Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

У січні 2014 року ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення солідарно заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору №681 від 07.02.2007 року банк надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 15000,00 грн з терміном остаточного погашення не пізніше 30.02.2010 року та сплатою 25% річних, видавши грошові кошти готівкою. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON], банком та [PERSON] були укладені договори поруки №1 та №2 до договору №681 від 07.02.2007 р, згідно з якими поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість боржника перед Банком станом на 06.12.2013 року у сумі 7370,03 грн. Позивач просив суд позов задовольнити та стягнути на користь банку з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 7370,03 грн та в рівних частинах судовий збір у сумі 229,40 грн. 03.04.2014 року позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, де збільшив розмір позовних вимог, оскільки станом на 19.03.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 14345,35 гривен, яка складається із:простроченого основного боргу по кредиту - 7220,53 грн.; прострочених процентів за користування кредитом - 1109,14 грн., пені за прострочений основний борг - 5270,59 грн, пені за прострочені проценти - 645,09 грн. У судовому засіданні представник позивача Гниличенко І.І. позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити в уточненому вигляді та стягнути на користь банку з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 14345,35 грн та в рівних частинах судовий збір у сумі 229,40 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнав повністю, подав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки термін дії кредитного договору №681 від 07.02.2007 року сплинув 30 лютого 2010 року, а банк звернувся до суду з позовом 13.01.2014 року, майже через чотири роки після закінчення строку дії вказаного договору. Сам [PERSON] погасив банку заборгованість на загальну суму більше 22 тисяч гривен і вважає, що збитків позивачу не спричинив та боргу перед банком не має. Просить відмовити у позові повністю, застосувавши строк позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав суду заперечення на позов, згідно яких зазначив, що між ним та банком 07.02.2007 року було укладено договір поруки №1, відповідно до п.1 якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором. Між ним та позивачем 20.01.2011 року була укладена додаткова угода №1 до договору поруки від 07.02.2007 року. Додаткова угода між позивачем та [PERSON] була укладена 05.12.2008 року. Згідно до п.п.1.2 кредитного договору, укладеного між банком та [PERSON] остаточним терміном погашення кредиту є 30.02.2010 року. Відповідач [PERSON] наголошує, що договір поруки втрачає дію через шість місяців після початку строку виконання зобов'язань по кредиту. Якщо такий строк не встановлений договором, порука припиняється через рік з моменту укладення договору поруки. Позивач в установлений законом строк вимоги до нього щодо погашення боргу не пред"являв, а в суд з вимогою щодо стягнення боргу звернувся лише у 2014 році. Просить застосувати положення ч. 4 ст.559 ЦК України та відмовити позивачу в позові до нього у повному обсязі, так як порука припинена і позивачем пропущено строк звернення в суд з такою вимогою. Відповідач [PERSON] позов не визнав з тих же підстав, що і [PERSON], просив відмовити у його задоволенні, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши заяви [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за №681 від 07.02.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у ВАТ "Державний ощадний банк України" у сумі 15000,00 грн, зі сплатою 21% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.02.2010 року (а.с.6-11). Додатковою угодою №1 до кредитного договору від 05.12.2008 року розмір відсотків за користування кредитим змінено на 25% (а.с.26-27), термін дії кредитного договору №681 від 07.02.2007 року залишився незмінним. Відповідно до укладених договорів поруки № 681 від 07.02.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON], між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] - поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с.12-15). Дадатковою угодою між банком та [PERSON], [PERSON] від 20.01.2011 року розмір відсотків за користування кредитом змінено на 25% річних, термін дії кредитного договору №681 від 07.02.2007 року залишився незмінним. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 06.12.2013 року має заборгованість по кредиту перед банком у сумі 7370,03 грн., що складається з просроченого боргу по кредиту-7220,53 грн., просрочені проценти за користування кредитом 149,50 грн. Станом на 19.03.2014 року за [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 14345,35 гривен, яка складається із:простроченого основного боргу по кредиту - 7220,53 грн.; прострочених процентів за користування кредитом - 1109,14 грн., пені за прострочений основний борг - 5270,59 грн, пені за прострочені проценти - 645,09 грн Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. З позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором №681 від 07 лютого 2007 року, ціна позову 7370,03 гривен, позивач. звернувся до суду 13 січня 2014 року (вх..№88/14), заяву про збільшення розміру позовних вимог позивач подав 03.04.2014 року. Згідно ст..256 ЦК України в редакції 2003 року встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У даному конкретному випадку позивач дізнався про порушення свого права боржником - 30.02.2010 року. Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк позовної давності для звернення позивача за захистом свого права сплинув 30.02.2013 року. Ні у позовній заяві, ні при розгляді справи по суті позивач не ставить питання про відновлення строку позовної давності та не надав доказів на підтвердження поважності причин пропущення позовної давності. Відповідач [PERSON] - боржник, до винесення рішення, заявив суду про застосування позовної давності, що не суперечить вимогам ч.3 ст.267 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові - ч.4 ст.267 ЦК України. Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення боргу в солідарному порядку і в позові до відповідачів [PERSON] та [PERSON] також належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Частиною 4 ст.559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя . Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Позивачем не надано договори поруки №1 та №2 від 07.02.2007 року у повному обсязі, тобто надано не весь текст договорів поруки. Строк припинення поруки в порядку ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України з визначенням роками, місяцями, тижнями конкретної події, укладеними договорами поруки не визначений, а тому застосовуються норми ч.4 ст.559 ЦК України про припинення поруки, якщо в установлений шести місячний строк від дня настання строку виконання основного зобов"язання кредитор не пред"явив вимоги до поручителя. (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 року №10-1393/0/4-12 ) Судом встановлено, що згідно кредитного договору №681 від 07.02.2007 року термін остаточного погашення кредиту - 30 лютого 2010 року. З матеріалів справи вбачається, що Кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язань по кредитному договору №681 від 07.02.2007 року, а саме - після 30.02.2010 року, вимоги до Поручителів щодо необхідності погашення боргу [PERSON] не пред'являлись, а тому має місце припинення договорів поруки, укладених банком з відповідачами [PERSON], [PERSON] та пропуск строку звернення до відповідачів з вимогою про стягнення боргу в солідарному порядку як із поручителів . Таким чином, суд вважає за необхідне в позові Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до [PERSON], [PERSON] - відмовити у повному обсязі. У позові до [PERSON] суд відмовляє на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. . У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, у зв'язку із відмовою у позові повністю на користь позивача не мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 229,40 грн. З позивача підлягає стягненню на користь держави недоплачена сума судового збору - 14,20 грн. На підставі ст.ст. 251, 252, 267, 530, 533, 549, 554, 559, 611, 624, 629,1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved