Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Представник ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до Дубровицького районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 19 грудня 2014 року у розмірі 18971,81 грн. Одночасно позивач просить стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 19 грудня 2014 року між ПАТ КБ "Притватбанк" (надалі Позивач) та [PERSON] (надалі - відповідач) було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, відповідно до умов якої Відповідач отримала кредит у розмірі 10336,27 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана «Генеральна угода» разом із запропонованими позивачем «Умовами та правилами надання продукту кредитних карт», «Тарифами», складає між нею та банком договір. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором. Проте, відповідач у свою чергу не виконала належним чином свої зобов'язання за укладеною генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, в результаті чого станом на 01 серпня 2016 року, утворилась заборгованість в розмірі 18971,81 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, до заяви долучено клопотання про розгляд справи без участі представника. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав частково, долучивши до початку судового розгляду копії квитанцій. Просив відмовити в задоволенні позову в частині сплачених за квитанціями сум. Заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року між ПАТ КБ "Притватбанк" та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н, відповідно умов якої Відповідач отримала кредит у розмірі 10336,27 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Дослідивши у судовому засіданні розрахунок суми заборгованості, судом встановлено, що відповідач порушила свої зобовязання, внаслідок чого станом на 01 серпня 2016 року за договором №б/н від 19 грудня 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму - 18971,81 грн. (вісімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят одна гривня 81 коп.), яка складається з наступного: 9802,93 грн. (дев'ять тисяч вісімсот дві гривні 93 коп.) - заборгованість за кредитом; 2668,12 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят вісім гривень 12 коп.) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5390,30 грн. (п'ять тисяч триста дев'яносто гривень 30 коп.) - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в розмірі 1110,46 грн. (одна тисяча сто десять гривень 46 коп.) (а.с.3). Відповідно до ч.1, ч.2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст.60 ЦПК України визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як доказ часткового погашення заборгованості, представником відповідача подано до суду копії трьох квитанцій від 22.09.2016 року із зазначенням платежу: "надходження готівки за платіжними картками", де платником значиться [PERSON] на загальну суму 2500,00 грн. Проте, у витребуваному судом за клопотанням представника відповідача розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.12.2014 року укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] станом на 05.12.2016 року, вказані проплати відсутні. Крім того у наданих представником відповідача копіях квитанцій, значаться різні номери карткових рахунків, а саме: у квитанціях про сплату коштів на суми 420,00 грн. та 700,00 грн., номер карткового рахунку значиться - 8800 **** **** 9512, а у квитанції про сплату 1380,00 грн. номер карткового значиться - 8800 **** **** 0389. Таким чином, вищезазначені квитанції, не можуть бути прийняті судом, як доказ часткового погашення відповідачем заборгованості за укладеною генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Відповідно до вимог статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень статті 214 Цивільного процесуального кодексу України суд, під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved