Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Представник позивача 02 серпня 2017 року звернувся до суду із позовною заявою, яку уточнив 08.08.2017 року, про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 12.06.2012 року у розмірі 55062,61 грн., яка складається з: 4175,09 грн.- заборгованості за кредитом; 44389,30 грн.- заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3400,00 грн.- заборгованості за пенею; 500,00 грн.- штрафу (фіксована частина) та 2598,22 грн.- штрафу (процентна складова), мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідача зобов`язань з повернення кредиту за договором б/н від 12.06.2012 року. Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2017 року \~ позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] \~ про стягнення заборгованості було задоволено частково, \~\~стягнуто з [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , іпн [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", код ЄДРПОУ 14360570, заборгованість за кредитним договором б/н від 12.06.2012 року станом на 30.04.2017 року у розмірі 48564,39 грн., яка складається з: 4175,09 грн. - заборгованості за кредитом; 44389,30 грн.- заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~411,17 грн. (одна тисяча чотириста одинадцять грн. 17 копійок), в задоволенні іншої частини позовних вимог судом було відмовлено. 22 лютого 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] про поновлення процесуального строку та перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Разом з тим заявниця одночасно просила поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, оскільки жодної судової повістки або судового повідомлення вона не отримувала, про існування судового рішення дізналася лише після того, як з її заробітної плати почали утримувати грошові кошти. Копію судового рішення заявниця отримала лише 03.02.2021 року після особистого звернення до суду, раніше отримати судове рішення вона не мала змоги через запровадження на території України карантинних заходів. Також заявниця зазначає, що вона не погоджується із ухваленим судовим рішенням, оскільки банком було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, заявниця не погоджується із розміром заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом. На підставі викладеного заявниця просила поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а також скасувати вказане рішення суду та призначити справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.03.2021 року заяву [PERSON] про поновлення процесуального строку та перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено, поновлено [PERSON] процесуальний строк на подання до суду зави про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 вересня 2017 року по цивільній справі №227/2394/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, і призначити справу до розгляду в загальному порядку за правилами спрощеного позовного провадження, також судом було прийнято рішення про відкликання виконавих листів, виданих на виконання рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 12.06.2012 року станом на 30.04.2017 року у розмірі 48564,39 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1\~411,17 грн., які перебувають на виконанні в Добропільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що заперечує проти вимог банку та не визнає їх в повному обсязі, виходячи з того, що вона користувалася кредитною карткою та своєчасно вносила платежі до весни 2014 року, після чого жодних витрат за нею не здійснювала, оскільки в червні 2014 року поїхала в Росію до батьків, де знаходилася 2 роки, на підтвердження чого відповідач надала до суду копію свого паспорта з позначкою про тимчасове проживання у Воронезькій області РФ та копію договору на надання медичних послуг від 18.07.2014 року. Також відповідач зазначила, що, на її думку, позивач звернувся до суду із пропуском загального строку позовної давності в 3 роки, який передбачений ст. 257 ЦК України. Відповідач також вказує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що на час останнього платежу 24.03.2014 року у неї не було простроченої заборгованості по тілу кредиту, також не було нараховано і відсотки на залишок заборгованості, тобто відповідач зауважує, що вона щомісячно, як це було передбачено договором, вносила платежі, а вже 30.04.2014 року позивачем було розпочато нарахування простроченої заборгованості і відсотків. Тобто, на думку відповідача, у позивача виникло право на подачу позову до суду саме після 24.03.2014 року та тривало протягом трьох років до 24.03.2017 року, але позивач звернувся до суду лише в липні 2017 року, за межами трирічного строку позовної давності, в зв`язку з чим позивач просила застосувати до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності. Окрім того, відповідач зазначила, що вона не погоджується з розміром заборгованості за процентами, яка заявлена позивачем до стягнення, оскільки вона, на думку відповідача, необґрунтовано збільшена і не відповідає формулі розрахунку процентів, яку Приватбанк повідомляє своїм клієнтам. Відповідач вважає, що сума процентів, яка б підлягала стягненню з нею, мала б становити 3757,50 грн. (4175,09*1095*30 % (оскільки про зміну тарифів відповідача не повідомляли): (100%*365). Також відповідач просила звернути увагу суду на той факт, що в графі «Нараховано відсотків на залишок простроченої заборгованості» є приховані відсотки, а саме за використання кредитного ліміту та за овердрафт. Також відповідач зауважила, що незважаючи на те, що після 24.03.2014 року вона не користувалася кредитною карткою, не було перевитрат кредитного ліміту і не було простроченої заборгованості на 24.03.2014 року, позивач щомісячно здійснював операцію «покупка» по серпень 2014 року включно, чим штучно було збільшено прострочену заборгованість та відсотки за овердрафт. Окрім того, відповідач вважає також необґрунтованим нарахування пені і штрафів, оскільки м. Білозерське знаходиться в зоні АТО. На підставі викладеного відповідач просила відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Представником позивача було надіслано до суду пояснення по справі (а.с. 181), в яких зазначено, що [PERSON] за заявою б/н від 12.06.2012 року отримала кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі 2500,00 грн. За умовами укладеного між сторонами договору для клієнтів передбачено пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості, за яким процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 % річних. У разі непогашення заборгованості протягом пільгового періоду за користування овердрафтом і кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Представник позивача також зазначає, що строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів, які визначаються в розмірі 7 % (з 02.04.2014 року наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 року розмір плати було зменшено до 5 %) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою (тобто кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором). Представник позивача пояснює, що заборгованість за тілом кредиту витрати клієнта за рахунок кредитного ліміту, заборгованість за простроченим тілом кредиту це заборгованість за тілом кредиту, строк сплати якого минув, тобто це частина витраченого клієнтом кредитного ліміту, яка вже має бути погашена клієнтом станом на конкретну дату, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню згідно умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Також представник позивача зазначив, що методика розрахунку процентів змінювалася банком після 04.2014 року і саме з цієї дати банк у разі неналежного виконання зобов`язань за кредитом проводив нарахування процентів із застосуванням підвищуючого коефіцієнту. Окрім того, представник позивача також вказує, що 10.02.2014 року відповідач за допомогою кредитної картки скористувалася сервісом «Оплата частинами», а тому оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту. Щодо заявлення відповідачем факту щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом представник позивача зазначив, що відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік), тобто картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк дії картки, виданої відповідачу, становив до 03/2016 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 28.07.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. На підставі відкладеного представник позивача просив задовольнити позовні вимог банку в повному обсязі. В подальшому представником позивача було надіслано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 07.06.2021 року, в якому останній просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 12.06.2012 року в розмірі 5702,35 грн., яка складається з: 4175,09 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 4175,09 грн., 735,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 791,66 грн. заборгованість з пені (а.с. 228). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити,зазначивши, що відповідач помилково вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки початок перебігу вказаного строку повинен відраховуватися з моменту закінчення строку дії картки, а не з дати останнього платежу, здійсненого відповідачем, оскільки протягом строку дії картки відповідач не позбавляється права продовжувати користуватися кредитною карткою, в тому числі здійснити погашення наявної заборгованості, а тому позовні вимоги, на думку представника позивача, підлягають задоволенню. Представник відповідача [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечувала в повному обсязі, зазначаючи, що на момент здійснення останньої операції 24.03.2014 року відповідачем за кредитною карткою заборгованості за кредитом не було, в подальшому відповідач жодних витрат за карткою не здійснювала, а тому позивачем безпідставно почало проводитися нарахування заборгованості, в тому числі простроченої. Окрім того, представник позивача направив позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитом з відповідача до суду в липні 2017 року, в той час як останній платіж було здійснено відповідачем 24.03.2014 року, що свідчить про те, що позивачем не було дотримано трирічного строку позовної давності для звернення до суду, а тому і відсутні підстави для стягнення заборгованості з відповідача, враховуючи, що з останньої за місцем її роботи із заробітної плати було утримано на підставі ухваленого судом у 2017 році заочного рішення 13252,52 грн., на підтвердження чого до суду було надано відповідну довідку. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляд цивільної справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.06.2012 року [PERSON] \~ отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту\~ на картковий рахунок № [NUMBER] . Згідно умов договору, відповідач зобов`язалась погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом\~ умовах, погоджених сторонами кредитного договору. Копія анкети-заяви з особистим підписом відповідача долучена до матеріалів справи. (а.с. 11 т. 1). Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 12.06.2012 року отримала кредитну картку № [NUMBER] , зі строком дії картки до останнього дня 03.2016 року (а.с. 145 т. 1). Як неодноразово зазначав представник позивача в заявах, поданих до суду, відповідачу на підставі її заяви-анкети було встановлено кредитний ліміт за кредитною карткою в розмірі 2500,00 грн. Відомостей про узгодження між сторонами іншого розміру кредитного ліміту матеріали справи не містять. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що максимальний розмір кредитного ліміту картки відповідача за весь час існування кредитних правовідносин між сторонами становив 2500,00 грн. Тобто, розмір основного боргу за кредитним договором (тіло кредиту) не повинен перевищувати 2500 грн. 00 коп., тобто в межах максимального кредитного ліміту, встановленого банком. В той же час, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнім проведено розрахунок простроченого тіла кредиту, яке складає 4175 грн. 09 коп., що суттєво перевищує максимальний кредитний ліміт, встановлений банком по даному кредитному договору. З виписки з особового рахунку відповідача, наданої представником позивача, вбачається, що останній платіж було вчинено відповідачем 24.03.2014 року, а саме поповнення картки в терміналі самообслуговування: [ADDRESS] , відділення банку в розмірі 200,00 грн. (а.с. 142). Відповідачем було подано до суду заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності в три роки. Щодо застосування вказаного строку суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] не оспорювала договір позики, укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та нею, не надала суду доказів, що кредитний договір укладений проти її справжньої волі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Слід зазначити, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що строк дії кредитної картки [PERSON] до останнього дня 03.2016 року (а.с. 145 т. 1), і саме до закінчення вказаного строку відповідач мала повернути банку кредит в повному обсязі. Таким чином, договір діяв до 31.03.2016 року, після чого у банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, звернувшись до суду в установлений законом строк позовної давності. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у серпні 2017 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, встановленого ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2500,00 грн., що є максимальним розміром кредитного ліміту, встановленого відповідачу. Також з наведеного позивачем розрахунку вбачається, що позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 735,60 грн. Вказаний розмір заборгованості згідно розрахунку, доданого до заяви про зменшення розміру позовних вимоги, був нарахований станом на 30.09.2020 року. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] , зі строком дії картки до останнього дня 03.2016 року (а.с. 145 т. 1). В той же час, із змісту наведеного позивачем розрахунку вбачається, що розрахунок процентів за користування кредитом було проведено за період з 07.10.2012 року по 30.09.2020 року (а.с. 229-232 т. 1). За змістом частини 2\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1). Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3). Проте, згідно із умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 03.2016 (а.с. 145 т. 1). Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувалася кредитним лімітом, мала строк дії до березня 2016 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~та ч.6\~ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~має враховуватися судами. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті\~599\~та частини четвертої статті\~631 ЦК України\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, суд приходить до висновку, що у позивача існувало право проводити нарахування заборгованості за процентами в строк до 31.03.2016 року, тобто до дати закінчення строку дії кредитної картки. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.03.2016 року загальний розмір заборгованості за процентами за користування кредитом становив 15663,48 грн. Суд вважає за необхідне зазначити, що в рамках примусового виконання заочного рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2017 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитом в загальному розмірі 13252,52 грн., про що свідчить довідка, видана 09.08.2021 року за № 473 Комунальним підприємством «Добро» Добропільської міської ради, де працює відповідач. Таким чином, з врахуванням утриманої суми з відповідача на користь позивача, залишок заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 07.10.2012 року до 31.03.2016 року становить 2410,96 грн. (15663,48 грн. 13252,52 грн. = 2410,96 грн.). В той же час, позивачем до стягнення заявлено суму заборгованості за простроченим відсотками в розмірі 735,60 грн. Таким чином, сума процентів, розрахована судом перевищує заявлені вимоги позивача в цій частині. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 735,60 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача суми пені в розмірі 791,66 грн. Суд\~\~ враховує, що згідно\~ ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи\~ на період проведення антитерористичної операції»\~\~ від 2\~ вересня 2014 року № 1669 У11\~ на\~ час\~ проведення антитерористичної операції\~ забороняється нарахування\~ пені\~\~та/або\~ штрафів\~ на\~ основну\~ суму заборгованості\~ із зобов`язань\~\~ за кредитними\~\~ договорами\~ та договорами позики\~ з 14 квітня 2014 року\~ громадянам України,\~ які зареєстровані\~\~ та\~ постійно\~ проживають\~\~ або переселилися у період з 14 квітня 2014 року\~ з населених\~ пунктів,\~ визначених у затвердженому\~\~ Кабінетом\~ Міністрів\~ України переліку, де проводилася\~ антитерористична операція, а також\~ юридичним особам\~\~ та\~ фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили)\~ свою господарську\~\~ діяльність\~\~ на території населених\~ пунктів, визначених у\~ затвердженому Кабінетом Міністрів України\~ переліку, де проводилася\~ антитерористична\~ операція. Банки\~ та\~ інші\~ фінансові\~ установи, а також\~ кредитори\~ зобов`язані\~ скасувати\~ зазначеним\~ у цій статті\~ особам\~\~ пеню\~та /\~або штрафи, нараховані на основну\~ суму\~ заборгованості\~\~ із зобов`язань\~ за\~ кредитними договорами\~ і договорами\~ позики\~ у період проведення\~\~ антитерористичної операції. Положення частин першої і другої цієї статті не поширюються на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики, укладеними з юридичними особами і фізичними особами - підприємцями, місцезнаходженням яких є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, якщо такі договори укладені після 1 січня 2018 року або до яких після 1 січня 2018 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій. Згідно з Переліком\~ населених\~ пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим\~ розпорядженням КМУ\~ від 2 грудня 2015 року № 1275-р\~ м. Білозерське Донецької області віднесено до вказаного\~ переліку. Також Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., \~щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 05.04.2014 року розмір нарахованої пені складав 0,00 грн. Таким чином, враховуючи, що кредитний договір було укладено між сторонами 12.06.2012 року, а також зважаючи на те, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , тому на підставі\~вказаного Закону\~\~має\~бути звільнена від сплати пені в розмірі 791,66 грн., яку нараховано\~ після 14 квітня 2014 року. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 3235,60 грн., яка складається з: 2500,00 грн. заборгованість за кредитом (простроченим тілом кредиту в межах максимального розміру кредитного ліміту, встановленого відповідачу); 735,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 07.10.2012 року по 31.03.2017 року. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Слід врахувати, що на виконання рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18.09.2017 року судовий збір виконавчою службою з відповідача не було стягнуто, а тому, з врахуванням норми ст.141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача\~ на користь позивача належить стягнути судовий збір\~ в розмірі\~ 907,86 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: partial