Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

До суду надійшла заява лікаря-психіатра Психоневрологічного диспансерного відділення Комунального закладу "Павлоградська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" [PERSON] про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, в якій заявник просить суд госпіталізувати [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], до Комунального закладу "Павлоградська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку. В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що гр. [PERSON], [INFO], взята під нагляд ПНДВ з вперше встановленим діагнозом 26.10.2016 року після примусового огляду в приймальному відділенні КЗ "Павлоградська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 року. При огляді встановлено, що хвора соціально занедбана, має неохайний огляд, легко роздратовується, висловлює маячні ідеї відношення, впливу, пошкодження. Вважає, що сусіди погано до неї ставляться, отруюють їх з сестрою снодійними, крадуть їх речі, завдають шкоди городу, впливають за допомогою супутникової антени, намагаються заволодіти їх житлом. Хвора за маячними мотивами не оформлює пенсію, так як вважає, що її вб'ють. Від допомоги соціальних служб відмовляється. Усвідомленої згоди на лікування у психіатричному стаціонарі не дає. [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі - хронічний маячний розлад, внаслідок якого неспроможна самостійно задовольняти свої потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні лікар-психіатр Психоневрологічного диспансерного відділення Комунального закладу "Павлоградська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до положень ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає\~\~на\~\~психічний\~\~розлад,\~\~може\~\~бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що "стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи" (пункт 30 рішення у справі "МакКей проти Сполученого Королівства" від 3 жовтня 2006 року). У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку. Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічно хворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], взята під нагляд ПНДВ з вперше встановленим діагнозом 26.10.2016 року після примусового огляду в приймальному відділенні КЗ "Павлоградська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.10.2016 року. Відповідно до висновку комісії лікарів психіатрів Комунального закладу "Павлоградська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" від 31.10.2016 року [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням - хронічний маячний розладь та у зв'язку з погіршенням психічного стану та у зв'язку з тим, що остання неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, потребує стаціонарного лікування. Беручи до уваги перелічені докази, те, що [PERSON] неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вважає вимоги лікаря-психіатра Психоневрологічного диспансерного відділення Комунального закладу "Павлоградська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" [PERSON] про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], [INFO], обґрунтованими та відповідно до ч. 5 ст. 280 ЦПК України необхідно госпіталізувати [PERSON] без її усвідомлюваної згоди до вказаного психіатричного закладу терміном до 3-х місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved