Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, мотивуючи позовні вимоги невиконанням з боку позичальника - [PERSON] (третьої особи) зобов'язання за кредитно-заставним договором №DOMSAA0000107339 від 24.06.2008р., внаслідок чого утворилась заборгованість за даним договором у сумі 38797,61 дол.США. При цьому позивач зазначає, що виконання зобов'язання за вказаним кредитно-заставним договором було забезпечено заставою рухомого майна - автомобілю Peugeot 307, який належав [PERSON] В подальшому, як зазначає позивач, [PERSON], без згоди позивача, як заставодержателя, реалізував вказаний автомобіль відповідачеві - [PERSON]. У зв'язку з чим позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DOMSAA0000107339 від 24.06.2008р. у розмірі 38797,61 дол.США, звернути стягнення на предмет застави - автомобіль Peugeot 307, рік випуску 2003, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачеві, шляхом його продажу позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобілю з обліку в органах ДАЇ України, а також надання позивачеві усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; вилучити у відповідача вказаний автомобіль, а також комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Представник позивача, що діє на підставі довіреності №4650-О від 29.12.2012р., у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. При цьому представник позивача вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності відповідача та третьої особи та вказував на відсутність у нього будь-яких клопотань або заяв. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність заяв або клопотань сторін щодо відкладення розгляду справи, витребування доказів тощо, суд дійшов висновку про можливість, за згодою позивача, заочного розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. 24.06.2008р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є позивач - ПАТ КБ «Приватбанк») - Банк та [PERSON] (третя особа у справі) - Позичальник було укладено кредитно-заставний договір №DOMSAA0000107339, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 11709,12 дол. США, а Позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 23.06.2011р., у відповідності із графіком погашення заборгованості, та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 18,36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Виконання зобов'язання з повернення кредиту за даним договором було забезпечено заставою рухомого майна - автомобіля Peugeot 307, рік випуску 2003, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності Позичальнику. 13.12.2013р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано приватне обтяження - заставу рухомого майна - автомобіля Peugeot 307, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі договору застави №DOMSAA0000107339 від 24.06.2008р. Обтяжувачем за даним записом є ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є позивач - ПАТ КБ «Приватбанк»), а боржником - [PERSON]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №254751, копія якого міститься в матеріалах справи, власником автомобіля Peugeot 307, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON]. Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором №DOMSAA0000107339 від 24.06.2008р., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 38797,61 дол.США. У зв'язку з чим, у позивача виникло право звернення стягнення на предмет застави за вказаним договором. При цьому позивач зазначає, що в ході здійснення моніторингу даного кредиту, було встановлено, що 11.06.2013р., в порушення умов договору застави, ч.2 ст.586 ЦК України та ст..17 Закону України «Про заставу», [PERSON], без згоди позивача, здійснив продажу предмету застави - автомобіля Peugeot 307, реєстраційний номер [NUMBER] відповідачеві - [PERSON]. У зв'язку з чим, позивач просить задовольнити його позовні вимоги та звернути стягнення на предмет застави, оскільки згідно ст..27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Частина 2 ст. 586 ЦК України, передбачає, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу». Також за положеннями ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно зі ст.. 27 Закону України „Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до ст.. 10 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що заставодержатель має право на звернення стягнення на предмет застави, в разі порушення зобов'язання, забезпеченого заставою та відчуженням предмету застави заставодавцем без згоди заставодержателя. При цьому застава зберігає свою силу й для нового власника при наявності реєстрації обтяження предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. В обгрунтування позовних вимог до відповідача - [PERSON], позивач посилається на порушення [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №DOMSAA0000107339 від 24.06.2008р. та відчуження ним предмету застави відповідачеві. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак, всупереч наведених норм, позивач не обґрунтував належними та допустимими доказами ані факту порушення [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №DOMSAA0000107339 від 24.06.2008р., ані факту відчуження ним предмету застави відповідачеві та перебування його у власності останнього. Так, в матеріалах справи відсутні докази фактичного надання кредитних коштів Позичальнику (платіжне доручення, квитанція, меморіальний ордер тощо), оскільки кредитний договір №DOMSAA0000107339 від 24.06.2008р. лише передбачає обов'язок Банку надати кредит, однак, не підтверджує виконання такого обов'язку. Розрахунок заборгованості станом на 04.12.2013р., складений представником ПАТ КБ «Приватбанк», також не може вважатися доказом наявності у [PERSON] зазначеної заборгованості, оскільки він є внутрішнім документом позивача і відображає лише порядок нарахування процентів, пені тощо на суму заборгованості по кредиту - 11709,12 дол. США, який, за словами позивача, отримав [PERSON]. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON], без згоди позивача, здійснив продажу предмету застави - автомобіля Peugeot 307, реєстраційний номер [NUMBER] відповідачеві - [PERSON]. Натомість наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №254751 свідчить про те, що власником автомобіля Peugeot 307, реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON]. У позовній заяві позивач зазначає, що про відчуження 11.06.2013р. вказаного автомобіля йому стало відомо в ході здійснення моніторингу кредиту, однак, яким саме чином та якими доказами це підтверджується позивачем на вказано. У судовому засіданні 01.07.2014р. представник позивача пояснив, що про відчуження автомобіля відповідачеві йому стало відомо під час розгляду справи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] зі слів останнього. Будь-які докази на підтвердження даних обставин у нього відсутні. У судовому засіданні представникові позивача було роз'яснено його право на звернення до суду із клопотанням про витребування доказів, в разі неможливості їх самостійно надати, однак, представник позивача таким правом не скористався та вказував на відсутність у нього заяв або клопотань. Витребування ж доказів на підтвердження позиції однії із сторін за ініціативою суду порушувало б принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. За приписами ч.3-4 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, факт порушення забезпеченого заставою зобов'язання та відчуження і набуття відповідачем права власності на предмет застави, безумовно, має значення для ухвалення рішення у справі про звернення стягнення на предмет застави за позовом до особи, яка не є позичальником та заставодавцем. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в повному обсязі. У відповідності із положеннями ст..88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed