Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму надміру виплаченої пенсії за період з 01.06.2011 року по 31.05.2017 року в розмірі 27663,88 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] 10.08.2009 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та з 15.06.2011 року отримує пенсію по інвалідності 3 групи як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 2952 грн. Вказує, що 26.04.2017 [PERSON] особисто звернувся на прийом з питання виплати щорічної грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та надав довідку МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 10 ААА № 071512 від 06.06.2011, яка була відсутня в матеріалах пенсійної справи. Кам'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області проведено перевірку пенсійної справи [PERSON], в ході якої встановлено, що в матеріалах пенсійної справи наявне посвідчення від 16.06.2011 [NUMBER], видане управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради про встановлення [PERSON] статусу ветерана війни - інваліда війни III групи ЧАЕС, яке не було враховано при призначенні пенсії. Також в матеріалах пенсійної справи є копія довідки про заробітну плату за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1986, видана УМБ № 5 тресту «Дніпробудмеханізація» та завірена печаткою головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської області, яка була надана з документами при первинному призначенні пенсії та застосована при переході на пенсію по інвалідності. Згідно документів пенсійної справи [PERSON] приймав участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з 29.08.1986 по 15.09.1986 та з 14.10.1986 по 12.11.1986. Кам'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області приведено пенсійну справу у відповідність з 15.06.2011 по 31.05.2017, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії у розмірі 27 663, 88 грн., яку до теперішнього часу добровільно [PERSON] не повернуто. Від представника відповідача надійшов відзив на позов про стягнення надміру виплаченої пенсії, згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позову Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії. Обґрунтовуючи свої заперечення тим, що [PERSON] шкоди позивачу не завдавав, не вчиняв жодних протиправних дій щодо позивача, який втратив надані відповідачем документи. Позивачем направлено суду відповідь на відзив, за яким позивач вважає дії Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області обґрунтованими та законними, посилався на нормативні акти, що зазначені в позовній заяві. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд розглядає справу за відсутність учасників провадження. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами статей 2,12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно з п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції," виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 10.08.2009 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 15.06.2011 року отримує пенсію по інвалідності 3-ї групи як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 2952 грн (а.с. 6-19). Кам'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровської області проведено перевірку пенсійної справи [PERSON], в ході якої встановлено, що в матеріалах пенсійної справи наявне посвідчення від 16.06.2011 [NUMBER], видане управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради про встановлення [PERSON] статусу ветерана війни - інваліда війни III групи ЧАЕС, яке не було враховано при призначенні пенсії. В матеріалах пенсійної справи наявна лише копія довідки про заробітну плату за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1986, видана УМБ № 5 тресту «Дніпробудмеханізація» завірена печаткою головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської області, яка була надана з документами при первинному призначенні пенсії та застосована при переході на пенсію по інвалідності. Згідно наданих позивачем Протоколів індивідуального перерахунку від 16.05.2017 року (а.с.23-25) та довідки позивача № 2480/12 від 11.10.2017 року (а.с. 27) за період з 15.06.2011 р. по 31.05.2017 р. розмір надміру виплаченої відповідачу пенсії склав 27663 грн. 88 коп. Як встановлено судом з позовних вимог, відзиву на позов та відповіді на відзив, суть даного спору зводиться до того, що в матеріалах пенсійної справи [PERSON] на теперішній час відсутній оригінал довідки про заробітну плату за період з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року виданої УМБ № 5 тресту "Дніпробудмеханізація". В той же час, копія вказаної довідки про заробітну плату за період з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року наявна у пенсійній справі [PERSON] і завірена печаткою головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської області, але на думку позивача остання не відповідає вимогам ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно позовної заяви позивач вказує, що за наявними документами у пенсійній справі [PERSON], останній дійсно приймав участь у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з 29.08.1986 по 15.09.1986 таз 14.10.1986 по 12.11.1986 року, що визнається сторонами у справі. Відповідно до поданих позивачем письмових доказів, позивачем не доведено тих обставин, що відповідач свідомо не надавав оригінали довідок про заробітну плату, як і не доведено обставин встановлення факту недостовірності наявних у пенсійній справі [PERSON] копій довідок про заробітну плату за період з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року. Отже, сам по собі факт відсутності, на цей час, первинних документів не свідчить про недостовірність довідки про заробітну плату та не спростовує факт роботи відповідача у зоні відчуження у період з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава взяла на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язалась відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та за втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Згідно положень ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, згідно з даною нормою закону, поверненню підлягають лише кошти, якщо їх виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, та в разі недобросовісності з боку набувача. За відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, такі кошти поверненню не підлягають. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка, з точки зору ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення". Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014). Зі змісту п. 3 цієї постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації. Як встановлено судом, будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку позивача, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні зазначеної у позові суми, представник позивача суду не надав. Надані позивачем докази не доводять факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які були пенсійною виплатою, призначеною йому позивачем, а тому відповідно до ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванню" та ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поверненню зазначена сума не підлягає. Таким чином, сумлінність поведінки одержувача коштів [PERSON] презюмуються, та у зв'язку з тим, що позивачем не доведено, що перерахування пенсії сталося з причин його недобросовісної поведінки чи пов'язане з технічною помилкою, а також факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, підстави для задоволення вимог позивача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed