Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

14.02.2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в рівних частках за кожною, свої вимоги мотивують тим, що вищевказане майно належить їх матері [PERSON] . [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить вищевказане майно. Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги являються: чоловік [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] . Позивачі прийняли спадщину шляхом подачі в установлений законом строк заяв про прийняття спадщини до нотаріуса. Чоловік спадкодавця відмовився від прийняття спадщини на користь позивачів про що подав в установлений законом строк заяву нотаріусу. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, позивачам було відмовлено, у зв`язку з тим, що відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; відповідно до п.п. 4.14 п. 4 гл. 10 розд. II вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: ... склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти; відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат", введеного в дію з 01.01.1994 року Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року № 3426-XII, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства; відповідно до ч. 1 ст. 10 розд. II Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, державним реєстратором є нотаріус; відповідно до ч. 3 ст. 10 розд. II вищевказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав i поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їx обтяженнями, зокрема: ... відповідність відомостям про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Згідно довідки, виданої КП «Ізмаїльське МБТІ» від 10.01.2018 року за №2154, власником житлового будинку в [ADDRESS] є [PERSON] . Оригінал документа на ім`я спадкодавця [PERSON] (договір довічного утримання, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 14.10.1994 року за №4/4845, за яким право власності зареєстроване Ізмаїльським МБТІ за №5-5) відсутній. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав та просить справу розглянути за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору довічного утримання, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 14.10.1994 року в реєстрі №35, який зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №5-5 від 09.08.2004р. Крім того, вказане підтверджено довідкою комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №356 від 28.02.2019 року. Згідно довідки виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 09.08.2012р. за №1522, відповідно до запису у погосподарській книзі за №6 [PERSON] належить на праві особистої власності житловий будинок в [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Бросківської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 17.08.2012р. за №1553 спадкодавець [PERSON] була зареєстрована у зазначеному будинку, на день смерті проживала в місті Мурманськ Російської Федерації . За вищевказаною адресою на день смерті [PERSON] ніхто не проживав та не був зареєстрований. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 13.07.2012 року відділом ЗАГС адміністрації міста Мурманська, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 55065851 від 09.02.2019 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] року - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 24.07.2006 року відділом ЗАГС Адміністрації м. Мурманська; - дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 19.07.2012 року відділом ЗАГС адміністрації міста Мурманська, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 10.06.2005 року відділом ЗАГС адміністрації м. Чебоксари Чувашської Республіки, з якого вбачається про зміну прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] »; - дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.10.1977 року відділом ЗАГС м. Мурманська, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 22.12.2011 року відділом ЗАГС адміністрації міста Мурманська, з якого вбачається про зміну прізвища « [PERSON] » на «[PERSON]». Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину шляхом подачі 10.08.2012 року та 26.11.2012 року, в установлений законом строк, заяв про прийняття спадщини до нотаріуса. Крім того, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивачів, що підтверджено відповідною заявою наявною в матеріалах спадкової справи. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 210/02-14 від 09.02.2019 року, позивачам повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; відповідно до п.п. 4.14 п. 4 гл. 10 розд. II вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: ... склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти; відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат", введеного в дію з 01.01.1994 року Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року № 3426-XII, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства; відповідно до ч. 1 ст. 10 розд. II Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, державним реєстратором є нотаріус; відповідно до ч. 3 ст. 10 розд. II вищевказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав i поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їx обтяженнями, зокрема: ... відповідність відомостям про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах. Згідно довідки, виданої КП «Ізмаїльське МБТІ» від 10.01.2018 року за №2154, власником житлового будинку в [ADDRESS] є [PERSON] . Оригінал документа на ім`я спадкодавця [PERSON] (договір довічного утримання, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 14.10.1994 року за №4/4845, за яким право власності зареєстроване Ізмаїльським МБТІ за №5-5) відсутній. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved