Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, в якому на обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачі в грудні 2017р. звернулись до народного депутата України [PERSON] з колективним зверненням, в якому виклали недостовірну негативну інформацію щодо неї, як сільського голови Малонизгорецької сільської ради Ружинського району, чим порушили її немайнові права на честь та гідність і ділову репутацію. Крім того, на підставі вказаного звернення в мережі інтернет на сайті "Народного контролю" було вчинено наклепницьку публікацію, яка стала предметом обговорення всієї України. Вважає, що відповідачі не мали права направляти вказане звернення, оскільки не представляють інтереси всієї громади с.Малі Низгірці, а також звернення могло бути направлене виключно до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, а народний депутат [PERSON] не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, що зобов'язаний розглядати відповідне звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 2 З врахуванням вказаного [PERSON] просить суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації її , як сільського голови с.М.Нізгірці, інформацію, поширену відповідачами у колективному листі-зверненні до народного депутата України [PERSON], а саме: " Громада с.М.Низгірці Ружинського району, Житомирської області звертається до Вас з проханням захистити від можливих протиправних дій голови сільської ради [PERSON] Останнім часом у нашому селі склалась тенденція того, що голова сільської ради, замість того, щоб виконувати покладені на неї обов'язки, розпалює ворожнечу між мешканцями села, тим, хто не погоджується з її позицією, надходять погрози в телефонному режимі та напряму від її батька [PERSON], який є адвокатом. Додатково повідомляємо, що з приводу погроз написана заява до міліції, однак станом на сьогоднішній день рішення по ній не прийнято. На грунті цієї ворожнечі в селі склалась криміногенна ситуація - вбито чоловіка, який активно виступав проти протиправних дій вищевказаних осіб. Відкрито ст.115 УК, однак слідство належним чином не розслідується тому, що блокується вищими посадовими особами району на чолі з головою РДА [PERSON], які не хочуть розголосу. Так, стало відомо, що рішення сесії сільської ради, які прийняті, взагалі не виносились на обговорення. Депутати сільської ради за такі рішення не голосували та не приймали їх. Все розпочалося із ставка, який знаходиться на території села та якимось чином, без згоди громадян, був переданий в оренду. Жителям села не повідомлено на підставі чого, на який час та з ким саме укладено договір оренди. Будь яких рішень з приводу передачі ставка в оренду ні громадою, ні депутатами сільської ради не приймалось. Більш того, стало відомо, що невстановлені особи також мають намір отримати в оренду інші ставки, які частково знаходяться на території села, а частково за його межами. Незрозуміло, яким чином використовується бюджет сільської ради. Як може існувати сільська рада, якщо на протязі чотирьох місяців сесії не проводились, а засідань виконкому не було взагалі. Так сільський голова нараховує премії собі та працівникам сільської ради без згоди депутатів. Будь яких рішень про преміювання голови сільської ради [PERSON] депутати не приймали. Незрозуміло яким чином і на що ідуть кошти , виділені і нібито використані на певні потреби. Також з частково отриманих рішень сільської ради, депутати зазначили, що рішення, які нібито прийняті, взагалі не приймались, питання на обговорення не ставились. Або питання ставились, однак висвітлення в рішенні, зовсім по іншому. На запитання сільської громади сільський голова [PERSON] конкретних відповідей на поставленні питання не дає, формально посилається на номери постанов КМУ та дати рішень сільської ради, без висвітлення інформації, яка в них міститься та зазначення конкретних відомостей, які цікавлять громаду. З вказаними проблемами 08.09.2016р. мешканці села зверталися за допомогою до Ружинської РДА в Житомирській області, їх прийняв голова районної ради [PERSON] та заступник голови Ружинської РДА [PERSON] Під час цього прийому також була присутня посадова особа з фінансового відділу РДА, яка зазначила, що вся документація сільської ради в порядку. Разом з тим, коли громадяни показали рішення сесії сільської ради, на яких вона була присутня, і повідомили, що таке рішення не приймалося, вона була дуже здивована і не змогла знайти цьому будь-яких пояснень. 3 Після почутого звернення громадян та отримання рішень сесії, яке не приймалося, вказані посадовці запевнили, що вони в межах своїх повноважень, приїдуть з перевіркою. Зазначили також, що перевірять фінансову частину питання та використання бюджетних коштів. Однак жодних дій з приводу нашого звернення Ружинська РДА не здійснила, будь-яких перевірок не проводила." (т.1 а.с.2-11). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з наведених в позовній заяві підстав. Її представник також додатково пояснив, що відповідачі не мали права направляти вказане звернення народному депутату України [PERSON], оскільки він не є депутатом від Ружинського району, а направити вказане звернення можна було лише до "свого" депутата. Крім того, відповідачі не довели, що це звернення вручалось особисто народному депутату України [PERSON], так як до даного часу на вказане звернення вказаний депутат відповіді не надав. Вважає, що відповідачі могли звертатись із зверненням лише після того, коли правоохоронні органи приймуть відповідне рішення. Крім того , у вказаному зверненні викладено наклепницькі відомості щодо сільського голови [PERSON].М. з метою усунути її з посади сільського голови. Відповідачі позовні вимоги не визнали повністю, пояснивши суду, що дійсно в грудні 2017 року ними було направлено колективне звернення до народного депутата України [PERSON], копію якого позивачка додала до своєї позовної заяви. Вказане звернення, яке всі вони підписали особисто, було направлено ними по пошті на адресу приймальної зазначеного депутата. Однак до даного часу відповіді на це звернення ними не отримано. До публікації на сайті "Народного контролю" вони ніякого відношення не мають, оскільки ні до кого не звертались з проханням проводити публікацію звернення і хто і яким чином оприлюднив їхнє звернення на вказаному сайті та чи відповідає опублікований текст тому, що вони писали до народного депутата [PERSON] їм не відомо. Метою звернення до народного депутата було те, що в 2016 році їм, як жителям [INFO], які є частиною громади вказаного села, сільський голова [PERSON] не надавала інформацію щодо рішень сесії та виконкому сільської ради. На підставі цього у них виникли сумніви, які вони вважають обгрунтованими, щодо законності дій сільського голови. І тому вони неодноразово звертались з даного приводу з усними та письмовими зверненнями до голови Ружинської районної ради та голови Ружинської райдержадміністрації та просили вказані органи провести перевірку діяльності сільського голови, а також законності прийнятих рішень сесією сільської ради та виконкомом. Однак вказані звернення залишились поза увагою, а тому вони вимушені були звернутись до народного депутата України [PERSON], оскільки вважають, що він представляє інтереси не певного округу, а всіх громадян України, і зможе вплинути на керівництво Ружинського району з метою проведення перевірок тих фактів, на які вони вказують. Підстави свого невизнання позову відповідачі також виклали в письмових запереченнях, поданих до суду (т.1, а.с.83-92, 93-99). Представники відповідачів в судовому засіданні пояснили, що також вважають позов [PERSON] безпідставним, так як відповідачі відповідно до Конституції України та Законів України мають право на звернення, в тому числі і на звернення до народного депутата. Інформація, яка була викладена ними у вказаному зверненні не носить наклепницький характер відносно [PERSON] , не принижує її честь та гідність і ділову репутацію, а є оціночними судженнями самих відповідачів, які вони дали внаслідок того, що сама позивачка спровокувала конфліктну ситуацію в селі, не надаючи громадянам повну інформацію щодо рішень, які приймаються на сесіях сільської ради та виконкомах, не звітуючись перед громадою села про витрачені кошти тощо (т.1 а.с.83-92, . Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідачів, представників сторін , свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Позивачка [PERSON] з листопада 2015 року і по даний час працює сільським головою Малонизгорецької сільської ради Ружинського району Житомирської області (т.1 а.с.14). 4 В грудні 2016 року за підписами відповідачів по пошті було направлено лист-звернення до народного депутата України [PERSON]Є ( т.1 а.с 16). Текст вказаного звернення, крім останнього абзацу, співвпадає з текстом, який був викладений позивачкою в прохальній частині її позовної заяви, та зазначений вище у рішенні. В останньому абзаці вказаного листа-звернення перед своїми підписами відповідачі також зазначили наступне: "Просимо звернути увагу на бездіяльність голови районної ради [PERSON], голови Ружинської РДА [PERSON] та її заступника [PERSON] та прийняти відповідні міри для здійснення перевірки, викладених у нашому зверненні фактів. Окремо просимо провести перевірку фінансової частини та залучити до цього осіб, не пов'язаних з нашим районом, оскільки тут все вирішено".(т.1 а.с.16). За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію», за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій зазначено, що під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що ганьблять особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Відповідно до ч.1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 5 Законом \~України \~„Про \~звернення \~громадян \~передбачено \~можливість \~звернення \~громадян \~та \~юридичних \~осіб \~до \~органів \~державної \~влади \~і \~місцевого \~самоврядування, \~підприємств, \~установ, \~організацій \~незалежно \~від \~форм \~власності, \~об'єднанням \~громадян \~або \~посадовим \~особам, \~до \~повноважень \~яких \~належить \~вирішення \~порушених \~у \~зверненнях \~питань. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Про зазначене йдеться й у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Статтею 7 \~Закону \~України \~„Про \~статус \~народного \~депутата \~передбачено, \~що \~народний \~депутат \~відповідно \~до \~закону \~розглядає \~звернення виборців, а також \~від \~підприємств, \~установ, \~організацій, \~органів \~державної \~влади, \~органів \~місцевого \~самоврядування, \~об'єднань \~громадян, \~вживає \~заходів \~для \~реалізації \~їх \~пропозицій \~і \~законних \~вимог. Народний депутат відповідальний за свою депутатську діяльність перед Українським народом як уповноважений ним представник у [PERSON] України. Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що: - народний депутат має право порушувати у [PERSON] України або її органах питання про необхідність проведення перевірок додержання законів органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та об'єднаннями громадян, розташованими на території України, чи їх посадовими особами, про проведення розслідувань з питань, що становлять суспільний інтерес, та брати участь у таких розслідуваннях в порядку, встановленому законом; - народний депутат як представник державної влади у разі порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, що охороняються законом, та інших порушень законності має право на місці вимагати негайного припинення порушення або звертатися з вимогою до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі; - народний депутат має право брати участь у розгляді в органах державної влади і органах місцевого самоврядування пропозицій та вимог виборців, інших питань, пов'язаних із здійсненням депутатських повноважень; - народний депутат має право брати участь з правом дорадчого голосу у роботі сесій сільських, селищних, міських, районних у містах (в містах з районним поділом), районних і обласних рад та засіданнях їх органів та у разі необхідності залучати до участі у розгляді пропозицій, заяв і скарг, які надійшли на його ім'я, а також у прийомі громадян посадових осіб органів державної влади і органів місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ та організацій. Суд, проаналізувавши вищевказане звернення відповідачів до народного депутата України [PERSON] встановив, що увказаному листі-зверненні , на думку суду, частина інформації має оціночний характер, в ній критично висвітлювалася оцінка певних дій позивачки як сільського голови , які, на думку відповідачів, грубо порушила їх права, зокрема і право на інформацію щодо прийнятих органом місцевого самоврядування рішень, та стали причиною численних звернень до органів та посадових осіб місцевого самоврядування та правоохоронних органів для проведення відповідних перевірок. 6 Разом з тим, частина інформації , що міститься у цьому листі-зверненні, містить факти, частина з яких не стосується безпосередньо позивачки (зокрема, про надходження погроз від адвоката [PERSON]; про те, що слідство щодо загибелі чоловіка блокується вищими посадовими особами району на чолі з головою РДА [PERSON], що Ружинська РДА жодних дій з приводу перевірки звернень громадян не здійснила тощо), а частина- стосується діяльності [PERSON] як сільського голови (про те, що рішення сесії сільської ради, які прийняті, взагалі на обговорення не виносились; про те, що сільський голова нараховує собі та працівникам сільської ради премії без згоди депутатів тощо). В той же час, судом встановлено, що у вказаному листі-зверненні не міститься фактів, які б стосувались [PERSON] як приватної особи, її приватного життя, не міститься також образливих висловлювань на її адресу. Вказаний лист-звернення, адресований безпосередньо народному депутату, відповідачі направили поштовим відправленням на адресу приймальної народного депутата України [PERSON], який , як вбачається з офіційного сайту Верховної [PERSON] України, є народним депутатом України, секретарем Комітету Верховної [PERSON] України з питань запобігання і протидії корупції, лідером партії "Народний контроль". Як вбачається з тесту звернення, зокрема із його останнього абзацу, а також з пояснень відповідачів, метою звернення відповідачів до народного депутата України [PERSON] було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивачки, а реалізація свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України. Вказане підтверджується і тим, що до написання зазначеного звернення відповідачі звертались з усними та письмовими зверненнями з приводу роботи сільського голови [PERSON] до голови Ружинської районної ради, голови Ружинської РДА, правоохоронних органів. Зазначене підтверджується як показами сторін у справі, так і показами свідків, зокрема і свідка -голови Ружинської районної ради [PERSON], так і письмовими документами (т.1 а.с. 113-116). Те, що народний депутат України [PERSON] обраний по одномандатному виборчому округу, до складу якого не входить Ружинський район Житомирської області, на оцінку дій відповідачів не впливає, оскільки законодавством не заборонено громадянам України подавати листи, пропозиції, звернення тощо до народних депутатів, які обрані виборцями іншого регіону. При цьому також необхідно врахувати те, що, як зазначалось вище, народний депутат України [PERSON] є секретарем Комітету Верховної ради України з питань запобігання і протидії корупції, а вказаний комітет виконує, зокрема, контрольні функції у сфері боротьби з корупцією. Таким чином, враховуючи , що метою даного звернення відповідачів до народного депутата було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивачки, а реалізація свого конституційного права, визначеного ст.40 Конституції України, а тому, навіть якщо у подальшому факти, які викладені ву зверненні, не знайшли свого підтвердження, вказана обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позову. З огляду на вказане , суд вважає, що дії відповідачів, що полягали у викладенні таких відомостей у листі до народного депутата України, не можуть кваліфікуватися як поширення недостовірної інформації. Крім того, згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. 7 Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як зазначалось вище, позивачка є сільським головою Малонизгорецької сільської ради Ружинського району Житомирської області, тобто головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста, очолює виконавчий комітет відповідної ради ( ст.12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Тому, вирішуючи спір, суд застосовує положення ст. 277 ЦК України, на підставі наданих сторонами доказів, та приходить до висновку , що інформація, про спростування якої пред'являє вимоги [PERSON], не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача, як публічної особи та її професійної діяльності на посаді сільського голови Малонизгірської сільської ради , а тому вона повинна бути готовою до неї, оскільки межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена "з явним злим умислом", тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку чи з метою перевірки фактів щодо їх професійної діяльності. Суд звертає увагу на те, що дійсно викладена в листі-зверненні інформація може викликати обурення та почуття образи у позивачки, однак вона не довела того, що інформація , викладена у вказаному листі-зверненні, з явним злим умислом, щоб принизити її честь , гідність та ділову репутацію, а не з метою проведення перевірки її діяльності, а також діяльності очолюваної нею сільської ради на предмет дотримання вимог законодавства. 8 У зв'язку з викладеним, суд, вважає, що немає фактів, які б доводили, що зазначена в листі-зверненні до народного депутата інформація щодо публічної особи, якою є позивачка, як посадова особа органу місцевого самоврядування - сільський голова, мотивована цілеспрямованими діями відповідачів з метою принизити її честь, гідність чи ділову репутацію, а тому вирішуючи спір суд враховує зазначені вимоги закону, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України та те, що межі допустимої критики стосовно громадян, що діють як офіційні особи, більше відкриті для прийнятної критики, ніж приватні особи. Враховуючи викладене, суд вважає, що судом не встановлено факту поширення відповідачами недостовірної інформації щодо позивачки та порушення її прав, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог . Щодо тверджень позивачки та її представника про те , що інформація, викладена у зазначеному листі-зверненні до народного депутата, була оприлюднена шляхом публікації в Інтернет мережі на сайті "Народного контролю" і тому її спростування відповідачами повинно бути проведено шляхом публікації на цьому ж сайті та в газеті "Ружинська земля" , судом встановлено наступне. В судовому засіданні відповідачі підтверджують, що дійсно публікація на сайті "Народного контролю" була, однак вона була здійснена поза їх волею: вони про вказане народного депутата, якому направляли своє звернення, не просили і не направляли своє звернення народному депутату з метою його оприлюднення; хто, коли і за чією ініціативою опублікував їхнє звернення на сайті і чи вказана публікація повністю співвпадає із їхнім зверненням - їм про це нічого невідомо. Доказів , які б спростовували вказані пояснення відповідачів та підтверджували надання ними свого листа-звернення для публікації на веб-сайті "Народного контролю", суду не надано. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації, і їх особи позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо ж недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Проте, як вбачається з позовної заяви [PERSON], її позовні вимоги стосуються лише визнання " недостовірною та такою що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації сільського голови с.М.Низгірці -[PERSON] інформацію, поширену .." відповідачами "..в колективному зверненні до Народного депутата [PERSON], у якому виклали недостовірну негативну інформацію щодо сільського голови Малонизгорецької сільської ради Ружинського району [PERSON]М." і не стосуються інформації, яка була викладена на веб-сайті чи у засобі масової інформації, а також не стосуються спростування вказаної інформації шляхом проведення публікації на тому ж сайті та в газеті "Ружинська земля" (т.1 а.с.9-11). Тому вищевказані твердження позивачки та її представника виходять за межі позовних вимог, а також не є обставинами та доказами, які досліджувались в судовому засіданні.

Outcome: dismissed