Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

22.03.2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 122282,66 грн. посилаючись на наступне. 22.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 3.2, п.3.3. Умов та правил надання банківських послуг, зазначено, що відповідач дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і відповідач дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.5.5. «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Але, в порушення умов кредитного договору, відповідач не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до договору, внаслідок чого станом на 31.01.2019 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 387220,21 грн. в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 7812,09 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 373759,44 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 5648,68 грн. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить в сумі 122282,66 грн., в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 7812,09 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.11.2007 року по 29.09.2017 р. в сумі 114470,57 грн. Представник відповідача надіслав до суду заяву про застосування строку позовної давності зазначивши, що матеріали позовної заяви містять "Справку об условиях кредитования" від 22.11.2007 року, що підписана [PERSON] . Згідно зазначеної «Справки» не вбачається сума отриманого [PERSON] кредиту, проте визначено сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць до 25 числа кожного місяця. Відповідно зазначеного, сторони встановили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до «розрахунку заборгованості», що наданий позивачем до позовної заяви: «сума погашення за наданим кредитом» (останній стовбець розрахунку)» за користування кредитом в останній раз було зроблено 19.08.2015 року. Таким чином, згідно розрахунку наданого позивачем, [PERSON] перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом саме з 19.08.2015 року , у зв`язку із чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї лише 22.03.2019 року, тобто з порушенням строку позовної давності яка визначена законом у три роки для звернення до суду із позовом про стягнення боргу до основного боржника за кредитним договором. Крім того, представник відповідача надіслав до суду заперечення на позовну заяву, в яких у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості просив відмовити в повному обсязі. Позивач надіслав до суду пояснення на заперечення та заяву про застосування строку позовної давності зазначивши, що [PERSON] 22.11.2007 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також, відповідачка підписала «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Зазначає, що укладений договір є публічним договором приєднання, а Умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком клієнтам, таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку (п. п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Також зазначив, що відповідачу на підставі заяви відкритий картковий рахунок. Крім того зазначив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної карки до останнього дня 09.2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом до спливу строку позовної давності. В зв`язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача разом з позовом надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов не визнає, заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутностіучасниківсправи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічногозасобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку. Так, згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 22.11.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В заяві зазначено, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій зазначено 3,0 % за користування кредитними коштами, строк щомісячного платежу до 25 числа місяця, наступного за звітним. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно відомостей, що містяться в матеріалах справи, строк дії перевипущеної карти до останнього дня 09/2015. Судом також встановлено, що відповідач, в порушення умов кредитного договору, не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом 31.01.2019 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 122282,66 грн., в тому числі заборгованість за кредитом в сумі 7812,09 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом з 22.11.2007 р. по 29.09.2017 р. в сумі 114470,57 грн. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору, який був укладений між нею та ПАТ КБ "Приват Банк", розмір заборгованості підтверджений документально та до теперішнього часу позичальником не погашений, у зв`язку з чим зобов`язання за договором не виконані в повному обсязі. Але, до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про застосування якого просив представник відповідача. Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові статті 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна даність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, матеріалами справи встановлено, що договірні відносини сторін виникли 22.11.2007 року. Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж по даному кредитному договору відповідачем здійснено 25.07.2014 року. З виписки за карткою, доданої АТ КБ "ПриватБанк" до матеріалів справи (а.с. 117-128), вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснила 25.07.2014 року шляхом поповнення вказаної картки на 100 грн., далі згідно виписки платежі відповідачем не здійснювались. Крім того, платіж на суму 1,32 грн., що був вчинений 13.08.2015 року судом не враховується, оскільки є автоматичним погашенням простроченої заборгованості, тобто не був волевиявленням та діями відповідача. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У зв`язку з вищевикладеним та з урахуванням вимог ст. 261 ЦК України позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого порушеного права з пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 25.07.2014 року, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу, а позивач звернувся до суду з позовом лише 22.03.2019 року (згідно позовної заяви) тобто з порушенням строків позовної давності. Крім того, позивачем в наданих поясненнях зазначено, що строк дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2015 року, однак суд не приймає вказані твердження, оскільки як встановлено з матеріалів справи строк дії картки закінчився, тобто позовна даність також спливла. Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. У зв`язку з цим згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача всі витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed