Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між банком та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №166 від 07.05.2008, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США строком на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 07.05.2028 на придбання квартири. За користування кредитом [PERSON] зобов`язалася сплачувати проценти в розмірі 13,5% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань, між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки від 07.05.2008, за умовами якого остання поручилася перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У зв`язку із невиконанням взятих зобов`язань боржнику та поручителям були направлені вимоги про усунення порушень. Зобов`язання щодо погашення заборгованості виконані не були, тому станом на 13.11.2018 року виникла заборгованість, яка становить 130283,78 доларів США та складається з: 38669,44 доларів США - борг за кредитом; 49719,85 доларів США - відсотки за користування кредитом за період з 01.11.2011 по 12.11.2018; 2622,49 доларів США - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.01.2012 по 12.11.2018; 6503,74 доларів США - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.01.2012 по 12.11.2018; 25686,33 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту з 04.11.2011 по 13.04.2014; 7081,93 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом з 04.11.2011 по 13.04.2014. 14 серпня 2019 року Троїцьким районним судом Луганської області було ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено в повному обсязі. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 28 грудня 2020 року заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 14 серпня 2019 року № 433/2541/18 скасовано; справу призначено до розгляду в загальному порядку, надано відповідачам строк для надання до суду відзиву на позовну заяву (т.1 а.с.190). Заявою від 25.01.2021 вих.№ 110.20-15/471/4862 позивач збільшив розмір позовних вимог, та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом станом на 15.01.2021 у розмірі 140339,01 доларів США, у тому числі: 38669,44 доларів США - борг за кредитом; 54339,52 доларів США - відсотки за користування кредитом за період з 01.10.2011 по 01.10.2019; 4579,28 доларів США - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 31.12.2011 по 15.01.2021; 9982,51 доларів США - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.01.2012 по 15.01.2021; 25686,33 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту з 04.11.2011 по 13.04.2014; 7081,93 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом з 04.11.2011 по 13.04.2014 (т.1 а.с.221-222). 27 січня 2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Каракай О.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просить відмовити у задоволені позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що зобов`язання за договором поруки є припиненими, оскільки банк у визначений договором строк не пред`явив вимоги до поручителя. Крім того, зазначив, що банком не підтверджено належними доказами виконання своїх зобов`язань про видачу кредиту (т.1 а.с. 203-206). 08 лютого 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої, представник позивача вважає доводи відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, щодо належних доказів видачі кредиту, зазначив, що надані первинні документи бухгалтерського обліку банку, які роздруковані з електронного носія, відповідають вимогам нормативно-правових актів, крім того, в матеріалах справи містяться інші документи на підтвердження видачі кредиту. Щодо припинення поруки, зазначив, що доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки строк звернення із вимогами до поручителя відносно окремих щомісячних платежів за кредитом та процентами не минув. Просив позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задовольнити в повному обсязі (т.2 а.с.20-21). В судовому засіданні 13 вересня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.01.2021. Після оголошення перерви, представник позивача в судове засідання, призначене на 16.11.2021 не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи без участі представників АТ «Ощадбанк» В судовому засіданні 13 вересня 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Каракай О.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Після оголошення перерви, представник відповідача в судове засідання, призначене на 16.11.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідачі в судове засідання також не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного. Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Судом встановлено, що 07.05.2008 між [PERSON] та АТ «Ощадбанк», укладено договір про іпотечний кредит №166 від 07.05.2008, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США строком на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 07.05.2028 на придбання квартири, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит, а також сплатити проценти в розмірі 13,5% річних за користування кредитом (т.1 а.с.10). Додатком №б/н до Договору про іпотечний кредит №166 від 07.05.2008 було визначено сукупну вартість споживчого кредиту та реальну процентну ставку ( т.1 а.с.11-13). Згідно із п. 4.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний у строки, обумовлені цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором. Згідно укладеного 07 травня 2008 року Договору поруки між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] , відповідач [PERSON] поручилася перед кредитором солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне, повне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №166 від 07 травня 2008 року, а також додатковими угодами, що можуть бути укладені в майбутньому (т.1 а.с.14). Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача [PERSON] - адвокат Каракай О.В. у відзиві на позовну заяву зазначив, що позивачем не доведено виконання своїх зобов`язань про видачу кредиту, оскільки надана позивачем виписка по банківському рахунку є неналежним доказом видачі кредиту. Між тим, суд не може погодитися з такими доводами представника відповідача з огляду на таке. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України №254 від 18.06.2003 року із змінами, яка діяла на момент здійснення банком операцій. Згідно з п. 3.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо); номер та дату договору; конкретні строки (початок та завершення) операції згідно з договором; дані про контрагента; зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо); первинні документи; відповідальних виконавців (у тому числі за ініціювання операції, за реєстрацію та контроль за її проведенням). У п. 5.1 вказаного Положення зазначено, що інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Пунктом 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України передбачено, що форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунка кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Відповідно до пункту 5.6 вказаного Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже у виписках з карткового рахунку, що містяться в матеріалах справи, є всі обов`язкові реквізити, як це передбачено Положенням про організацію операційної діяльності в банках України. Таким чином, зазначені вище виписки з особового рахунку є належними та допустимими доказами надання відповідачу грошових коштів та наявності заборгованості. Розрахунок заборгованості, який наданий позивачем у вигляді роздруківки з автоматизованої банківської системи узгоджується із зазначеними виписками по рахунку відповідача. Аналізуючи надані позивачем докази в цілому та у їх взаємозв`язку, суд погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив та вважає, що позивачем доведено як факт існування між банком та відповідачем [PERSON] кредитних правовідносин так і факт виконання ним своїх обов`язків, передбачених кредитним договором, що підтверджується копією договору про іпотечний кредит №166 від 07.05.2008 (т.1 а.с.10), банківськими виписками по особовому рахунку [PERSON] (т.1 а.с. 23-87. 229-250), кредитною заявкою [PERSON] від 22.04.2008 (т.2 а.с.49-50). У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту вцілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за користування кредитом, та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за Іпотечним договором, в тому числі, у випадку затримання сплати частини кредиту та процентів за користування кредитом понад двох календарних місяців. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконувала свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит №166 від 07 травня 2008 року, внаслідок чого, станом на 15.01.2021, виникла заборгованість у розмірі 140339,01 доларівСША, у тому числі: 38669,44 доларів США - борг за кредитом; 54339,52 доларів США - відсотки за користування кредитом за період з 01.10.2011 по 01.10.2019; 4579,28 доларів США - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 31.12.2011 по 15.01.2021; 9982,51 доларів США - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.01.2012 по 15.01.2021; 25686,33 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту з 04.11.2011 по 13.04.2014; 7081,93 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом з 04.11.2011 по 13.04.2014 (т.1 а.с.224-228). У зв`язку з тим, що позичальник не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за його користування, банком на адресу відповідачів направлено вимоги про повернення кредиту та усунення порушень за кредитним договором та повідомлено про наявну заборгованість за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов`язання та попереджено про вжиття банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений банком строк (т.1 а.с.19-22). Відповідачі не задовольнили вимогу позивача щодо погашення заборгованості за кредитом, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Оскільки відповідачами вимога Банку не отримана і досудове врегулювання не відбулося, то Банк скористався своїм правом вибору способу захисту та звернувся до суду із позовом, що узгоджується із правовим висновком про застосування відповідних норм права у Постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 185/10319/15-ц, у постанові від 07.11.2018 у справі № 607/122/15-ц. Враховуючи викладене, позивач реалізував своє право на дострокове повернення позики шляхом звернення до суду з позовною заявою, що не суперечить умовам укладеного між сторонами Договору про іпотечний кредит №166 від 07 травня 2008 року. Таким чином, судом встановлено, що позичальник належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за основним боргом, заборгованості за нарахованими відсотками, 3% річних від суми заборгованості та пені. Однак, суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків, 3% річних від суми заборгованості з огляду на таке. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Норма абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19 дійшла висновку, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, звернувшись 22 грудня 2018 року до суду з позовом, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи викладене, у зв`язку з реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати відсотки за кредитом. Таким чином, приймаючи до уваги, що строк виконання зобов`язання настав з моменту звернення до суду, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих Банком з грудня 2018 року - є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Згідно розрахунку заборгованості розмір заборгованості по процентам станом на 30 листопада 2018 року становить 49977,29 доларів США, саме ця сума підлягає стягненню. Стосовно стягнення інфляційних втрат та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/13352/15-ц. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3 процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Визначаючи період стягнення 3% річних на суму заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що вказані відсотки підлягають стягненню з 31.12.2011 до 15.01.2021 в розмірі 4579,28 доларівСША, що узгоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних по всіх сумах простроченого основного боргу (т.1 а.с.224-225). Визначаючи період стягнення 3% річних на суму заборгованості за процентами, суд вважає, що вказані відсотки підлягають стягненню до 30 листопада 2018 року (до пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України) в розмірі 9764,80 доларівСША, що узгоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних на суму заборгованості за процентами (т.1 а.с.227-228). Позовні вимоги зі стягнення нарахованої пені по простроченому основному боргу у розмірі 7081,93 доларів США та пені по прострочених відсотках у розмірі 25686,33 доларів США суд вважає обґрунтованими, оскільки їх сума була нарахована до 14 квітня 2014 року, що не суперечить положенням ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Що стосується вимог позивача до поручителя, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Стаття 543 ЦК України вказує, що у разі солідарного обов`язку боржників (відповідачів) кредитор (позивач) має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі від усіх боржників (відповідачів) разом. Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Частинами першою і третьою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252 та частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Судом встановлено, що 07.05.2008, коли було укладено кредитний договір з [PERSON] , між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель - [PERSON] зобов`язлася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 166 від 07 травня 2008 року, зокрема, за повернення кредиту у розмірі 40000,00 доларівСША, та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі (т.1 а.с.14). За змістом вимог п.п. 4.2. та 5.4. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, сторони у договорі поруки встановили строк дії поруки - три роки від дня настання строку виконання зобов`язання. Пунктом 1.5 договору про іпотечний кредит №166 від 07.05.2008 встановлено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти та проводити погашення кредиту щомісячно до останнього робочого дня кожного звітного місяця. Проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 168,00 доларівСША та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку починаючи з червня 2008 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у ФЛОУ ВАТ «Ощадбанк», нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 07 травня 2028 року (т.1 а.с.10). Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у останнє число робочого дня кожного звітного місяця. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , викладеними у відзиві на позовну заяву щодо припинення договору поруки, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати до останнього робочого дня кожного звітного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обраховування встановленого п.4.2. договору поруки трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя відносно кожного щомісячного платежу. Із наданих позивачем виписок з рахунку [PERSON] та розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж [PERSON] здійснила 01 листопада 2011 року, в той час за останньою вже обліковувалась заборгованість за кредитом. Таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом обраховується з 01 грудня 2011 року (наступного дня після невнесення чергового платежу). З позовом банк звернувся до суду 22 грудня 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом за період з січня 2011 по листопад 2015 року позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п. 4.2. договору строку дії поруки. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя після спливу строку її дії з вимогою щодо відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором Разом з тим правовідносини з поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку дії поруки з моменту виникнення права вимоги за договором поруки. Наведена правова позиція узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом у постановах від 19.06.2019 року у справі № 523/8249/14-ц; від 03.07.2019 року у справі №1519/2-3165/11; від 26.05.2020 № 638/13683/15-ц. Отже, вимоги позивача, щодо стягнення з [PERSON] сум заборгованості за договором поруки підлягають задоволенню лише в межах трирічного строку пред`явлення вимоги (саме звернення з позовом до суду) встановленої п. 4.2 договору поруки. Враховуючи, що строком погашення чергового платежу є останній робочий день місяця, то задоволенню підлягають вимоги позивача, щодо стягнення з [PERSON] в солідарному порядку заборгованості зі сплати сум заборгованості (в тому числі трьох відсотків річних та пені) з першого робочого дня наступного місця, тобто починаючи з 01.12.2015, а саме в загальній сумі 43 792,83 доларів США, яка складається з: простроченого боргу за кредитом за період з 01.12.2015 по 05.12.2019 у розмірі 25048,00 доларів США; прострочених відсотків за користування кредитом за період з 01.12.2015 по 30.11.2018 у розмірі 15661,13 доларів США; трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.12.2015 по 15.01.2021 у розмірі 1335,85 доларів США; трьох процентів річних за прострочення сплати відсотків за період з 01.12.2015 по 15.01.2021 у розмірі 1747,85 доларів США. З вимогою про стягнення пені по простроченому основному боргу за період з 04.11.2011 до 13.04.2014 та пені по прострочених процентах за період з 04.11.2011 до 13.04.2014 позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п. 4.2. договору строку дії поруки, у зв`зку з чим, не підлягає стягненню з поручителя [PERSON] . Таким чином, сума заборгованості у розмірі 43792,83 доларів США підлягає стягненню з [PERSON] в порядку солідарного стягнення, як з боржника та поручителя. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги вище зазначене, позов підлягає задоволенню частково в зазначених вище сумах та нарахуваннях. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 2327830213 від 17 грудня 2018 року про сплату судового збору у сумі 54531,07 грн. та платіжним дорученням №4348261813 від 21 січня 2021 року про сплату судового збору у розмірі 4539,51 грн. Всього сплачено судового збору на загальну суму 59070,58 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволені частково на 96,7%, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 57121,25 грн. (59070,58* 96,7%) - по 28560,62 грн. з кожного.

Outcome: partial