Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

01 вересня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 лютого 2012 року. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 05 серпня 2020 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 61 349 грн 57 коп. з яких: 17 442 грн 48 коп. заборгованість за простроченим тілом кредита, 6 094 грн 68 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 та 37 812 грн 41 коп. нарахована пеня. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05 жовтня 2020 року. У судовому засіданні 05 жовтня 2020 року, 10 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року розгляд справи відкладався на 10 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 та 20 січня 2021 відповідно. У судове засідання представник позивача не з`явився. Водночас разом із позовом представник позивача подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засіданні не з`явився, натомість від представника відповідача 04 січня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким представник повідомляє суд, що Рівненським міським судом Рівненської області 04 липня 2019 року у справі №569/22030/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 лютого 2012 року було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. Вказане рішення набрало законної сили 06 серпня 2019 року. У зв`язку з чим вважає вимоги позивача безпідставними та просить суд закрити провадження у справі. Дослідивши письмові докази, судом встановлено таке. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. На підтвердження позовних вимог позивачем, зокрема, додано до позовної заяви анкету- заяву №б/н\~від 24\~лютого 2012\~року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписану відповідачем, яка складає між сторонами кредитний договір. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 липня 2019 року у справі №569/22030/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 лютого 2012 року було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, яке набрало законної сили 06 серпня 2019 року. Відповідно до вказаного рішення, "суд дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні". Отже, як стверджується матеріалами справи, за вказаним кредитним договором, тобто з тих самих підстав та між тими ж самими сторонами вже було ухвалено судове рішення у справі №569/22030/18 від 04 липня 2019 року, яке набрало законної сили 06 серпня 2019 року. При цьому суд зазначає, що позивачем змінено лише предмет позову в частині періоду стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Тобто, на час звернення позивача до суду вже є рішення, яким врегульовані спірні правовідносини між сторонами. Як зазначено у Постанові Верховного суду України від 22.08.2018 року по справі № 372/2230/17-ц у розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права. У п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна мати підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Згідно положень ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 4 ст. 82 України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що спірні правовідносини між сторонами вже врегульовані рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 04 липня 2019 року у справі №569/22030/18 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 лютого 2012 року, а змінені позовні вимоги банку виникають з тієї ж самої підстави, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим позов не підлягає до задоволення. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed