Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Свої вимоги обґрунтували тим, що 15.08.1995 року її сусідка [PERSON] заповіла позивачу, [PERSON] все належне їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось. 19.03.2020 року невідома їй особа, як потім довідалася це був гр. [PERSON] намагався протиправно заволодіти земельною ділянкою та розташованим на ній будинком , що належить [PERSON] , яка мешкала по сусідству з позивачем у [ADDRESS] . Тому позивач викликала поліцію. Вході розмови з гр. [PERSON] останній повідомив їй про смерть [PERSON] , яка померла, як потім їй стало відомо 23.05.2019 року. Оскільки про смерть [PERSON] вона дізналася зі слів гр. [PERSON] то розпочала пошуки [PERSON] .. В КЗ " Дніпропетровська клінічна психітрична лікарня"" ДМР позивач дізналася про те, що 2014 року [PERSON] лікувалася в стаціонарному відділенні КЗ " Дніпропетровська клінічна психітрична лікарня"" ДМР. Згідно довідки КЗ "Іллінський психоневрологічний інтернат" ДОР [PERSON] померла [INFO] . Звернувшись 24.06.2020 року до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.С. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на нерухоме майно - житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки був пропущений строк подачі заяви про прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України та встановлення факту складання заповіту на імя [PERSON] , що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії. Позивач вважаєь, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних, не залежних від її волі та її волевиявлення причин. Оскільки вона дізналася про смерть спадкодавця лише 24.06.2020 року з довідки КЗ " Іллінський психоневрологічний інтернат" ДОР Позивач, [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, проте подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити Відповідач, Марганецька міська рада будучи належним чином повідолмені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявились, прчин своєї неявкисуду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до заповіту від 15.08.1995 року, який посвідчений державним нотаріусом Пятої Дніпроптеровської державної нотаріальної контори Н.П. Вишневською та зареєстрований в реєстрі за № 3-5359 котрий складений [PERSON] , яка заповіла [PERSON] все належне їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось. У червні 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудого М.С. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на нерухоме майно - житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки був пропущений строк подачі заяви про прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України та у звязку невідповідністю прізвища спадуоємця, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Також, відповідно до вимог законодавства, з часу відкриття спадщини не вчинено посадовими особами органу місцевого самоврядування та нотаріусом дій для повідомлення їх про відкриття спадщини, не здійснювалося виклику їх як спадкоємців за заповітом, Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Тому суд вважає доцільним визначити строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини терміном три місяці з моменту набрання рішенням законної сили Щодо питання помилки в прізвищі спадкоємця, тут суд прийшов до наступного. Як вбачається із спірного заповіту, він посвідчений 15.08.1995 року державним нотаріусом Пятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Н.П. Вишневською та зареєстрований в реєстрі за № 3-5359 котрий складений [PERSON] на імя заповіла [PERSON] . В тім згідно паспорту спадкоємця його ПІБ - [PERSON] , що зокрема підтверджується її копією паспорта серія [NUMBER] . Відповідно до постанови нотаріуса, ним встановлено факт допущення помилки у заповіті у прізвищі спадкоємця. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику у справахпро встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу,наприклад, заповіту. Отже написання у заповіті прізвища спадкоємця " [PERSON] " замість " [PERSON] " є опискою, яку допустив державний нотаріус Пятої Дніпроптровської державної нотаріальної контори Н.П. Вишневська при складанні і посвідченні заповіту. Наданими суду доказами доведено. що саме на імя [PERSON] складений заповіт [PERSON] , посвідчений 15.08.1995 року державним нотаріусом Пятої Дніпроптровської державної нотаріальної контори Н.П. Вишневською та зареєстрований в реєстрі за № 3-5359 На підставі викладеного і

Outcome: approved