Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до Дергачівського районного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], в якій просив суд визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), загальною площею 0,1223 га серія [NUMBER] від 22.04.2009, виданий на ім'я [PERSON], який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010969300287; скасувати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), розташовану за адресою: [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON]; витребувати з незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку. В обґрунтування позову керівник Дергачівської місцевої прокуратури посилається на те, що у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області XXVI сесії V скликання від 12.09.2008 [PERSON] безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0, 1223 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 [PERSON] отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.04.2009. Однак, рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008, на підставі якого виготовлено вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області [PERSON] Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню за обвинуваченням голови Русько-Лозівської сільської ради [PERSON] Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04.10.2016 спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Згідно із звітом про експертну грошову оцінку вартості земельних ділянок, розробленого ПП «Перспектива-Земля», що знаходяться у власності [PERSON] по [ADDRESS] складає 89 694, 82 грн Відповідно до ст.ст. 17, 122 ЗК України (в редакції на момент вирішення спірних державних актів) повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, що належали районним державним адміністраціям, у зв'язку з чим, Русько-Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішення щодо спірної земельної ділянки. Окрім цього, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Досудовим розслідуванням встановлено, що рішення складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою [PERSON] без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 та 11.08.2014, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Таким чином, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,1223 га, не приймалося. Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у господарських спорах, що виникають із земельних відносин» (зі змінами та доповненнями) державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документ, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності. Пунктом 4 4.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 3 ст. 152 ЗК України також визначено, що захист громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існувала до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права, створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків: л) застосування інших передбачених законом способів. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади; органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним, скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства, порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, у судовому порядку необхідно визнати недійсним правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України, відповідно до положень ст.14 Конституції України. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність його набуття не встановлена судом. Згідно з інформацією відділу Держгеокадастру у Дергачівському районні Харківської області від 04.10.2016 року №10-20.18-0.7-3707/2-16 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №79626750 від 06.02.2017, на теперішній час власником спірної земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: р.№175, виданий 09.02.2016 є [PERSON] У зв'язку з цим, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON], як добросовісного набувача. Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Представник Головного управління Держгеокадастру викликаний в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу по суті за його відсутності. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки вважав, що на теперішній час прокурором пропущені строки позовної давності та просив застосувати наслідки їх пропуску, про що надав відповідну заяву. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що XXVI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року, громадянці [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1223 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]. У подальшому на підставі рішення XXVI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22.04.2009 на ім'я [PERSON], зареєстровано в управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за №010969300287. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №79626750 від 06.02.2017, на час розгляду справи спірної земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: р.№175, виданий 09.02.2016 є [PERSON]. Однак, рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008, на підставі якого виготовлений вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області [PERSON],, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.7-3707/2-16 від 04.10.2016 спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області. Відповідно до ст.ст. 17, 122 ЗК України (в редакції на момент вирішення спірних державних актів) повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, що належали районним державним адміністраціям, у зв'язку з чим, Русько-Лозівська сільська рада взагалі не була уповноважена на прийняття рішення щодо спірної земельної ділянки. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Досудовим розслідуванням встановлено, що рішення від 12.09.2008 складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою [PERSON] без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 та 11.08.2014, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Таким чином, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу земельної ділянки загальною площею 0,1223 га, не приймалося, в зв'язку з чим є підстави для визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1223 га серії [NUMBER] від 22.04.2009. Проте, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 56 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 57 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15). Як встановлено судом у даній справі, порушення земельного законодавства Русько - Лозівською сільською радою при передачі у власність спірних земельних ділянок відбулось в 2008 році. Однак ці порушення законодавства не були прихованими і такими, які не можна було виявити державі в особі своїх уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками, а також контролю у сфері земельних відносин. Так в 2008 році на спірну земельну ділянку було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Матеріали справи не містять інформації про затвердження спеціально уповноваженими органами проекту відведення земельної ділянки у 2008 році, однак цій земельній ділянці присвоювався кадастровий номер, встановлювались межі земельних ділянок на підставі розробленої технічної документації із землеустрою. Другий примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] також зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району. Тобто погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування і мали змогу з 2008 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області мало повноваження щодо контролю в сфері земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель. Вимогами ст. 15 Закону України "Про охорону землі" передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі охорони земель належить, зокрема, забезпечення реалізації державної політики щодо використання та охорони земель. Відповідно до Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011 та постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2011 року № 1300 "Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства" державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охоронною земель, усіх категорій та форм власності організовує та здійснює Держсільгоспінспекція України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення. Згідно ст. 9 цього Закону державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи. Таким чином, у державі через утворені нею органи, які мали повноваження щодо розпорядження землями державної власності та контролю за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, було і могло бути відомо про порушення права власності держави на землю з часу вчинення цього порушення. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). З врахуванням наведеного, суд вважає, що держава, в особі спеціально створених органів державної влади знала з 2008 року про те, що відбулось незаконна передача у приватну власність земельної ділянки, однак уповноважені державою органи не вчинили покладених на них законом обов'язків щодо усунення вказаних порушень протягом позовної давності. Безпідставним є посилання Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області на те, що факт підробки [PERSON] рішень сесій встановлена судовими рішеннями Золочівського районного суду від 04.04.2014 та 11.08.2014, а тому на його думку строки позовної давності не пропущено, оскільки такий факт було встановлено органами прокуратури у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, про що керівник прокуратури безпосередньо зазначає у позові, однак навмисно не зазначає дату проведення такої перевірки. Тобто про існування даних обставин прокурор дізнався задовго до часу прийняття судом рішення по кримінальній справі відносно голови сільської ради. Суд вважає, що для звернення до суду прокурору не потрібно була наявність судового рішення за фактом підробки [PERSON] рішень від 12.09.2008 року XXVI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області через те, що земельна ділянка знаходилась поза межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, а тому сам такий факт вже був підставою для захисту прокуратурою інтересів держави. Також необхідно зауважити, що Дергачівська районна прокуратура Харківської області та прокуратура Харківської області знали про наявність кримінальної справи за фактом службового підроблення головою Русько-Лозівською сільської ради Дергачівського району Харківської області рішень сесії про надання дозволів на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельних ділянок, внаслідок чого земельні ділянки вибули з власності держави, ще з 2010 року, оскільки органи прокуратури, відповідно до положень діючого на той час законодавства та Конституції України, здійснювали загальний нагляд за правоохоронним органами, в тому числі й за тими, які розслідували кримінальну справу за вищевказаним фактом. Більш того, з 2012 року Дергачівська районна прокуратура Харківської області безпосередньо здійснювала досудове розслідування кримінальної справи відносно [PERSON], а тому мала змогу звернутися з аналогічним позовом в межах строків позовної давності з моменту коли вони дізналися про порушення земельного законодавства, тобто починаючи з 2010 року. За таких обставин, не дивлячись на те, що земельна ділянка була передана у приватну власність з порушенням вимог земельного законодавства, усунути ці порушення шляхом визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування земельних ділянок у останнього власника неможливо у зв'язку із спливом позовної давності. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed