Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Оскоріп Я.М. пред`явили до суду позов до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просять визнати за ними право власності, зокрема за кожним із позивачів по 1/15 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 54,7 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 54,7 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи - колгоспний двір. Вони , а також відповідач [PERSON] , яка є їхньою матір`ю та дружиною померлого є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після померлого [PERSON] , а тому кожному із них належить до спадкування по 1/15 частці спірного житлового будинку. При цьому, відповідач [PERSON] визнала за собою право власності на 1/15 частину житлового будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] . Однак, на їх звернення в нотаріальну контору із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, їм постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] . З цих підстав, позивачі позбавлені можливості у нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права, тому змушені звернутися до суду із позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак їх представник - адвокат Оскоріп Я.М. , попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителів, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, попередньо надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, у якій [PERSON] вказала про визнання нею позовних вимог та незаперечення щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явився, письмових пояснень з приводу вказаного спору до суду не направляв. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна виданої 16 листопада 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за № 1450 по обліку бюро будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Разом із цим, відповідно із довідкою №442 виданої 02 квітня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 державна реєстрація житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] не проведена. [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено актовий запис №08 Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 09 травня 2006 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Як убачається із довідки №165 виданої виконкомом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 03 квітня 2019 року, [PERSON] , на час своєї смерті проживав у [ADDRESS] , разом із ним проживали та були зареєстровані: дружина - [PERSON] , 1962 р.н., син - [PERSON] 1992 р.н., дочка - [PERSON] 1994 р.н., батько дружини - [PERSON] (помер [INFO] ) та мати дружини - [PERSON] 1940 р.н. Довідкою №164 виданою 03 квітня 2019 року виконкомом Великолуцької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння , яке знаходиться по [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належало до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] , 1935 р.н. - голова двору (помер [INFO] ); [PERSON] - дружина, 1940 р.н, [PERSON] - дочка, 1962 р.н., [PERSON] , мати, 1905 р.н. (померла [INFO] ) та [PERSON] - зять, 1961 р.н. (помер [INFO] ). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2019 року за відповідачем [PERSON] визнано: право власності на 2/5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 54,7 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та право власності на 1/15 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 54,7 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вказаним рішенням суду встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після померлого [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на відповідні частки житлового будинку після померлого [PERSON] позивачі звернулися із письмовими заявами до Тернопільської районної державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №302/02-14 від 26 березня 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В. відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] . 16 листопада 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок; а - прибудова; Сх. - сходи;Б - хлів; В - літня кухня; (В) Пд. - підвал; в - прибудова; Г - Господ. буд.; Д - Господ. буд.; Ж- Господ. буд.; З - вбиральня; І - Вимощення; ІІ - вимощення; 1 - хвіртка; 2 - ворота; 4 - огорожа. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] загальна площа житлового будинку становить 54, 7 кв. м., житлова площа 27,8 кв. м. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 18 квітня 1992 року у с. Велика Лука, Тернопільського рай бюро ЗАГС Тернопільської області. Позивач [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 11 серпня 1994 року Великолуцкою сільською радою Тернопільського рай бюро ЗАГС, згідно якого батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: [PERSON] та [PERSON] . 14 травня 2013 року позивач вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище із [PERSON] на [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] виданого 14 травня 2013 року Великолуцкою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, з огляду на те, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] - голова двору, який помер [INFO] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , отже, кожному із них належало по 1/5 частині вказаного колгоспного двору. Отже, 1/5 частина спадкового будинку, на яку за життя мав право [PERSON] , повинна належати його спадкоємцям першої черги за законом: позивачу [PERSON] , як дружині померлого та їхнім дітям [PERSON] та [PERSON] , зокрема кожному по 1/15 частині. Судом установлено, що відповідач [PERSON] успадкувала 2/5 частини спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та успадкувала 1/15 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Однак, у зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтв про право на спадщину позивачі позбавлені можливості оформити за собою право власності на належні їм частки, зокрема по 1/15 частині вказаного житлового будинку. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Судом установлено, що за життя [PERSON] не було складено заповітного розпорядження, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини були зареєстрованими та проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , а тому, в силу ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що спадщину прийняли. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] , [PERSON] права власності, зокрема за кожним із позивачів по 1/15 частині житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, загальною площею 54,7 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved