Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 13.11.2019 року звернувся позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою та просить суд визнати трудові відносини [PERSON] з ТОВ «КВОТ ЛТД» припиненими з 01.11.2019 року у зв`язку із звільненням [PERSON] із посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03.06.2014 року позивач був призначений на посаду Директора ТОВ «КВОТ ЛТД», а 30.09.2019 року позивач звернувся до вищого органу товариства - Загальних зборів учасників із заявою про звільнення. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками ТОВ «КВОТ ЛТД» є: [PERSON] та [PERSON] .. [PERSON] не займається та не опікується товариством, ТОВ «КВОТ ЛТД» найманих працівників не має (крім директора позивача), підприємством не виконуються поставлені економічні завдання, зв`язку із [PERSON] немає, у зв`язку з чим позивач не має можливості звільнитись з посади директора за власним бажанням, що стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача адвоката Байло Є.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив позов задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з викладеним датою ухвалення рішення суду є 20.02.2020 року. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками ТОВ «КВОТ ЛТД» є : [PERSON] , ІПН [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий Стахановським МВ УМВС України в Луганський області 13.07.1996 р., що зареєстрована та проживає за адресом: [ADDRESS] , та [PERSON] , ІПН: [NUMBER] , паспорт: [NUMBER] виданий Южненським МВ УМВС України у Одеський області 06.06.1995 р. та проживає: [ADDRESS] . З 04.06.2014 року [PERSON] прийнятий на посаду директора ТОВ «КВОТ ЛТД» на підставі наказу №3-к від 04.06.2014 року. 30.09.2019 року позивачем направлено на ім`я Загальних зборів учасників ТОВ «КВОТ ЛТД» заяву про звільнення з посади директора та повідомлення про проведення загальних зборів учасників ТОВ «КВОТ ЛТД» щодо розгляду даної заяви. Лист із заявою та повідомленням був надіслано за юридичною адресою ТОВ «КВОТ ЛТД» та за адресами реєстрації учасників Товариства - [PERSON] та [PERSON] . З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що повідомлення про проведення загальних зборів учасників було отримано [PERSON] 03.10.2019 року, [PERSON] 01.10.2019 року. Підставою звернення до суду стало посилання на те, що рішення про звільнення позивача з посади директора загальними зборами прийнято не було, чим на думку позивача порушено його право на звільнення, а факт перебування на посаді директора після 01.11.2019 року породжує певні юридичні наслідки, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю). У відповідності до ст.ст.97, 98 ЦК України органами управління товариства є загальні збори його учасників, які мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Згідно із частиною 1 статті 145 Цивільного кодексу України, статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників. Як визначено частинами 2 та 3 статті 145 Цивільного кодексу України та статтею 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Компетенція виконавчого органу, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються Цивільним кодексом, іншим законом та статутом товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників. Відповідно до положень статті 145 Цивільного кодексу України, статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до виключної компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, внесення змін до статуту товариства; створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства. Отже, чинним законодавством чітко передбачено порядок створення виконавчого органу товариства (підприємства). Також, відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Відповідно до ч.1\~ст. 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом статті 24 КЗпП України визначено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Пунктом 1 ч.1\~ст.23 КЗпП України\~визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.4 ч.1\~ст. 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору також є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. За змістом положень ст. 38 КзПП, ст. 145 Цивільного кодексу України праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчим орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Між тим, судом встановлено, що рішення засновника про звільнення відсутнє, тобто уповноважений на звільнення директора орган проігнорував повідомлення позивача про його звільнення та не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків по створенню нового виконавчого органу. Окрім цього, не внесення відповідачем відповідних змін про звільнення з посади директора [PERSON] до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців свідчить про порушення трудових права позивача як працівника, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання трудових відносин [PERSON] з ТОВ «КВОТ ЛТД» припиненими з 01.11.2019 року у зв`язку із звільненням [PERSON] із посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову згідно квитанції №0.0.1520847886.1 від 13.11.2019 року в розмірі 768,40 грн. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, судовий збір у розмірі 384,20 грн. підлягає поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету. Інша частина судового збору в розмірі 384,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved