.2., 5.3. Договору загальна вартість освітньої послуги становила 22150 грн., зокрема за кожний семестр першого курсу навчання 3650 грн., на другому курсі навчання 3700 грн., на третьому курсі навчання 3725 грн.; грошові кошти мали вноситись два рази на рік\~не пізніше 10 вересня і 20 лютого поточного навчального року. Між тим, якщо замовник або студент письмово не повідомив виконавця про відмову від отримання освітніх послуг у зазначений в п. 3.4 Договору строк, вважається, що освітні послуги були надані виконавцем до дати видання наказу про відрахування студента, і замовник або студент повинен їх сплатити у відповідному розмірі. Пунктом 6.2 вказаного Договору встановлено, що за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг замовник сплачує виконавцю пеню за кожний прострочений день, починаючи з першого дня строку, що випливає з п. 5.3 Договору(арк. справи 5-6). З архівної довідки від 05.05.2020 року вбачається, що з 01.09.2017 року [PERSON] зараховано студентом першого курсу ДВНЗ «ДонНТУ», заочної форми навчання, факультету «Економіки та менеджменту», за рахунок коштів фізичних осіб. 15.02.2018 року [PERSON] відраховано від складу студентів у зв`язку з порушенням умов договору про навчання на підставі наказу про зарахування на навчання від 10.08.2017 № 307-08; наказ про відрахування від 16.02.2018 № 96(арк. справи 7). Довідкою ДВНЗ «ДонНТУ» від 11.12.2019 року № 37 встановлено, що за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість за вищезазначеним договором в сумі 2737,50 гривень за період з 01.09.2017 року по 31.01.2018 року. Нараховано за період навчання з 01.09.2017 по 31.01.2018 3650,00 грн. Оплата за вказаний період навчання надходила в сумі 912,50 грн.(арк. справи 8). З вимоги (претензії) про погашення заборгованості по договору про навчання у ДВНЗ «ДонНТУ» слідує, що за [PERSON] рахується заборгованість з оплати наданих освітніх послуг за Договором у сумі 2737,50 гривень, яку необхідно сплатити (арк.справи 9). З виписки з ЄДРПОУ, статуту ДВНЗ «ДонНТУ» вбачається, що ДВНЗ «ДонНТУ» є юридичною особою, державним вищим навчальним закладом, здійснює підготовку згідно із державним замовленням і договірними зобов`язанням фахівців для галузей народного господарства, науки і освіти (арк.справи 9-21). Згідно розрахунку заборгованості пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання пеня за період з 11.09.2017 року по 13.03.2020 року складає 2551.34 грн., 3% річних від простроченої суми складає 209,70 грн.; інфляційні збитки\~за період вересень 2017 грудень 2019 року складає 548,59 грн.(арк.справи 23-25). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зіст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності дост. 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно зіст. 612 ЦК Україниборжник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. позивачем виконані обов`язки щодо надання освітньої послуги відповідачу, проте відповідачем оплата за договором про навчання не здійснювалася, тому вимоги щодо стягнення заборгованості за навчання підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Крім того, частиною 2ст. 625 ЦК Українивизначено, щоборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено та доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] порушив умови договору у зв`язку із чим, у нього виникала заборгованість, яка на час розгляду справи не погашена, тому суд дійшов висновку що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі ч.1ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102 грн. 00 коп.

Outcome: approved