Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У січні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі ПрАТ «СК «Альфа Страхування») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути на свою користь з відповідача 21 408,65 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) та 2 102,00 грн судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 31.05.2017 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ПрАТ «СК ГРАВЕ Україна» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, предметом якого є страхування автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] . 06.01.2018 року у м. Києві по пр. Палладіна,35/37г сталася дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля марки Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні зазначеної ДТП. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований автомобіль марки Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] . ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт №0031.206.18.01.01 на суму 38 483,13 грн, на підставі заяви представника власника автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] здійснено виплату, що підтверджується платіжним дорученням № 5630. Враховуючи, що винуватцем ДТП було визнано [PERSON] , цивільно - правова відповідальність якої була застрахована на момент ДТП в ПрАТ «СГ «УСГ» згідно полісу АК/006368452, позивач звернувся до страхової компанії відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно поліса АК/006368452 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 100 тис. грн, натомість ПрАТ «СГ «УСГ» виплатило позивачу 17 074,48 грн. Оскільки полісом АК/006368452 покрито лише частину шкоди, залишок шкоди у розмірі 21 408,65 грн (38 483,13-17 074,48) підлягає стягненню з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 06.01.2021 року головуючим у справі визначено суддю Твердохліб Ю.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.01.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено розглядати справу з викликом (повідомленням) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, складу суду довіряє, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що її відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «УСГ», яка є належним відповідачем в межах ліміту страхового відшкодування. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, важає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31.05.2017 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ПрАТ «СК ГРАВЕ Україна» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, предметом якого є страхування автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 06.01.2018 року у м. Києві по пр. Палладіна,35/37г за участю автомобіля марки Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля марки Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача (а.с.6). Згідно страхового акту №0031.206.18.01.01, складеного 23.02.2018 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування», сума страхового відшкодування становить 38 483,13 грн (а.с.13). Вказана сума виплачена 05.03.2018 року, що підтверджується копією платіжного доручення №5630 (а.с.14). З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки Hyundai, реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований ПрАТ «СГ «УСГ» на підставі полісу АК/006368452, згідно якого страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн. 17.05.2018 року ПрАТ «СГ «УСГ» було здійснено на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виплату страхового відшкодування в розмірі 16 574,48 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування"). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про страхування"). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України "Про страхування". До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 21 408,65 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; Договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На виконання договору від 31.05.2017 року добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 38 483,13 грн. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серії АК/006368452 страховиком відповідача зі страховим лімітом 100 000,00 грн на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була ПрАТ «СГ «УСГ». Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст. ст. 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду №755/18006/15-ц від 04.07.2018 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі №752/16797/14 (провадження № 14-80цс19) міститься висновок про те, що якщо фактичний розмір майнової шкоди охоплюється лімітом відповідальності юридичної особи - страховика, такий страховик, а не страхувальник, є відповідачем у спорі про відшкодування шкоди, що вирішується в порядку господарського судочинства, якщо шкоду завдано юридичній особі. Зазначено, що: "процесуальна співучасть допускалася, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки відповідачів; 2) права й обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки. Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачено у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Крім того, спільний розгляд таких вимог не створює солідарного обов`язку для відповідачів. Тому можливим є пред`явлення позову до фізичної та юридичної осіб стосовно стягнення з них коштів, навіть якщо ці особи не були солідарними боржниками (див. пункт 51 постанови Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц)". З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Альфа Страхування» до [PERSON] , оскільки у даному випадку саме на ПрАТ «СГ «УСГ», як страховика відповідача, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову судові витрати в цій справі покладаються на позивача та не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed