Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають по [ADDRESS] , в інтересах яких діє представник - адвокат Барнич Володимир Миколайович, звернулися до суду з позовом до [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , та просять стягнути з відповідача на користь: [PERSON] 124 962 грн. заподіяної моральної шкоди внаслідок смерті чоловіка; [PERSON] 62 481 грн. заподіяної моральної шкоди внаслідок смерті батька; [PERSON] 62 481 грн. заподіяної моральної шкоди внаслідок смерті батька. В обґрунтування позову представник вказує на те, що 05 грудня 2019 року на автодорозі "Снятин-Тязів" в Городенківському районі автомобіль "AUDI 100" д.н.з. [NUMBER] , під кермуванням [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Вналідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. За фактом даного ДТП 06.12.2019 року було внесено відомості до ЄРДР за №12019090000000647 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції Гоцанюка І.В., кримінальне провадження №12019090000000647 від 06.12.2019 року закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок вищевказаного наїзду на пішохода, та наслідків від нього, дружині загиблого [PERSON] , а також синам загиблого [PERSON] та [PERSON] завдано моральної шкоди. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду позивачам завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу загиблого. Викладене свідчить, що позивачі мають усі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їм шкоду. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "AUDI 100" д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дії якого був здійснений наїзд на [PERSON] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу №АО4493018 (чинного на дату ДТП). Дорожньо-транспортна пригода трапилась 05.12.2019, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173 х 12 = 50 076,00 грн.). Оскільки у загиблого [PERSON] є син [PERSON] , є дружина [PERSON] , а також ще один син [PERSON] то всім членам сім`ї загиблого, належить по 1/3 з загального розміру страхового відшкодування (50076,00), а саме по 16 692,00 грн. На даний момент ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не проведено оплату по виплаті страхового відшкодування пов`язаного із вищезазначеним дорожньо-транспортним випадком. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, смерть потерпілого настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди. Зокрема, відповідно висновку судово-медичної експертизи №224 від 06.01.2020 року смерть [PERSON] наступила від набряку та набухання речовини головного мозку, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, шлуночки та в речовину головного мозку, в м`які тканини голови, раною волосистої частини, саднами та синцем в ділянці обличчя. Окрім цього, варто також зазначити і те, що відповідно до висновку №СЕ-19/109/26-2872ІТ/19 від 28.12.2019 року інженерно-транспортної експертизи, робоча гальмівна система автомобіля марки "AUDI 100" д.н.з. [NUMBER] , знаходилась у стані часткової відмови, виявлена несправність робочої гальмівної системи у вигляді відсутності заднього лівого гальмівного механізму та розламу гальмівного трубопроводу (і його заклепування), який веде до заднього лівого гальмівного механізму, і носить експлуатаційний характер і виник до настання ДТП. Відповідачем порушено вимоги пункту 12.2; 12.4; та 12.3 Правил дорожнього руху України. У відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР України в ситуації, склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-траспортною пригодою відповідач не повинен був рухатись автомобілем із несправною гальмівною системою. Крім цього, у відповідності до ПДР відповідач повинен був рухатись даною ділянкою дороги із швидкістю, яка не перевищує 50 км/год., а з моменту виникнення для нього перешкоди для руху - негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху, здійснити маневр перешкоди. Проте, всупереч вимогам ПДР, відповідач рухався зі швидкістю 76-83 км/год. Дані обставини встановлені експертизами, а також підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2020 року. Незважаючи на те, що кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в діях відповідача вбачаються ознаки складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 121,124 КУпАП, а саме щодо перевищення встановлених обмежень швидкості руху та керування ним транспортним засобом у технічно несправному стані, перебувають у причинно наслідковому зв`язку з настанням ДТП, та наслідками від нього. Внаслідок загибелі [PERSON] , позивачам, завдано моральну шкоду, яка виявилась у тому, що сини втратили сильного, доброго, коханого батька, який завжди був опорою і підтримкою, який їх ростив та виховував. Також, батько підтримував їх як морального та і матеріально. Покійний дуже любив своїх внуків та дуже часто проводив час з ними. Часто водив та забирав їх зі школи. Дружина втратила люблячого чоловіка, дана втрата ще тривалий час буде супроводжувати її, а також покладає на неї важкий тягар одній та без сторонньої допомоги належно виховувати дітей. З загиблим вони спільно проживали 43 подружнього життя. За час подружнього життя вони виростили двох синів, а останнім часом і допомагали синові виховувати внуків. Повернення до звичного ритму життя, вже більше не є можливим, а нормалізація життя перебуватиме надзвичайно великих зусиль, часу та грошей. Незважаючи на те, що пройшов вже час, позивачі постійно думають про померлого, та не можуть змиритися з тим, що його вже немає. Також, покійний часто сниться позивачам, через що останні втратили нормальний, спокійний сон, часто просинаються вночі, внаслідок чого погіршився стан їхнього здоров`я. Крім цього, позивачі часто згадують померлого у розмові про те, який він був, як їм стало важко тепер без нього і що тепер ніколи не почують його голосу, його прохання, не поділяються з ним своїми досягненнями, успіхами та планами, не пожаліються йому на важкості, які їх спіткали, не розкажуть про свої досягнення. Незважаючи на те, що загиблий був пенсійного віку, з метою покращення матеріального та соціального становища сім`ї, останній працював машиністом крана автомобільного у Філії приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» «Перспектив». Загиблий досить непогано заробляв на вищевказаній роботі, середній щомісячний дохід [PERSON] становив приблизно 14000 грн. Після смерті [PERSON] значно погіршився і матеріальний стан позивачів, адже загиблий фінансово утримував дружину та допомагав синам, що також призводить до моральних страждань. Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених позивачами моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати позивачів довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан її психологічного здоров`я, величину моральної шкоди позивачі оцінюють у 300 000,00 грн. Проте, враховуючи частку моральної шкоди, яка підлягає відшкодуваню за рахунок ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 50076,00 грн., то решта суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, становить 249924,00 грн., з яких: 124 962,00 грн. на користь дружини [PERSON] ; 62481,00 грн. на користь сина [PERSON] ; 62481,00 грн. на користь сина [PERSON] . У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вань І.Р. подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та зазначає, що позивачами не доведено, що відповідач є належним відповідачем по справі, діями якого позивачам заподіяно шкоди. Позовна заява необґрунтована, та не містить даних про те, яким доказами підтверджуються викладені обставини. Позивач звернувся з позовом до суду не до держави України в особі того чи іншого органу, діями яких заподіяно шкоду, на думку позивача, а до фізичної особи, щодо якої кримінальне провадження, як зазначено у позовній заяві закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення за ч.2ст.286 КК України. Відповідач [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, оскільки у кримінальному провадженні, на яке посилається позивач, [PERSON] не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, не висунуто обвинувачення, з огляду на відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення. У кримінальному провадженні відповідач [PERSON] мав процесуальний статус - свідка, був допитаний як свідок щодо обставин ДТП. Дійсно, як зазначено у позовній заяві, у справах, за фактом ДТП, несуть відповідальність щодо обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки володільці джерела. В той час, позивач не обґрунтував ту обставину, що смерть потерпілого перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із діями водія [PERSON] , який керував транспортним засобом - Автомобілем "AUDI 100" д.н.з. [NUMBER] , вчинив ДТП та заподіяв смерть потерпілому пішоходу. Позивач у позовній заяві зазначає, що смерть потерпілого [PERSON] наступила внаслідок наїзду на нього, як на пішохода, автомобілем, за кермом якого перебував [PERSON] , але це не відповідає дійсності, бо смерть потерпілого настала не від наїзду на нього, оскільки [PERSON] наїхав на труп, якого через складні погодні умови та темну пору доби, не бачив на дорозі та його смерть не має причинно-наслідкового зв`язку. Представник позивачів у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Судом встановлено, що 05.12.2019 біля 18-18 год. по вул.Станіславська м.Городенка Івано-Франківської області на автодорозі Р-20 «Снятин-Тязів» трапилась ДТП, у якій водій автомобіля марки «Ауді 100» р.н. [NUMBER] [PERSON] рухаючись в напрямку м.Снятин допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння лежав на проїзній частині дороги. Унаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 09.12.2019 року [PERSON] , який народився [INFO] , помер [INFO] . За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №12019090000000647 від 06.12.2019 року та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області Гоцанюка І.В. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019090000000647 від 06.12.2019 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №224 від 06.01.2020 смерть [PERSON] наступила від набряку та набухання речовини головного мозку, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки, шлуночки та речовину головного мозку, в м`які тканини голови, раною волосистої частини, саднами та синцем в ділянці обличчя. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації в крові - 2,51 проміле, в сечі - 3,75 проміле, що при житті відповідає сильному алкогольному сп`янінні. У відповідності до висновку №СЕ-19/109/26-872ІТ/19 від 28.12.2019 інженерно-траспортної експертизи, робоча гальмівна система автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] знаходиться у стані часткової відмови, виявлена несправність робочої гальмівної системи у вигляді відсутності заднього лівого гальмівного механізму та розламу гальмівного трубопроводу (і його заклепування), який веде до заднього лівого гальмівного механізму, носить експлуатаційний характер і виник до настання ДТП. Рульове керування автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] знаходилось у технічно справному стані. Згідно висновку інженерно-транспорної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму ДТП» №СЕ19/109/13/3-184ІТ/20 величина швидкості руху автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] виходячи із довжини зафіксованих слідів гальмування становить 76…83 км/год. Відповідно до висновку інженерно-транспорної експертизи за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічне дослідження» №СЕ-19/109/26-871ІТ/19 від 30.01.2020, наїзд автомобілем марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] на пішохода [PERSON] відбувся на проїзній частині вул. Станіславській, що у м.Городенка та відносно елементів дороги у поперечному напрямку знаходиться у межах переміщення автомобіля зафіксованими слідами гальмування, а у повздовжньому напрямку у місці що передує початку сліду волочіння, який зафіксований на відстані 0,2 м. від сліду №3 та 2.3 м. від осьової лінії дорожньої розмітки. Згідно висновку експерта №СЕ-19/109/13/3-265ІТ/20 від 10.04.2020 величина максимально допустимої швидкості руху автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] по умовах видимості дороги в напрямку руху становить біля 94…100 км/год., в залежності від коефіцієнту зчеплення його коліс із дорожнім покриттям. Водій автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] повинен був керуватися вимогами пункту 12.2, 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України. У відповідності до вимог вказаних пунктів ПДР в ситуації, яка склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій [PERSON] не повинен був рухатись автомобілем із несправною гальмівною системою однак, діючи всупереч вимогам вказаного пункту ПДР України, із технічної точки зору, рухатись даною ділянкою дороги із швидкістю, яка не перевищує 50 км/год., а з моменту виникнення для нього перешкоди для руху ( появ в полі зору водія, лежачого пішохода [PERSON] на правій смузі руху) - негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечно для інших учасників руху, здійснити маневр перешкоди. Водій автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , рухаючись із швидкістю 76…83 км/год., та за умов справної гальмівної системи автомобіля, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення перешкоди для руху, за умов справної гальмівної системи. Водій автомобіля марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , рухаючись із швидкістю 76…83 км/год., не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода [PERSON] шляхом своєчасного застосування маневру об`їзду з моменту виникнення перешкоди для руху, за умов справної гальмівної системи. Таким чином, в ході розслідування кримінального правопорушення встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода трапилась унаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, знаходився у лежачому положенні на проїжджій частині дороги, не виділивши себе для своєчасного виявлення іншими учасниками руху, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. В ході розслідування кримінального правопорушення встановлено, що водій [PERSON] безпосередньо перед наїздом на пішохода рухався із перевищенням максимально допустимої швидкості руху у населених пунктах, однак як і при вибраній ним швидкості руху 76…83км/год., так і за умов руху із допустимою швидкістю в населених пунктах (50 км/год.) не мав технічної можливості своєчасно зупинити автомобіль марки «AUDI 100», реєстраційний номер [NUMBER] у межах віддалі у 33,9 м., а тому перевищення водієм [PERSON] швидкості руху не знаходиться у причинному зв`язку із вчиненням ДТП і відповідно в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2ст.286 КК України, але вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 121, 122 КУпАП. Постанова в порядку, визначеному ст.ст. 303, 304 КПК України до слідчого судді не оскаржувалася, набула законної сили. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). Обставини вчинення ДТП та спричинення смерті [PERSON] не можна вважати непереборною силою в розумінні положень ЦК України. Перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння та порушення ним ПДР не є умислом, оскільки відповідачем не доведено, що [PERSON] свідомо допустив дії, внаслідок яких загинув. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). За частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Заподіяння моральної шкоди дружині та синам потерпілого доведено безпосередньо фактом спричинення смерті їх чоловіка та батька джерелом підвищеної небезпеки, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування їм моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача. За статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Органом досудового слідства встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП за участю транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач [PERSON] . Таким чином, за п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди настає незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП. Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , стверджується, що [PERSON] [INFO] на момент смерті [PERSON] перебували з ним в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 21.09.1976 року у Вікнянській сільській раді, актовий запис №5. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вікнянською сільською радою Городенківського району Івано-Франкіської області [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження [INFO] зроблено запис №13, батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Вікнянською сільською радою Городенківського району Івано-Франкіської області [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про народження 02.10.1977 року зроблено запис №13, батьки: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно копії довідки виконавчого комітету Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №172 від 21.05.2020 встановлено, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - невістка; [PERSON] , [INFO] - внук; [PERSON] , [INFO] - внука; [PERSON] , [INFO] - син. Таким чином, позивачка [PERSON] , яка є дружиною померлого [PERSON] та позивачі: [PERSON] , [PERSON] , які є синами померлого [PERSON] , мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їхнього чоловіка та батька. Враховуючи наведене, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, приходжу до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка та батька позивачів, оскільки за недоведеності відповідачем факту виникнення такої шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого обов`язок з її відшкодування відповідно до вимог статей 1167, 1187 ЦК України покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини. Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та батька слід також враховувати характер стосунків позивачів та померлого за час його життя: сімейний стан позивачів, ступінь близькості. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] його дружина [PERSON] досягла пенсійного віку, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Сини [PERSON] та [PERSON] досягли повноліття. У [PERSON] була власна сім`я. Однак, незважаючи на те, що загиблий [PERSON] був пенсійного віку, з метою покращення матеріального та соціального становища сім`ї, останній працював машиністом крана автомобільного у Філії приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» «Перспектив», середній щомісячний дохід якого становив приблизно 14000 грн., що підтверджується копією довідкою про доходи Філії приватного акціонерного товариства «Зернопродукт МХП» «Перспектив». Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати, що позивачі без сумніву зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати чоловіка та батька, однак заявлений розмір моральної шкоди є завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідача, те, що саме загиблий порушив правила безпеки руху, перебував у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи невідворотність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивачів, пов`язаних із втратою чоловіка та батька, виходячи з принципу розумності і справедливості, розмір моральної шкоди слід визначити: дружині [PERSON] , [INFO] - в сумі 50 000 грн.; сину [PERSON] , [INFO] - в сумі 20 000 грн. та сину [PERSON] , [INFO] в сумі 20 000 грн. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 (провадження № 61-40790св18) та від 27 січня 2021 року у справі № 607/15258/19 (провадження № 61-4431св20). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 2 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України,

Outcome: partial