Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач у квітні 2015 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 27 липня 2014 року на 55 км + 500 м автодороги Н12 Суми-Полтава, позивач, рухаючись у напрямку міста Полтава на належному йому легковому автомобілі ВАЗ 21102 ЗНГ, державний номер [NUMBER], зазнав зустрічного удару автомобілемВАЗ [NUMBER] з причепом КМЗ 8119, держаний номер [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], рухаючись на зустріч по зустрічній для нього смузі руху. Зіткнення відбулось з вини відповідача, оскільки він під час виконання маневру обгону не пересвідчившись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, чим порушив вимогу пункту 14.2 Правил дорожнього руху. Постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.09.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Внаслідок зіткнення належний автомобіль позивача ВАЗ 21102 ЗНГ, державний номер [NUMBER] зазнав пошкоджень, у результаті ремонтно-відновлювальних робіт було понесено 33354 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг евакуатора, запасних частини, матеріалів та ремонтних робіт. Крім того, позивач зазначає, що у результаті указаної дорожньо-транспортної пригоди зазнав моральної шкоди, яку оцінює у 10000 грн., і яка полягає у понесених переживаннях під час ДТП, порушеннях звичного стану життя через неможливість використання автомобіля протягом ремонту, незручностях, пов'язаних з необхідністю вирішувати спір у суді, необхідністю погашати позику, яку довелось отримати в банку для оплати ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля. Ураховуючи, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована у [PERSON] «ПРОСТО - страхування», яким позивачу було виплачено 15936,42 грн. страхового відшкодування, за розрахунками позивачаневідшкодована сума матеріальної шкоди склала 17417,58 грн. Посилаючись на висновок судової автотоварознавчої експертизи від 04.03.2016 № 02-02, яким визначено суму відновлювального ремонту станом на 14.08.2014 року більшу ніж, визначив суб'єкт-оціночної діяльності [PERSON], на підставі розрахунків якого було виплачено страхове відшкодування у меншому розмірі, позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь 16341,24 грн. завданої матеріальної шкоди та 1100 грн. витрат на евакуацію автомобіля, з [PERSON] «ПРОСТО - страхування» на його користь 4861,52 грн. страхового відшкодування, стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 10000 грн. моральної шкоди, вирішити питання відшкодування судових витрат, пов'язаних із розглядом справи (а.с. 4-6 том 1,201-204 том 2). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив позов задовольнити. При цьому пояснив, що винним у дорожньо - транспортній пригоді вважає виключно відповідача [PERSON], власної вини не вбачає. Уникнути зіткнення з автомобілем, яким керував відповідач, він ніяким чином не міг, оскільки його завчасно не бачив, а помітив його на своїй смузі руху в останній момент, через те, що попереду рухався попутній легковий автомобіль на відстані близько 40 метрів і обмежував видимість проїзної частини. Крім того, по зустрічній смузі рухався вантажний автомобіль, який також обмежував видимість. Позивач пояснив, що все відбулось дуже швидко, тривало секунди, встиг застосувати лише гальмування. Додав, що крім майнової шкоди, яку просить відшкодувати за рахунок відповідачів, зазнав моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру вимог підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні пояснив, що вина відповідача [PERSON] підтверджена постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.09.2014 року, що не була оскаржена останнім, і якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В силу вимог статті 61 ЦПК України ця постанова суду є обов'язковою для врахування при вирішення цієї справи про цивільно-правові наслідки дорожньо-транспортної пригоди. Представник позивача вважав висновок судової автотехнічної експертизи експерта [PERSON] сумнівним та упередженим, який при проведенні експертизи вибірково досліджував надані матеріали, ґрунтувався на суперечливих показаннях свідків та не врахував схему дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, є сумніви у неупередженості указаного експерта, який у свій час був працівником НДЕКЦ і співпрацював із представником відповідача [PERSON], який раніше працював в органах внутрішніх справ. Натомість висновок експерта [PERSON] вказує на технічну неспроможність показань свідків [PERSON] та [PERSON], доводить відсутність вини позивача у цій дорожньо-транспортній пригоді, неможливість уникнення зіткнення односторонніми діями позивача, і що це повністю залежало виключно від дій водія [PERSON] Представник позивача вказав, що фактичні витрати на ремонтно-відновлювальні роботи склали 33354 грн., проте за висновком судової автотоварознавчої експертизи експерта [PERSON] визначено, що середня ринкова вартість автомобіля [PERSON] складає понад 53 тис. грн., що є більшою, за вартість визначену оцінювачем страхової компанії, що у свою чергу уплинуло на визначення страхового відшкодування і призвело до його виплати у меншому розмірі. Виходячи з того, що позивачем проведено не всі ремонтні роботи, необхідні для усунення всієї завданої шкоди, тому сума витрачених позивачем коштів є меншою за вартість відновлювального ремонту, визначену експертом [PERSON] в сумі 37137,18 грн. і виходячи з якої страховою компанією має бути доплачено страхове відшкодування [PERSON] «ПРОСТО - страхування», а з відповідача [PERSON] необхідно стягнути відповідну різницю між вартістю відновлювального ремонту, визначеного експертом [PERSON] та страховим відшкодуванням, а також витрати на евакуацію автомобіля позивача в сумі 1100 грн., які не були відшкодовані страховою компанією. В обґрунтування наявності підстав для стягнення солідарно з відповідачів заявленого [PERSON] розміруморальної шкоди представник позивача вказав, що позивач є пенсіонером, отримував кредит для оплати відновлювального ремонту автомобіля, що в цілому сильно уплинуло на його емоційний стан. Представник [PERSON] просив суд вирішити питання стягнення з відповідачів понесених позивачем судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору та залученням експертів. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. У судовому засіданні пояснив, що крім його вини у дорожньо-транспортній пригоді, є вина позивача, який,на його думку, як і попутній автомобіль міг уникнути зіткнення, змістившись до краю проїзної частини, натомість він, застосовуючи гальмування, змістився перед зіткненням у бік роздільної смуги, що у тому числі призвело до зіткнення. Крім того, відповідач вважав, що оскільки його відповідальність застрахована, то все має відшкодувати страхова компанія, яка і виплатила належні позивачу кошти страхового відшкодування, вимоги позивача понад указану суму є необґрунтованими, у тому числі, в частині стягнення моральної шкоди, які відповідач вказав, що не повинен відшкодовувати. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив у повному обсязі. При цьому в обґрунтування заперечень пояснив, що на позивача у цій справі покладено обов'язок доказування розміру спричиненого збитку, натомість на думку представника відповідача надані позивачем документи у підтвердження заявленого розміру є неналежними та недопустимими. Єдиним доказом, що дійсно об'єктивно підтверджує розмір завданого позивачу збитку, на думку представника відповідача, є звіт оцінювача [PERSON] від 08.08.2014 року № 305, відповідно до якого розмір шкоди, заподіяний позивачу становить 16470,63 грн. з урахуванням ПДВ на замінні частини, який складено на підставі протоколу огляду пошкодженого автомобіля позивача, який було проведено за участі відповідача та позивача, які погодились із переліком установлених механічних пошкоджень. Представник відповідача вважав, що позивач, заявивши, що спричинений йому розмір матеріальної шкоди складає 37 139,18 грн. відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи, фактично намагається стягнути непонесені ним витрати, оскільки як він зазначив на ремонт автомобіля він витратив 33354 грн. Висновок судової автотоварознавчої експертизи експерта [PERSON] від 04.03.2016 року № 02-02представник відповідача просив визнати недопустимим на підставі частини 5 статі 53, 59 ЦПК України, оскільки позивач, не ознайомлюючись з указаним висновком експерта та матеріалами справи в суді у період з 04.03.2016 по 01.04.2016, подав заяву про збільшення позовних вимог, яка була датована 01.04.2016 року, в якій він посилається на указаний висновок експерта та проводить розрахунки спираючись на результати експертного дослідження. Ураховуючи, що за змістом частини 5 статті 53 ЦПК України експерт не має права повідомляти будь-кому, крім суду, про результати експертизи, на думку представника відповідача з огляду на вимоги статті 59 ЦПК України суд не має права посилатись на цей висновок як на доказ. Крім того, експертом значна кількість даних уводилась вручну, при тому, що калькуляцію здійснює автоматична програма «Аудатекс», враховувались парні запчастини, хоча методика проведення автотоварознавчих досліджень не передбачає такого поняття як парні чи непарні запчастини, експерт мав розрахувати прямий збиток на підставі наявних пошкоджень, який був спричинений позивачу. Представник відповідача вважав неналежними та недопустимими доказами надані позивачем накладні та акти проведених ремонтних робіт, оскільки вони не містять обов'язкових реквізитів, підписів замовника, а дані по підприємцю Клименко надані позивачем після початку розгляд справи по суті. Подані позивачем накладні та акти викликають сумнів у їх достовірності через те, що датовані через три місяці після ДТП. Крім того, накладні містять дані про те, що позивачем проводилась заміна і тих запчастин, які не були пошкоджені при дорожньо-транспортній пригоді, зокрема як зазначив позивач це були парні запчастини, до пошкодження яких [PERSON] не має ніякого відношення, які не було указано у протоколі огляду автомобіля позивача, який було складено оцінювачем [PERSON] Такими парними запчастинами є тяги рульові ліва та права, стійка амортизаційна ліва та права, стійка стабілізатора поперечної стійкості, розтяжка передньої підвіски ліва та права, ричаг нижньої передньої підвіски лівий та правий, шарові опори, гальмівні колодки, підшипники ступеці. Крім того, у наданих позивачем актах та накладних є запчастини, які не були указані у протоколі огляду як пошкоджені: антенна активна «Бош», датчик температури повітря в салоні, колодки тормозні передні, концевик 409 ПСВ, опора ДВС задня, опора шарова, сабля, кермо, подушка двигуна тощо, всього приблизно на 6500 грн. При цьому у накладних та актах включено загальну кількість та вартість робіт за проведення ремонту, тобто у тому числі пов'язані із заміною указаних запчастин, які не були пошкоджені при дорожньо-транспортній пригоді. Поряд з цим представник відповідача вважав, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] витрат на евакуацію автомобіля задоволенню не підлягають, оскільки висунуті не до тієї особи, яка має відповідати за цими вимогами. Ураховуючи, що ліміт відповідальності страховика не перевищує витрат позивача на евакуацію, то саме з страхової компанії мають бути стягнуті ці кошти, як позивач просив у первинній позовній заяві. При вирішенні справи представник позивача просив урахувати, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини обох водіїв, що підтверджується висновком автотехнічної експертизи експерта [PERSON] Висновок експерта [PERSON] та його пояснення надані ним як спеціалістом під час судового засідання, представник відповідача вважав недопустимими, оскільки його не було приведено до присяги та не було попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень і на момент допиту він не мав відповідного свідоцтва. Вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, надмірними і не підлягають задоволенню оскільки відповідачем такої шкоди позивачу не було заподіяно. Представник співвідповідача - приватного акціонерного товариства «ПРОСТО - страхування» у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Указаний відповідач подав письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що ураховуючи висновок судової автотоварознавчої експертизи від 04.03.2016 року, визнає вимоги в сумі 2869,68 грн. як суму, яка має бути сплачена позивачу додатково до суми страхового відшкодування, яка визначена як різниця між належною сумою та фактично виплаченою сумою страхового відшкодування: 18806,09 грн. (23507,62 грн. - ПДВ) - 15936,42 грн. = 2869,68 грн. Вимоги позивача про солідарне стягнення моральної шкоди відповідач вважав безпідставними, оскільки страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду, лише якщо він зазнав ушкоджень здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 27 липня 2014 року о 20.05 год. на 55 км + 500 м автодороги Н12 Суми-Полтава стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу легкового автомобіля ВАЗ 21043 д/н [NUMBER] з причепом КМЗ 8119, держаний номер [NUMBER], яким керував власник цього транспортного засобу - відповідач [PERSON] Постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.09.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду строку накладення адміністративного стягнення (а.с.14). Сторонами визнано, що у результаті указаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач під час виконання маневру обгону, не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, і у результаті допустив зіткнення із зустрічним автомобілем ВАЗ 21102, державний номер [NUMBER], яким керував його власник - позивач [PERSON] (а.с.9,12). Відповідно до полісу № АС/7950522 від 30.09.2013, строк дії якого був визначений до 30.09.2014 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за забезпеченим транспортним засобом ВАЗ 21043 д/н [NUMBER] була застрахована [PERSON] «ПРОСТО - страхування». Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну складає 50000 грн., розмір франшизи - 0 грн. (а.с.8). Внаслідок указаного страхового випадку була спричинена шкода автомобілю ВАЗ 21102, державний номер [NUMBER], який належить позивачу. Позивачу [PERSON] «ПРОСТО - страхування» на підставі його повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку від 04.08.2014 року, у рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди було перераховано 15936,42 грн. страхового відшкодування, у тому числі 15636,42 грн. вартості спричиненого матеріального збитку та 300 грн. витрат на евакуацію автомобіля, що було визначено страховиком на підставі звіту суб'єкта оціночної діяльності [PERSON] від 08.08.2014 року № 305 (а.с.61-88 том 1). Відповідно до вимог частини 1 статті 1188 ЦК Україна шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Ураховуючи, що визначальним у вирішенні питання настання цивільної відповідальності та визначення розміру відшкодування є визначення ступеня вини кожної особи при взаємодії двох джерел підвищеної суд у цьому питанні виходить з такого. Відповідно до положень 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Таким чином, під час вирішення цивільної справи не потребують доказування тільки два види фактів, що були зафіксовані у вироку або постанові у справі про адміністративне правопорушення: 1) факт вчинення певної дії; 2) факт вчинення такої дії конкретною особою. Правило частини 4 статті 61 ЦПК розширеному тлумаченню не підлягає. Постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.09.2014 року [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП за порушення пункту 14.2 (в) Правил дорожнього руху. Такий висновок суду не виключає можливості з'ясування при розгляді цивільної справи обставин, які можуть бути підставою для визнання винним у заподіянні шкоди іншого учасника пригоди - [PERSON] При розгляді цивільної справи можуть бути досліджені докази, які на час розгляду справи про адміністративне правопорушення, в силу специфіки розгляду таких справ, не надавались, оскільки виходили за межі питань, що належать до предмету доказування. Відповідач [PERSON] під час розгляду цієї справи визнав вину у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 27 липня 2014 року, підтвердивши, що рухаючись на належному йому автомобілі з причепом на виїзді з міста Тростянця у напрямку міста Суми з метою здійснення маневру обгону вантажного автомобіля, дійсно виїхав на зустрічну смугу руху і не зміг завершити обгін, внаслідок чого за відсутності можливості повернутись на свою смугу руху, відбулось зіткнення з автомобілем позивача. Вирішуючи питання про наявність поряд з виною відповідача також вини позивача у цій дорожньо-транспортній пригоді, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження № 1201400270000406, яке було закрито 14.08.2014 року за відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, протокол огляд та схему дорожньо-транспортної пригоди, заслухавши показання допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши висновок судової автотехнічної експертизи від 07.10.2015 року № 37, роз'яснення указаного висновку, надані експертом [PERSON], письмовий висновок спеціаліста з дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод [PERSON] від 30.11.2015 №27 та надані ним відповідно до статей 54, 190 ЦПК України в судовому засіданні роз'яснення та консультації щодо схеми дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку, що не доведено належним та допустимими доказами, що в діях позивача [PERSON] є невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв'язку із наслідками дорожньо-транспортної пригоди. Досліджуючи висновок судової автотехнічної експертизи від 07.10.2015 року № 37, складений експертом [PERSON] (а.с.1-9 том 2), який, як і будь-який інший доказ, не має для суду наперед установленої сили, оцінюючи його з точки зору повноти відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженості між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованості експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд відхиляє указаний висновок та не бере його до уваги як належний доказ наявності у діях позивача невідповідності пунктам 13.1, 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. При цьому суд виходить з того, що відповідно до дослідницької частини висновку та роз'яснень, наданих у судовому засіданні експертом [PERSON], оцінку дій позивача [PERSON] ним проведено виходячи лише із свідчень свідків [PERSON] та [PERSON], які є дружиною та сестрою відповідача [PERSON] та під час пригоди були пасажирами автомобіля ВАЗ 21043 д/н [NUMBER]. Суд критично оцінює показання указаних свідків, які є близькими відповідачу особами, не маючи посвідчення про право керування транспортними засобами, надали за перебігом одного року після події детальні пояснення, зазначивши конкретні дані щодо швидкості, відстані, довжини сліду гальмування та його розташування на смузі руху та інших обставин пригоди.При цьому [PERSON], будучи допитаноюодразу після дорожньо-транспортної пригоди слідчим, 27.07.2014 року надала стислі неконкретні пояснення з яких неможливо зрозуміти в який момент після виїзду на смугу зустрічного руху було виявлено, що їм на зустріч рухається два попутних автомобіля. Крім того, суд вважає обґрунтованими роз'яснення спеціаліста [PERSON] про технічну неспроможність показань свідка [PERSON] в частині того, що автомобіль відповідача подолав до моменту зіткнення відстань 100 м зі швидкістю 40 км/год, а одразу після виїзду на зустрічну смугу зустрічні автомобілі вона помітила на відстані близько 500 м. Такий висновок [PERSON] обґрунтував тим, що враховуючи, що для подолання відстані 100 м зі швидкістю 40 км/год. необхідно 9 секунд (100/40х3,6), позивач перед зіткнення мав рухатись зі швидкістю не менше 172-176 км/год, що суперечить поясненням водія [PERSON] та свідка [PERSON] та перевищує максимально можливу швидкість руху ВАЗ 21102, державний номер [NUMBER], яка відповідно до характеристик заводу виробника становить 170 км/год. За змістом дослідницької частини по третьому питанню експерт [PERSON] дійшов висновку про невідповідність дій позивача вимогам пункту 13.1, 13.3, 12.3 Правил дорожнього руху України на підставі того, що вважав, що у водія [PERSON] були відсутні перешкоди для своєчасного виявлення знаходження автомобіля ВАЗ 21043 д/н [NUMBER] в стані обгону, а тому на його думку він міг, обравши безпечний інтервал для зустрічного роз'їзду з автомобілем попередити зіткнення. Проте, такий висновок ґрунтується виключно на показаннях свідків [PERSON] та [PERSON], які на переконання суду не можуть бути вичерпними та належними вихідними даними для оцінки об'єктивної спроможності позивача своєчасно виявити зустрічний автомобіль. Встановлення об'єктивної спроможності виявити водієм [PERSON] небезпеки для руху у вигляді зустрічного автомобіля має вирішальне значення для встановлення наявності або відсутності його вини, а тому без урахування об'єктивних даних про те, що попереду автомобіля позивача рухався попутній автомобіль, який об'єктивно обмежував видимість, та без оцінки також пояснень водіїв [PERSON] та [PERSON], матеріалів про результати проведеного огляду місця пригоди, не можна визнати обґрунтованим висновок експерта [PERSON] з питання № 3. Крім того, відповідно до пункту 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2001 № 1306 (зі змінами), який на думку відповідача [PERSON] та його представника порушив позивач, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Виходячи з визначень термінів «небезпека для руху» та «перешкода для руху», наведених у пункту 1.10 Правил дорожнього руху, автомобіль водія [PERSON], який виїхав на зустрічну смугу руху та почав рухатись назустріч автомобілю, яким керував позивач та рухався у межах своєї смуги руху за попутнім автомобілем, слід визнати небезпекою для руху автомобіля позивача, а не перешкодою для руху. Отже, в цій дорожній обстановці позивач не повинен був вживати заходів для об'їзду, оскільки перешкод для руху в нього не було, а повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, що він і зробив, застосувавши гальмування. Суд виходить з того, що аварійну ситуацію створив саме відповідач [PERSON] і лише його дії перебувають у причинному зв'язку із наслідками події. У свою чергу позивач діяв вимушено і відповідно до пункту 1.4 Правил дорожнього руху України мав право розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху виконують ці Правила і не міг передбачити чи прорахувати: пришвидшиться рух, зміниться напрямок руху автомобіля чи зупиниться автомобіль, яким керував [PERSON], коли він вже перебував у стані обгону. Суд вважає помилковими твердження представника відповідача [PERSON] про те, що роз'яснення спеціаліста [PERSON], надані ним в судовому засіданні, не можуть буті взяті судом до уваги, оскільки останній не був приведений до присяги та не був попереджений про кримінальну відповідальність, оскільки такі твердження не ґрунтуються на вимогах закону. Зокрема, [PERSON], яким було складено висновок автотехнічного дослідження, який судом досліджено як письмовий доказ, а не висновок експертизи, був викликаний судом за клопотанням позивача як спеціалістз дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод, для якого не вимагається на відміну від вимог до експерта, наявності свідоцтва. Чинний Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає приведення до присяги спеціаліста і за змістом статей 384, 385 КК України спеціаліст, на відміну від свідка, потерпілого та експерта, не є суб'єктом кримінальної відповідальності за цими складами кримінальних правопорушень, а тому і не повинен бути попереджатись судом про таку відповідальність. При цьому суд також відхиляє доводи представника позивача [PERSON] як такі, що ґрунтуються лише на припущеннях і не підтверджуються належними доказами, посилання на попередню спільну роботу представника відповідача [PERSON] та експерта [PERSON] в органах МВС як на обставину, що виключає участь останнього у справі як експерта. Враховуючи викладене, при вирішенні позовних вимог [PERSON] суд виходить з того, що у результаті судового розгляду не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами твердження відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] про наявність обопільної вини двох водіїв, а тому суд виходить з того, що винним у заподіянні шкоди позивачу є виключно відповідач [PERSON] Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У той же час, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням (ст.1194 ЦК України). Згідно із частиною 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).До матеріального збитку, завданого власнику ДТЗ, входить вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, величина втрати товарної вартості. Сторонами не заперечується, що у результаті зіткнення автомобілів належних позивачу та відповідачу [PERSON] основні пошкодження автомобілю ВАЗ 21102, державний номер [NUMBER] були зосереджені у передній лівій частині автомобіля.Перелік пошкоджень викладено у протоколі огляду указаного транспортного засобу від 06.08.2014 року, складеномусуб'єктом оціночної діяльності-фізичною особою-підприємцем [PERSON] за участі позивача та відповідача [PERSON], які погодились з результатами огляду. При цьому під час огляду на автомобілі виявлено вм'ятини та дефекти пофарбування кузова, що не пов'язані з ДТП (а.с.69-71 том). Позивач вказав, що сума фактично понесених ним витрат на відновлення пошкоджень, яких зазнав його автомобіль у результаті дорожньо-транспортної пригоди склала 33354 грн. 00 коп., при цьому позивач визнав, що під час ремонту було проведено заміну запчастин та проведені додаткові ремонтні роботи на усунення пошкоджень, які не було указано оцінювачем [PERSON], проте перелік таких замінених запчастин та перелік робіт здійснених на усунення додатково виявлених пошкоджень із зазначенням витраченої на їх оплату суму позивачем не наведено та відповідними доказами не обґрунтовано. Також позивач при виявленні під час ремонту пошкоджень, які не було виявлено оцінювачем [PERSON], не повідомив про них одразу ні страховика [PERSON] «ПРОСТО-страхування», ні відповідача [PERSON]В .з метою установлення відповідно до пункту 8.5.13 Методики необхідності виконання відповідних ремонтних робіт для усунення прихованих пошкоджень, які не було виявлено при візуальному методі обстеження. Крім того, суд звертає увагу на те, що оцінювачем [PERSON] у протоколі огляду не зафіксовано припущень щодо прихованих пошкоджень чи дефектів складників, які містяться в зоні аварійного пошкодження автомобіля ВАЗ 21102, державний номер [NUMBER]. Суд при визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу виходить з переліку деталей та характеру пошкоджень, наведених у протоколі огляду транспортного засобу позивача від 06.08.2014 року, складеному суб'єктом оціночної діяльності-фізичною особою-підприємцем [PERSON], в якому наведено назви деталей, які підлягають заміні, ремонту чи пофарбуванню, оскільки на переконання суду саме цей протокол є належним доказом всього переліку пошкоджень, які утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та перебувають у причинному зв'язку із останньою. У звіті про вартість матеріального збитку завданого позивачу від 08.08.2014 року оцінювач [PERSON] відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з наведенням вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] про те, що є недопустимими доказами подані позивачем на підтвердження суми витрат, здійснених на ремонт автомобіля, товарний чек від 22.10.2014 року на суму 835 грн. без ПДВ, квитанція до прибуткового касового ордера від 12.11.2014 року № 1072 та акт приймання - здачі виконаних робіт від 12.11.2014 року в сумі 5489 грн. без ПДВ, квитанція до прибуткового касового ордеру № 83 від 07.11.2014 року та накладна № 83 від 07.11.2014 року на суму 16500 грн. без ПДВ, квитанція до прибуткового касового ордеру № 84 від 07.11.2014 року та накладна № 84 від 07.11.2014 року на суму 10530 грн.без ПДВ., сервісна книжка. Мотиви, на які представник відповідача посилається в обґрунтування недопустимості таких документів як доказів суд вважає такими, що не є підставами для висновку про те, що вони отримані з порушенням закону (а.с. 15-23, 191-218 том 1). Разом з тим, суд вважає, що указані товарний чек, квитанції та накладні лише частково є належними письмовими доказами розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди. Зокрема, суд враховує указані документи лише в частині вартості тих деталей та складових, які не відповідають їх вартості, визначеній оцінювачем [PERSON] При цьому деталі, роботи та матеріали, указані у поданих позивачем товарному чеку, квитанціях та накладних, що не зазначені у звіті про вартість матеріального збитку завданого позивачу від 08.08.2014 року, суд не бере до уваги при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодування відповідачами, оскільки в цій частині указані документи не є переконливими доказами, того, що саме у взаємозв'язку з вищевказаною дорожньо-транспортною пригодою позивачу завдано майнову шкоду сумі 33 354 грн. та що саме такі ремонтні роботи, деталі, складові та матеріали, які перелічені у квитанціях, накладних та товарному чеку необхідні були для відновлювального ремонту його автомобіля. Відповідно до вимог пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи. Оцінюючи з таких позицій висновок судової автотоварознавчої експертизи від 04.03.2016 року № 02-02 складений експертом [PERSON] суд вважає обґрунтованими доводи представника відповідача [PERSON] про те, що незважаючи на заборону експерту відповідно частини 5 статті 53 ЦПК України повідомляти будь-кому, крім суду, по результати експертизи, позивачу стало відомо про результати судової автотоварознавчої експертизи не шляхом ознайомлення з матеріалами судової справи, який є єдиним законним способом отримання відомостей про результати експертизи. На це вказує та обставина, що, не звертаючись до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи після надходження 18 березня 2016 року до суду указаного висновку експертизи, позивач 01 квітня 2016 року подав заяву про збільшення позовних вимог, яка за змістом повністю ґрунтується на висновку судової автотоварознавчої експертизи від 04.03.2016 року № 02-02, складеному експертом [PERSON] Таким чином, у суду є розумні сумніви в неупередженості указаного експерта та об'єктивності його висновків, а тому суд не бере до уваги указаний висновок експерта на підставі частини першої статті 59 ЦПК України. Таким чином, суму матеріального збитку, завданого позивачу суд визначає, виходячи з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, визначених оцінювачем [PERSON] та вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту, визначені оцінювачем [PERSON] з урахуванням реальної вартості деяких деталей згідно з накладними, актом та товарним чеком, наданим позивачем. Сторони не оспорюють, що величина втрати товарної вартості при оцінці вартості завданого позивачу матеріального збитку не застосовується, оскільки відповідно до пункту 8.6.2 Методики ураховуючи, що строк експлуатації автомобіля позивача виробництва країн СНД перевищує п'ять років, величина втрати товарної вартості не нараховується. При цьому розрахунковий коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля ВАЗ 21102 державний номер [NUMBER] відповідно до пункту 7.38 Методики складає 0,7. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що вартість деталей та складових, що підлягали заміні для відновлення пошкоджень, завданих автомобілю позивача у результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 13566,85 грн., у тому числі: -бампер передній - 820 грн. (накладна № 84 від 07.11.2014 а.с.19 том 1); -панель л бампера п - 60 грн. -капот - 2000 грн.(накладна № 84 від 07.11.2014 а.с.19 том 1); -Ізоляція капота - 308, 7 грн.(звіт [PERSON].) -Фара ліва у зборі - 650 грн.(накладна № 84 від 07.11.2014 а.с.19 том 1); -Фара прав у зборі - 650 грн.(накладна № 84 від 07.11.2014 а.с.19 том 1); -Протитуманна фара ліва - 200, 22 грн.(звіт [PERSON].) -Бічний покажчик повороту лівий - 15,02 грн. (звіт [PERSON].) -Крило п. л. - 300 грн.(накладна № 84 від 07.11.2014 а.с.19 том 1); -Підрилок п.л. - 40 грн.(звіт [PERSON].) -Брудовідбивний щиток п.л.п - 18,84 грн.(звіт [PERSON].) -Замикаюча балка - 180 грн. (звіт [PERSON].) -Колісна арка п.л. в зборі - 809, 34 грн. (звіт [PERSON].) -Лонжерон п.л. - 390,56 грн. (звіт [PERSON].) -Вітрове скло - 895, 39 грн. (звіт [PERSON].) -Клей к-т вітрового скла - 150 грн. (звіт [PERSON].) -Бачок склоомивача та насос бачка склоомивача - 130 грн.(накладна № 84 від 07.11.2014 а.с.19 том 1); -Датчик рівня води - 28 грн. (звіт [PERSON].) -Дзеркало зш л -164,6 грн. (звіт [PERSON].) -Поперечний важіль п.л. - 207, 7 грн. (звіт [PERSON].) -Опорний стояк п.л. - 198,16 грн. (звіт [PERSON].) -Стояк амортизаційний п.л. - 700 грн.(акт виконаних робіт №1153 від 12.11.2014 а.с.19 том 1); -Диск колеса п.л. - 200 грн. (товарний чек від 22.10.2014) -Ковпак колеса п.л. - 43 грн. (звіт [PERSON].) -Покришка п.л. - 352 грн.(звіт [PERSON].) -Тяга п.л. - 37,76 грн. (звіт [PERSON].) -Поперечна рульова тяга л. - 116,78 грн. (звіт [PERSON].) -Корпус повітрян. фільтра - 150 грн.(накладна № 84 від 07.11.2014 а.с.19 том 1); -Кронштейн опори двигуна - 226, 34 грн. (звіт [PERSON].) -Картер КП - 910 грн. (звіт [PERSON].) -Корпус зчеплення - 1509 грн. (звіт [PERSON].) -АКБ - 1106 грн. (звіт [PERSON].). Суд не включає до розміру прямої шкоди, яка має відшкодовуватись позивачу як потерпілому вартість деталей, які були замінені в парі, але не належать до зони зіткнення і не були враховані як такі, що підлягають заміні відповідно до Методики оцінювачем [PERSON] (права та ліва: тяги рульові, стійка амортизаційна, стійка стабілізатора поперечної стійкості, розтяжка передньої підвіски ліва та права, ричаг нижньої передньої підвіски лівий та правий, шарові опори, гальмівні колодки, підшипники ступец). Суд не бере до уваги вартість ремонтних робіт наведену у накладній від 07.11.2014 № 83 (а.с. 20 том 1) та акті прийому-здачі виконаних робіт № 1153 від 12.11.2014 року (а.с.16,17,217 том 1), оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що проведення наведеного переліку ремонтних робіт необхідно було для усунення саме тих пошкоджень, який зазнав автомобіль у результаті дорожньої пригоди. Зокрема, відповідно до накладної та акту проводились ремонтні роботи в частинах автомобіля, які не належать до зони зіткнення (виготування і фарбування переднього правого крила, виготування і фарбування передньої правої двері, діагностика несправності печі, демонтаж та установка антени, заміна гідрокоректора, заміна датчика температури тощо), а тому їх вартість не може включатись для визначення розміру прямої шкоди, як мають відшкодувати відповідачі у цій справі. Суд виходить з вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля позивача відповідно до висновку оцінювача [PERSON], яка складає 7437,36 грн. (5695,36 грн. вартості робіт на ремонт + 1742 грн. вартості робіт на пофарбування), вартість необхідних для ремонту матеріалів з урахуванням вартості кріпильних матеріалів відповідно до п. 8.5.14 Методики складає 5183,05 грн. (4926,37 грн. + 256,08 грн.). При цьому необґрунтованим суд вважає включення позивачем до розміру прямої шкоди, яка підлягає відшкодуванню, тосолу 10 л вартістю 155 грн., масла трансмісійного 1 л - 4 одиниці вартістю 480 грн. відповідно до товарного чеку від 22.10.2014 (а.с.15 том 1) та тосолу-40 вартістю 30 грн., масла трансмісійного вартістю 81 грн. відповідно до акту від 12.1.2014 № 1153 (а.с. 17 том 1). Отже, повна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування коефіцієнту зносу запчастин складає 26187,26 грн. = 13566,85 + 7437,36 грн. + 5183,05 грн. При цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу деталей, що підлягає заміні визначається за формулою: середня вартість ремонтно-відновлювальних робіт + вартість необхідних для ремонту матеріалів + вартість складових, що підлягають заміні х (1- коефіцієнт зносу запчастин). Таким чином, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу запчастин складає 16690,47 грн. = 7437,36 грн. + 5183,05 грн. + 13566,85 х (1-0,7). Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. З огляду на викладене, з відповідача [PERSON] «ПРОСТО - страхування» підлягає стягненню різниця між фактично виплаченою сумою 15636,42 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та установленої судом вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнтузносу запчастин 16690,47 грн., яка дорівнює 1054,05 грн. При цьому указана сума не підлягає зменшенню на податок на додану вартість відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки автомобіль позивача відремонтовано на час розгляду справи і надані нимна підтвердження вартості ремонтно- відновлювальних робіт, матеріалів та деталей, необхідних для його ремонту, документи не включають суми податку на додану вартість. З огляду на викладене суд приймає визнання відповідачем [PERSON] «ПРОСТО - страхування» позову в частині 1054,05 грн. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, з відповідача [PERSON] як з особи, відповідальної за заподіяння школи позивачу, підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці. Такий висновок відповідає позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15. За таких обставин, враховуючи принцип повного відшкодування прямої шкоди потерпілому з відповідача [PERSON] підлягає стягненню різниця вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування коефіцієнту зносу запчастин та вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу деталей 9496,79 грн. (26187,26 грн. - 16690,47 грн.). Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення витрат на евакуацію його транспортного засобу, які згідно з актом-приймання здачі робіт, складеним 14.08.2014 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 40 від 14.08.2014 року склали 1100 грн. (а.с.24,25 том 1 ), суд виходить з таких мотивів. Відповідно до статті 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до шкоди, заподіяної майну потерпілого належить шкода, пов'язана з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. За змістом статті 29 указаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, у тому числі, пов'язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З огляду на викладене, витрати на транспортування автомобіля позивача з міста Тростянця до міста Полтави (місця проведення ремонту) в сумі 1100 грн. підлягають відшкодуванню позивачу у складі завданої майнової шкоди. Ураховуючи, що позивач відмовився від вимог про стягнення цих витрат із страховика [PERSON] «ПРОСТО - страхування», який за законом зобов'язаний відшкодувати таку шкоду, і така відмова прийнята судом ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 21.05.2015 року (а.с.131 том 1), з огляду на те, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди, суд, вирішуючи позов в межах заявлених вимог, вважає за необхідне стягнути вартість витрат позивача на евакуацію автомобіля в сумі 1100 грн. з відповідача [PERSON] При цьому відповідач [PERSON] як особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, і підстав для відступлення від цієї правової позиції у суду відсутні. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню майнова шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 10596,79 грн. (9496,79 грн. + 1100 грн.). Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди шляхом стягнення у солідарному порядку з відповідачів 10000 грн., суд вважає, такі вимоги лише частково обґрунтованими до відповідача [PERSON], а в частині стягнення моральної шкоди із страховика [PERSON] «ПРОСТО - страхування» взагалі необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів. З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, суд, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. При визначеннірозміруморальної (немайнової) шкоди, суд бере до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у звичайному його способі життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та вважає необхідним, виходячи з засад справедливості та розумності, з огляду на те, що позивач не зазнав тілесних ушкоджень у результаті пригоди, не є інвалідом, не довів належними доказами життєву необхідність постійного користування транспортним засобом, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 1500 грн. 00 коп. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з страхової компанії моральної шкоди, виходячи з наступного. Згідно зі статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що чинним законодавством не передбачено стягнення зі страховика коштів на відшкодування моральної шкоди на користь фізичної особи, яка не зазнала у дорожньо-транспортній пригоді ушкоджень здоров'я. Отже, враховуючи, що позивач у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 27 липня 2014 року не зазнав ушкоджень здоров'я, то відповідно не має права згідно зі статтею 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на відшкодування за рахунок страховика [PERSON] «ПРОСТО - страхування» моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується вимогами статей 79, 86, 88 ЦПК України. Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи у тому числі належать витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Позивач при звернення до суду сплатив 288,18 грн. судового збору (а.с.2 том 1). Ураховуючи, що вимоги позивача задоволено на 40,7 % (13150,84 грн./32307,76 грн. х 100%) з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір, зокрема, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 107,79 грн. ((288,18 грн. х 40,7 %) х 91,9 %)), а з відповідача [PERSON] «ПРОСТО - страхування» 9,5 грн. ((288,18 грн. х 40,7 %) х 8,1 %). Ураховуючи, що судом не взято до уваги та відхилено як доказ висновок судової автотехнічної експертизи від 07.10.2015 року № 37, яка була призначена судом за клопотанням відповідача [PERSON], та висновок судової автотоварознавчої експертизи від 04.03.2016 року № 02-02, яка була призначена судом за клопотанням позивача, не підлягають компенсації відповідачу та позивачу витрати, понесені у зв'язку із їх проведенням в сумі 1600 грн. та 2300 грн. відповідно. З матеріалів справи вбачається, що висновок авто технічного дослідження [PERSON] від 30.11.2015 №27 не є судовою експертизою в розумінні статті 66 ЦПК, оскільки судом така експертиза не призначалась, а тому не підлягають компенсації позивачу витрати в сумі 4500 грн., пов'язані з оплатою указаного висновку. За змістом статті 86 ЦПК України витрати, пов'язані із залученням спеціалістів включають лише витрати, пов'язані із переїздом до іншого населеного пункту, добових та компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від завдань. На підставі викладеного та

Outcome: partial