Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] в позовній заяві від 30 січня 2012 року просила суд визнати за нею право приватної власності на земельну ділянку площею 0.10 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, та площею 0.15 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.25 га серії ЯА № 053713, що виданий 13 лютого 2006 року Марининською сільською радою на ім'я [PERSON] за цією ж адресою. Рішенням Березнівського районного суду від 28 вересня 2012 року, яке вступило в законну силу, за позивачем визнано право власності на жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], який знаходиться в [ADDRESS]. В заяві про збільшення позовних вимог від 8 липня 2013 року [PERSON] просить також визнати недійсним рішення Марининської сільської ради від 21 вересня 2005 року, яким [PERSON] спірну земельну ділянку передано у приватну власність, скасувати державну реєстрацію державного акту на право на земельну ділянку площею 0.25 га серії ЯА № 053713 від 13 лютого 2006 року. В судовому засіданні з підстав наведених в позовній заяві [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Показала, що відповідач, скориставшись заявою до сільської ради від її імені про згоду на приватизацію ним земельної ділянки, якої вона не писала і не подавала, в ній взагалі відсутній підпис заявника, отримав державний акт на земельну ділянку розміром 0.25 га, що нею до дня своєї смерті [INFO] на законній підставі користувалася її мама [PERSON] Пояснила також, що дочку [PERSON] з колишнім зятем [PERSON] поселила в будинок матері вже після її смерті у 2000 році. Її представник [PERSON] вказує, що в земельно-кадастровій книзі Марининської сільської ради користувачем спірної земельної ділянки зазначена позивач [PERSON] А пунктом першим розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно земельних ділянок у приватну власність, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення і видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким чином, після смерті матері [PERSON], яка до дня своєї смерті, користуючись нею, не реалізувала право безкоштовної приватизації належної їй земельної ділянки, позивач, як спадкоємець, що у встановленому законом порядку прийняла спадщину, стала законним користувачем спірної земельної ділянки, а тому розпоряджатися нею без її згоди Марининська сільська рада була не вправі, отже й рішення про передачу її в приватну власність [PERSON] від 21 вересня 2005 року № 126, без отримання її згоди на це, є незаконним. Зазначає, що строку позовної давності для звернення до суду [PERSON] не пропустила, адже про наявність такого рішення ради дізналася в ході розгляду цієї справи судом у липні 2013 року. Просять її позовні вимоги задовольнити. Представники відповідачів по справі звернутих до них позовних вимог не визнали. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вважає, що позов є безпідставним, оскільки [PERSON], мати позивача [PERSON], у встановленому законом порядку не набула права користування спірною земельною ділянкою, а тому порушення сільською радою не допущено. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] зазначив, що його довірителька на законній підставі, згідно з ухвалою Рівненського міського суду від 19 квітня 2013 року, а зазначене судове рішення не оскаржене і не скасоване, стала власником спірної земельної ділянки. Надав суду також копію свідоцтва про право власності на новозбудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами від 9 жовтня 2013 року, [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Просить в позові про визнання права власності на земельну ділянку за позивачкою [PERSON] відмовити, оскільки право власності на неї у встановленому законом порядку зареєстроване за [PERSON] З пояснень в судовому засіданні представника Марининської сільської ради Мельник Т.В. рада на законній підставі прийняла рішення № 126 від 21 вересня 2005 року про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS]. Разом з тим, не змогла пояснити чи зверталася [PERSON] в сільську раду з заявою про згоду на передачу спірної земельної ділянки [PERSON] та про причину відсутності в ній її підпису. Вислухавши сторін, дослідивши надані ними докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним державного акту на право власності на землю від 13 лютого 2006 року серії ЯА № 053713 та визнання незаконним рішення Марининської сільської ради від 21 вересня 2006 року № 126 "Про приватизацію земельних ділянок". До такого висновку суд приходить з врахуванням наступних встановлених обставин. Рішенням Березнівського районного суду від 28 вересня 2012 року (а. с. 92-93) за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами 1971 року побудови, що розміщений в [ADDRESS] та належав її матері [PERSON] Померла вона [INFO], а після її смерті у фактичне володіння та управління спадковим майном на підставі заповіту (а. с. 11) вступила її дочка [PERSON], яка проводила догляд за будинком, користувалася речами домашнього вжитку, обробляла присадибну земельну ділянку. Цей факт доведений довідкою виконкому Марининської сільської ради Березнівського району Рівненської області № 1187 від 19 грудня 2011 року (а. с. 16). Рішенням Марининської сільської ради від 11 лютого 1994 року (а. с. 52) [PERSON] було безоплатно передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0.10 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0.37 га. А згідно з п.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" що діяв на момент прийняття вищезазначеного рішення, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалося відповідною Радою народних депутатів, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. В той же час абзацом другим пункту першого Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. В судовому засіданні представник Марининської сільської ради Мельник Т.В. ствердила, що [PERSON] була законним користувачем спірної земельної ділянки, а після її смерті таким користувачем згідно земельно-кадастрової книги є [PERSON] Зазначені докази дають підстави для висновку, що після смерті спадкодавця [PERSON] її дочка [PERSON] в установленому законом порядку вступила в користування спірною земельною ділянкою. Її передачу у приватну власність [PERSON] на підставі рішення № 126 від 21 вересня 2005 року Марининської сільської ради (а. с. 49) слід визнати незаконною, адже така передача в користування чи у власність її іншій особі могла бути проведена лише після вилучення земельної ділянки у [PERSON] або добровільної її відмови від неї, що передбачено підпунктами "а" та "б" ч.1 ст. 141 ЗК України. А заява від імені [PERSON], датована 5 липня 2005 року (а. с. 50), про передачу спірної земельної ділянки її зятю [PERSON], нею не підписана. Написання такої заяви позивач заперечила в судовому засіданні. Тому рішення ради № 126 від 21 вересня 2005 року суд на підставі п.10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визнає незаконним. Суд погоджується з доводами представника позивача [PERSON] [PERSON], що за встановлених в судовому засіданні обставин щодо моменту, коли позивач дізналася про наявність такого рішення, строк позовної давності для звернення в суд з позовом вона не пропустила. У відповідності з ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0.25 га серії ЯА № 053713 від 13 лютого 2006 року, яка знаходиться в [ADDRESS], що на законній підставі перебувала в користуванні позивача [PERSON], переданий [PERSON] без законних на те підстав, має бути визнаний недійсним. В цьому зв'язку суд бере також до уваги таку обставину, яка встановлена в ході судового розгляду, що реєстрація права власності на новозбудований будинок за цією ж адресою по [ADDRESS], що була проведена 9 жовтня 2013 року за [PERSON], реєстраційною службою Березнівського районного управління юстиції визнана помилковою, а документи про реєстрацію, надані суду від імені відповідача [PERSON], за повідомленням реєстраційної служби від 13 березня 2014 року за № 156/10.1-18/10, є недійсними Що ж стосується вимог позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на вказані земельні ділянки площею 0.10 га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, та площею 0.15 га для ведення особистого селянського господарства в с. [ADDRESS], то суд бере до уваги той факт, що на даний час власником спірної земельної ділянки по [ADDRESS] є громадянка [PERSON] Цей факт доведений витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3169822 від 30 квітня 2013 року. Право [PERSON] на спірну земельну ділянку ніким не оскаржено і у встановленому законом порядку не скасовано. Таким чином, в цій частині позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено.

Outcome: partial