Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки та права на реєстрацію права власності на земельну ділянку, згідно із яким [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON]. [PERSON] заповіту не залишила. Спадкоємцем за законом першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України є позивач [PERSON] та дочка померлого [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовилась. За життя [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте помер, не завершивши її та не отримавши правовстановлюючого документа на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,70 га, розташованої на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області - державного акта на право власності на земельну ділянку. Юридично оформити прийняття зазначеного спадкового нерухомого майна спадкоємець позбавлений можливості, так як позивач звернувся до державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори, де йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку і рекомендовано звернутися до суду з даного питання. Просить суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,70 га, яка розташована на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO], та визнати за нею право на реєстрацію права власності на земельну ділянку. Представник позивача [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Шевчук П.П., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Від учасників процесу до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст. 158 ЦПК України, у зв'язку з чим в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу, не здійснюється. Суд, вивчивши вимоги позову, дослідивши докази в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.09.2007 року [PERSON] помер [INFO] в с. Сабарівка Оратівського району Вінницької області. Згідно із повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.07.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.05.1975 року, після чого дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до довідки № 293 від 17.07.2017 року виданої Сабарівською сільською радою Оратівського району Вінницької області про те що, в погосподарській книзі Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області (книга № 2, особовий рахунок [NUMBER]) [PERSON] народився [INFO] в с. Дівинська Гатчинського району Ленінградської області помер [INFO]. На день смерті був зареєстрований і постійно проживав в [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані та проживали на день смерті спадкодавця слідуючі особи: дружина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги є дружина [PERSON] та дочка [PERSON] [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась про що, написала відповідну заяву. Відповідно до постанови державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори № 466/02-31 від 25.07.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,70 га, розташовану на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, після смерті [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно до п. 2 розпорядження Оратівської РДА № 321 від 03.06.2008 року про передання у власність земельні ділянки із земель запасу Сабарівської сільської ради загальною площею 53,34 га для ведення особистого селянського господарства та видати державні акти на право власності на землю жителям с. Сабарівка, згідно додатку. Згідно додатку розпорядження Оратівської РДА № 321 від 03.06.2008 року список громадян с. Сабарівка, яким надаються у власність земельні ділянки із земель запасу на території Сабарівської сільської ради зазначено за № 9 [PERSON], площа земельної ділянки 0,70 га. Згідно довідки № 124/0/191-17 від 16.08.2017 року виданої відділом в Оратівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області станом на 01.01.2017 року середня нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,70 га на території Сабарівської сільської ради за межами с. Сабарівка становить 20483 грн. Станом на 01.01.2007 року становить 7347грн. Згідно довідки № БП-205/0-0.31-257/131-17 від 16.08.2017 року виданої відділом в Оратівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,70 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області на ім'я [PERSON] - відсутній. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Згідно з абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. За наведених обставин судом встановлено, що померлому [PERSON] за життя належала земельна ділянка площею 0,70 га, яка розташована на території Сабарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, яку успадкувала дружина [PERSON], тому позивач має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки і воно (право) підлягає спадкуванню ним, як спадкоємцем за законом першої черги. Отже, суд дійшов висновку про захист права позивача у спосіб визнання за ним права на завершення приватизації та визнання за ним права на реєстрацію права власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.1 6 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. На підставі ст.ст. 16, 346, 1216, 1225,1258, 1261, 1268 ЦК України, ст. 81, 125 та Перехідних положень ЗК України,

Outcome: approved