Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ "Приватбанк" (далі - відповідач), про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 24 жовтня 2018 року Чернігівським районним судом Запорізької області у цивільній № 329/507/18 за позовною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" (на теперішній час - АТ КБ "Приватбанк") до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, було ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Рішення набрало законної сили 26 листопада 2018 року. Однак, незважаючи на рішення суду, за період з 01.02.2019 по 27.08.2019, відповідачем АТ КБ "Приватбанк" було самовільно та безпідставно списано з рахунку позивача грошову суму у розмірі 7766,40 грн. Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів. Однак, АТ КБ "Приватбанк" було відмовлено позивачу в поверненні зазначених грошових коштів. На теперішній часвідповідач так і не повернув позивачу грошові кошти, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в сумі 7766,40 грн. 05.02.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача у відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, наявність рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2018 року, яким у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, було відмовлено у зв`язку з пропуском банком строків позовної давності, не припиняє зобов`язання за кредитним договором № б/н від 29.09.2011, укладеним між АТ КБ "Приватбанк " та [PERSON] . Також, умовами договору № б/н від 29.09.2011, укладеного між АТ КБ "Приватбанк " та [PERSON] було передбачено договірне списання коштів з рахунку, відкритого на підставі зазначеного договору. Тому, АТ КБ "Приватбанк" було правомірно списано з рахунку [PERSON] , без отримання від нього згоди, грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.09.2011, наявність якої встановлена рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 24 жовтня 2018 року. Тому, зазначене виключає безпідставність набуття стягуваних грошових коштів на момент такого набуття. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв чи клопотань не надав. Представник позивача в судове засідання 07.05.2020 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, 24 жовтня 2018 року Чернігівським районним судом Запорізької області у цивільній № 329/507/18 за позовною заявою ПАТ КБ "Приватбанк" (на теперішній час - АТ КБ "Приватбанк") до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, було ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням було встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. на підставі договору № б/н від 29.09.2011 у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором станом на 30.04.2018 утворилася заборгованість у розмірі 17852, 65 грн., яка складається з: 1933,17 грн. - заборгованість за кредитом, 11716,92 грн. - заборгованість за відсотками, 2876,24 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 - штраф (фіксована частина), 826,32 грн. - штраф (процентна складова). Однак, з моменту порушення відповідачем зобов`язань за договором з 25.04.2012 розпочався перебіг визначеного законодавством трирічного строку позовної давності, який закінчився 25 квітня 2015 року. У задоволенні позову відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Також, судом було витребувано у відповідача інформацію про рахунок (рахунки), які були відкриті на підставі договору № б/н від 29.09.2011 на ім`я [PERSON] та інформацію про картки, на які здійснювалась банком функція "Автоматичне списання грошей для погашення прострочення заборгованості по картці", які відносяться до договору № б/н від 29.09.2011. Відповідно до копії довідки б/н, наданої АТ КБ "Приватбанк", між АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, за яким було надано картку № [NUMBER] з датою відкриття 30.09.2011, терміном дії до 09/15. Відповідно до виписки за основною карткою № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , здійснювалося автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки: 05.08.2019 на суму 1688,88 грн., 16.08.2019 на суму 1688,09 грн., 05.06.2019 на суму 690,02 грн. Однак, як вбачається із копії виписки по картці на ім`я [PERSON] , наданої позивачем за період з 01.02.2019 по 27.08.2019, із зазначеної картки відбулося автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості 16.08.2019 на суму 1688,09 грн., 05.08.2019 на суму 1688,88 грн., 05.06.2019 на суму 994,84 грн., 05.06.2019 на суму 690,02 грн., 19.05.2019 на суму 26,93 грн., 18.05.2019 на суму 50,00 грн., 15.04.2019 на суму 842,03 грн., 01.04.2019 на суму 966,81 грн., 17.03.2019 на суму 17,50 грн., 02.03.2019 на суму 756,30 грн., 18.02.2019 на суму 45,00 грн., на загальну суму 7766,40 грн. Як вбачається із відзиву на позов, відповідачем також не заперечувався факт списання коштів з карткового рахунку позивача. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 07.08.2019 у справі № 500/2867/18. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.08.2018 року по справі №334/2517/16-ц, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Судом встановлено, що [PERSON] 29.09.2011 уклав із ПАТ КБ "Приватбанк" (на теперішній час - АТ КБ "Приватбанк") кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У АТ КБ "Приватбанк" [PERSON] отримав банківську картку № [NUMBER] , строк дії якої закінчився у останній день вересня 2015 року (термін дії - до 09/2015). Під час укладання кредитного договору сторони строк дії договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк " до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором було відмовлено, у зв`язку із закінченням строків позовної давності. Таким чином, враховуючи, що у спірних правовідносинах позивач був споживачем банківських послуг, які йому надавав відповідач, строк кредитування закінчився із спливом строку дії картки, є рішення суду, яке набрало законної сили, про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 29.09.2011, підстави для списання з карткового рахунку позивача коштів, були відсутні. Суд приходить до висновку, що кошти отримані відповідачем АТ КБ "Приватбанк" отримані без належних правових підстав, а тому є підстави для стягнення на з відповідача на користь позивача безпідставно набутих відповідачем коштів в сумі 7766,40 грн. За таких обставин суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved