Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2016 року звернулось до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ПН КМНО Кобелєвої А.М., треті особи: ТОВ "Кей-Колект", Реєстраційна служба ГУЮ у м. Києві, ПАТ «УкрСиббанк» про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував на те, що 13.11.2007 року він уклав з ПАТ "УкрСиббанк" кредитний договір № 11250926000. На забезпечення вказаного кредитного договору позивачем було укладено з ПАТ "УкрСиббанк" договір іпотеки № 69827 від 13.11.2007 року. Предмет іпотеки: квартира за адресою: [ADDRESS], що перебувала у власності позивача. 13.02.2012 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", відповідно до Договору факторингу № 2 свої права, вимоги та зобов'язання. Позивач вказує, що 01.06.2016 року йому стало відомо, що 29.12.2015 року ПН КМНО Кобелєвою А.М. за заявою ТОВ «Кей-Колект було здійснено державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «Кей-Колект». На думку позивача, при зверненні стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «Кей-Колект» права власності на за адресою: [ADDRESS] і відповідної реєстрації зазначеного права відповідачем були порушені вимоги Закону України «Про іпотеку» щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, та не дотримані вимоги Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868, а також порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позов, визнати протиправним та скасувати рішення ПН КМНО Кобелєвої А.М. про реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.12.2015 року, індексний номер 27649293, а також виключити з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна запис про реєстрацію квартири за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, власних міркувань щодо позовних вимог не надала, однак, на вимогу суду надала копії документів, на підставі яких було зареєстровано право власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру. Представник ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що рішення про реєстрацію було прийнято у відповідності до вимог законодавства, та на неправильність застосування до даної ситуації норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також, що позивачем обрано неправильний спосіб захисті своїх прав. Третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, у судове засідання свого представника не направиля, однак подала до суду посьмові пояснення, в яких вирішення спору поклала на розсуд суду, а також просила про розгляд справи у відсутності представника. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2007 року між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту в іноземній валюті № 11250926000. На забезпечення вказаного кредитного договору позивачем було укладено з ПАТ "УкрСиббанк" договір іпотеки № 69827 від 13.11.2007 року. 13.02.2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу № 2, за якимправо вимоги за рядом кредитних договорів буловідступлено ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до інформаційної довідки №70125921, 29.12.2015 року ПН КМНО Кобелєвою А.М. було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27649293, яким зареєстровано право власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] виникло у ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки № 69827 від 13.11.2007 року, укладеного [PERSON]та АТ «УкрСиббанк». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Представник позивача у судовому засіданні вказував, що повідомлення від АТ «УкрСиббанк» про відступлення прав за іпотечним договором № 69827 від 13.11.2007 року [PERSON] не отримував докази направлення такого повідомлення суду не надано. 17.10.2013 року Кабінетом Міністрів України було затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868, діючий на момент перереєстрації відповідачем права власності. Відповідно п.15 порядку Державної реєстрації, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4)наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5)наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно п. 36 того ж Порядку, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.10.2013 року № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, при реєстрації Права власності за ТОВ «Кей-Колект» нотаріус повинен був дослідити документи, що підтверджують права ТОВ «Кей-Колект», зокрема, іпотечний договір, та договір про відступленняправа вимоги за відповідним іпотечним договором, відповідність форми та змісту цих документів вимогам законодавства, а також дотримання процедури встановленої ст.35 Закону України «Про іпотеку» . Як вбачається з документів, наданих відповідачем, перереєстрацію права власності нею було здійснено на підставі: копії договору іпотеки № 69827 від 13.11.2007 року, копії договору факторингу, копії окремих сторінок договору про відступлення права вимоги від 13.02.2012 року, виписки з додатку №1 до договору факторингу №2 від 13.02.2012 року; виписки з додатку №1 до дговору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012 року, повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 25.06.2014 року, та поштового повідомлення про вручення від 15.07.2014 року. Дослідивши вказані документи судом встановлено, що надані нотаріусом копії сторінок про відступлення права вимоги від 13.02.2012 року не надають можливості встановити, що ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги за іпотечним договором № 69827 від 13.11.2007 року. виписка з додатку №1 до договору факторингу №2 від 13.02.2012 року; виписки з додатку №1 до договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012 року - складена не на нотаріальному бланку, за підписом представника ТОВ «Кей-Колект». Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до інформаційної довідки № 70125921 у державному реєстрі прав та їх обтяжень відсутні відомості про реєстрацію договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Зокрема, в графі «Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 р.» наявна інформація лише про реєстрацію обтяжень - 6022316, 13.11.2007 - за іпотечним договором з АТ «УкрСиббанк». Таким чином, нотаріус при реєстрації права власності не було дотримано п. п. 15 та 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868 зокрема не було досліджено відповідність документів про перехід прав до ТОВ «Кей-Колект» на відповідність вимогам щодо нотаріальної форми правочину. Крім того, судом встановлено, що серед документів, які подавались нотаріусу для реєстрації права власності відсутнє підтвердження надсилання [PERSON] вимоги в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, при наявності повідомлення про вручення поштового відправлення, відсутній опис вкладення у таке поштове відправлення, що не дає можливості з'ясувати, що саме було відправлено, і отримано [PERSON] Таким чином, нотаріусом при реєстрації права власності не було дотримано п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868 зокрема було зареєстровано право власності за відсутності документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання боржником письмової вимоги іпотекодержателя. Згідно ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо:…3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Крім того, судом враховано, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06.05.2015 року у справі №753/22115-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24.06.2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" до [PERSON] про стягнення заборгованості, відмовлено на підставі того, що ТОВ «Кей-Колект» не було доведено, що до нього за договором факторингу перейшло право вимоги за кредитним договором № 11250926000. Крім того, на момент реєстрації приватним нотаріусом права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З врахуванням того, що предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи, що площа вказаної квартири становить 69,4 кв.м., в матеріалах справи наявні докази, що дане майно використовується позивачем як місце постійного проживання іпотекодавця та його сім'ї, то суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач в силу зазначених положень Закону не могла вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зважаючи на викладене, та враховуючи, що судом встановлено, що приймаючи рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.12.2015 року, індексний номер 27649293 ПН КМНО Кобелєвою А.М. не було дотримано положень п. п. 15, 36, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під № 868, а також не враховано заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позов в частині скасування рішення підлягає задоволенню. Суд не погоджується з запереченнями представника ТОВ «Кей-Колект» щодо того, що Позивачем обрано невірний спосіб захисту свого права. Так, в силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем в суді. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Верховним Судом України у Постанові від 14 червня 2016 року у справі № 826/4858/15, реєстраційний номер судового рішення в ЄДР судових рішень 59205451 зроблено висновок, що дана категорія спорів не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК. Згідно з ч.8 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів. Судом також враховано, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2016 року у справі № 826/8474/16, на підставі клопотання третьої особи, ТОВ «Кей-Колект», закрито провадження у справі за адміністративним позовом [PERSON] до ПН КМНО Кобелєвої А.М. про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса. В даній ухвалі адміністративний суд зробив висновок про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства а заявлені вимоги повинні розглядатись у порядку цивільного судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В ряді рішень Європейського Суду з прав людини було надано трактування цього права. Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36; NunesDias v. Portugal (Нун'єшДіаш проти Португалії). Правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (MiragallEscolano v. Spain (МіраґальЕсколано та інші проти Іспанії); ZvolskyandZvolska v. theCzechRepublic (Звольський та Звольстка проти Чехії), § 51). Таким чином, враховуючи, що попереднє закриття провадження адміністративним судом заважає повторно звернутись за захистом до адміністративного суду, реалізувати своє право на судовий захист Позивач може лише в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Щодо вимоги про виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна запис про реєстрацію квартири за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». Аналізуючи практику застосування ст. 16 ЦК України, Верховний Суд України вказав, що: «У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п.1 ч.2 ст.16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».)» Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, в частині виключення з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна запис про реєстрацію квартири за адресою: [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, тоді як обставини справи підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved