Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] , від імені якого діє його представник - адвокат Харченко К.С., звернувся до суду із зазначеним позовом до ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», в якому просив: - скасувати рішення державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова Олександра Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 4728564 від 10 червня 2019 року щодо державної реєстрації договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 червня 2015 року, видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/Білоусов В.М.; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму понесених судових витрат, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:007:0587 площею 4,3001, що розташована на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області, на підставі Розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №426 від 04 червня 2018 року. 30 липня 2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю агрофірмою «РАССВЕТ» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки зі строком дії до 31 грудня 2028 року. Проте, під час реєстрації вказаного договору оренди земельної ділянки стало відомо, що вона вже перебуває в оренді у товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» на підставі договору оренди від 11 червня 2018 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису 31936819 від 11 травня 2018 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:007:0587 за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11.06.2018, видавник: ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ»/Білоусов В.М., внесений державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим Олександром Сергійовичем. Однак, позивач не підписував жодних договорів оренди та актів приймання-передачі земельної ділянки з відповідачем, підписи, якщо вони містяться на вказаних документах, є підробленими. Також, як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, право оренди земельної ділянки зареєстровано 11 травня 2018 року на підставі начебто укладеного договору оренди між позивачем та відповідачем 11 червня 2018 року. При цьому, право власності позивача на земельну ділянку зареєстровано лише 24 липня 2018 року, тобто через два місяці після реєстрації права оренди, що також ставить між сумнів правомірність вказаного договору оренди та оскаржуваного рішення про його держану реєстрацію. Крім того, такий договір оренди укладений 11 червня 2018 року, а зареєстрований 11 травня 2018 року, що свідчить про відсутність підстав для внесення відповідного запису. Оскільки об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, у зв`язку з існуванням вказаного запису про право відповідача на оренду земельної ділянки, внесеного на підставі договору, який позивач не укладав, він позбавлений можливості зареєструвати договір оренди землі, укладений з ТОВ АФ «РАССВЕТ» та передати земельну ділянку останньому. Існування оскаржуваного рішення про державну реєстрацію договору оренди порушує право позивача на здійснення права власності, гарантоване ст. 41 Конституції України та ст.ст. 319, 321 ЦК України. Отже позивач вважає, що для відновлення права позивача передати в оренду належну їй земельну ділянку ТОВ АФ «РАССВЕТ» необхідно встановити неукладеність договору оренди між позивачем та відповідачем та скасувати рішення державного реєстратора. В судовому засіданні представник позивача адвокат Харченко К.С., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також зазначив наступне. З моменту укладення договору оренди земельної ділянки з ТОВ агрофірма «РАССВЕТ», останнє фактично користується земельною ділянкою, з його фактичного володіння земельна ділянка не вибувала по теперішній час. Позивач мав намір з метою підтвердження викладених в позову обставин провести по даній справі судову почеркознавчу експертизу, з цією метою позивач та її представник намагалися розшукати та отримати оригінал спірного договору оренди земельної ділянки. Оригінал договору не може знаходитись у позивача, оскільки він його не підписував, відсутній у реєстратора, та може бути лише у відповідача. В зв`язку з тим, що отримати оригінал договору не надалося можливим, позивач позбавлений можливості провести по справі судову почеркознавчу експертизу. Аргументи учасників справи. Представником відповідача ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» - адвокатом Чуб С.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, наданий відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. 11 червня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір належної позивачу земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:007:0587, який був зареєстрований державним реєстратором Радіоновим О.С. у встановленому законом порядку 11 травня 2018 року, номер запису 31936819. До державного реєстратора були надані всі передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи. За результатами перевірки поданих документів державним реєстратором не було виявлено недоліків документів, які б могли призвести до зупинення або відмови у задоволенні заяви про реєстрацію, а також ним було перевірено відповідність реєстраційних дій в доступних для нього державних реєстрах щодо права власності та обтяжень земельної ділянки і, відповідно, було зареєстровано договори оренди земельної ділянки. Тобто, записи про державну реєстрацію Договору були вчинені законно та відповідно до належно поданих документів. Виходячи з презумпції правомірності правочину, саме на позивача покладається обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним. Жодних доказів та будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про те, що позивач не підписував договір оренди, позивачем суду не надано. Позивач підписав договір та надав добровільно всі необхідні документи для його державної реєстрації. Зазначив, що під час реєстрації нерухомого майна, у випадку наявності будь-яких договорів оренди, державний реєстратор повинен був оповістити позивача про такі обставини, а тому позивачу було відомо про укладення договорів оренди і схвалено такі договори і після всіх реєстраційних дій. Крім того, представник відповідач вказує, що даний спір має публічно-правовий характер, оскільки у даному випадку оскаржується рішення державного реєстратора, а тому спір та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що відповідає практиці Верховного Суду. В судове засідання представник відповідача Чуб С.В. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Від третьої особи ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» 14 травня 2021 року надійшли письмові пояснення за підписом директора ТОВ АФ «РАССВЕТ» Піменова В.Є., в яких останній зазначив наступне. Дійсно, 30 липня 2018 року між позивачем та ТОВ АФ «РАССВЕТ» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6325180500:04:007:0587 зі строком дії до 31 грудня 2028 року. Проте, під час реєстрації вищезазначеного договору стало відомо про перебування земельної ділянки в оренді у відповідача, але останній так і не приступив до виконання договору, користування земельною ділянкою фактично не здійснює, весь час обробку земельної ділянки здійснює саме ТОВ АФ «РАССВЕТ» на підставі укладеного, але не зареєстрованого договору оренди, та здійснює відповідні платежі за оренду земельної ділянки. Отже, третя особа вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судове засідання представник третьої особи ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» не з`явився, за підписом директора ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» Піменова В.Є. надана суду заява про розгляд справи у відсутність представника третьої особи. Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 травня 2021 року клопотання представника позивача Харченка К.С. про витребування доказів задоволено; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» оригінал договору оренди землі від 11 квітня 2015 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 6325180500:04:007:0587, укладений між [PERSON] та ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ»; витребувано з Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області витребувати копії документів, на підставі яких державним реєстратором Радіоновим Олександром Сергійовичем Харківської районної державної адміністрації Харківської області було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №4728564 від 10 червня 2019 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6325180500:04:007:0587, за договором оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 червня 2015 року, видавник: ТОВ «Агрофірма Престиж»/Білоусов В.М. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 жовтня 2021 року Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» та Відділу державної реєстрації Харківської районної державної адміністрації Харківської області встановлений строк для виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 14 квітня 2021 року про витребування доказів - до 29 жовтня 2021 року до 09 години 15 хвилин. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. На підставі Розпорядження Харківської районної державної Харківської області №426 від 04 червня 2018 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки гр. [PERSON] », виданого Головою районної державної адміністрації Раїною Ю.І. , позивачу [PERSON] була виділена в натурі (на місцевості) та передана у власність земельна ділянка № [NUMBER] площею 4,3001, кадастровий номер 6325180500:04:007:0587 із земель КСП «Липці», яка розташована за межами населеного пункту на території Веселівської сільської ради Харківського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] 24 липня 2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42291244 від 30 липня 2018 року 12:00:07 реєстратором Харківської філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області на підставі вищевказаного Розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області №426 від 04 червня 2018 року (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №236932968 від 14 грудня 2020 року). 30 липня 2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма «РАССВЕТ» укладено договір оренди землі, згідно умов якого позивач передав в оренду ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:007:0587 площею 4,3001 га, строк дії договору до 31 грудня 2028 року. ТОВ агрофірмою «РАССВЕТ» надані копії відомостей на виплату грошей, згідно яких ТОВ агрофірма «РААСВЕТ» виплатило [PERSON] 21 грудня 2019 року -11827,47 гривень та 30 грудня 2020 року - 11827,44 гривень. Державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим Олександром Сергійовичем здійснено реєстрацію речового права на земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:007:0587 площею 4,3001 га, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47285640 від 10 червня 2019 року 17:19:34 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 червня 2018 року, видавник: ТОВ«АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ»/ [PERSON] , номер запису про інше речове право №31936819 від 11 травня 2018 року (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №236932968 від 14 грудня 2020 року). Вищезазначену реєстрацію здійснено на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень земельної ділянки кадастровий номер 6325180500:04:007:0587, подану державному реєстратору уповноваженою особою ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», реєстраційний номер заяви 28142426, дата та час реєстрації заяви 11.05.2018 14:49:53. До суду надано копію договору оренди землі, укладеного 11 червня 2018 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ», згідно умов якого останній передав в оренду ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:007:0587, загальною площею 4,3001 га строком на 10 років. Справжність договору оспорюється позивачем. ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» 10 березня 2020 року звернулось до Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо факту викрадення 10 березня 2020 року з транспортного засобу оригіналів документів, у тому числі оригіналу договору оренди земельної ділянки від 03 вересня 2015 року, що оспорюється (заяву прийнято та зареєстровано 10.03.2020, талон - повідомлення № 171292). На цей час досудове розслідування триває, про що вбачається з відповіді на адвокатський запит слідчого управління ГУНП в Харківській області від 19.10.2021 № 23956/119-24-2021. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої статті 10 вказаного Закону реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно; відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом. Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заява подана неналежною особою або подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Отже, до кола повноважень реєстратора входить перевірка повноважень особи заявника, дослідження документів на предмет їх відповідності вимогам законодавства, визначення факту виникнення в заявника речового права на нерухоме майно або ж його обтяження. Відповідно до положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Статтею 125 Земельного кодексу передбачено що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною п`ятою статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Правові, економічні, організаційні засади створення у складі державного земельного кадастру єдиної системи державної реєстрації речових прав на земельні ділянки та інше нерухоме майно, обмежень цих прав регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Цей Закон регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості. Відповідно до статті 2 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Частиною 2 статті 3 Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Як встановлено судом, реєстрацію речового права на земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:007:0587 загальною площею 4,3001 га, здійснено державним реєстратором Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіоновим Олександром Сергійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47285640 від 10 червня 2019 року 17:19:34 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - договору оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 11 червня 2018 року, видавник: ТОВ«АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ»/Білоусов В.М., номер запису про інше речове право №31936819 від 11 травня 2018 року. Згідно із ч.3 ст. 26 Закону № 1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц в постанові від 16.06.2020 року, відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. У ході перегляду судових рішень щодо визнання договорів оренди недійсними з підстав вчинення підписів на останніх не орендодавцем, а іншою особою від його імені, містяться висновки про те що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. В постанові Верховного Суду у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18) від 05 серпня 2021 року суд зазначив, що реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Як встановлено судом, [PERSON] вищевказана земельна ділянка належить на підставі Розпорядження Харківської районної державної Харківської області №426 від 04 червня 2018 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки гр. [PERSON] », виданого Головою районної державної адміністрації Раїною Ю.І. 30 липня 2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю агрофірма «РАССВЕТ» укладено договір оренди землі, згідно умов якого позивач передав в оренду ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» земельну ділянку кадастровий номер 6325180500:04:007:0587 площею 4,3001 га, строк дії договору до 31 грудня 2028 року, під час реєстрації вказаного договору стало відомо, що вказана земельна ділянка перебуває в оренді у ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ». Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, що має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Позивач у своїй позовній заяві зазначає підставу, що свідчить про неукладеність спірного договору, відсутність його підпису як сторони договору, тобто відсутність волевиявлення останнього на укладення такого договору, посилаючись на те, що підпис у спірному договорі виконаний від імені [PERSON] не ним особисто, а невідомою йому особою. Виходячи зі змісту обставин, зазначених позивачем в обґрунтування позовних вимог, вирішальним є ідентифікація виконавця підпису в спірному договорі, що можливо довести лише певними засобами доказування, якими у даному випадку є проведення по справі судової почеркознавчої експертизи, предметом дослідження якої має бути підпис особи в оригіналі документу. Як встановлено судом, позивачем та його представником вичерпані всі процесуальні можливості для виконання обов`язку подання суду доказу на підтвердження своїх доводів про підроблення підпису від імені позивача в спірному договорі - оригіналу договору земельної ділянки, про що свідчать надані адвокатські запити до правоохоронних органів, отримання інформації з електронного реєстру Державного реєстру речових прав щодо реєстраційної справи на спірну земельну ділянку, звернення до суду з клопотаннями про витребування доказів. На виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем були надані документи на підтвердження відсутності у нього оригіналу спірного договору оренди. При цьому, відповідач зазначив, що зазначений документ був викрадений. ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» 10 березня 2020 року звернулось до Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо факту викрадення 10 березня 2020 року з транспортного засобу оригіналів документів, у тому числі оригіналу договору оренди земельної ділянки від 03 вересня 2015 року, що оспорюється (заяву прийнято та зареєстровано 10.03.2020, талон - повідомлення № 171292). На цей час досудове розслідування триває. Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п, 10, 24 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, оригінали документів, що подаються державному реєстратору, у тому числі оригінали договорів, після проведення реєстраційних дій не зберігаються у реєстратора та невідкладно повертаються заявнику. Відсутність оригіналу договору у державного реєстратора також підтверджується відповіддю Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 23.10.2021 № 01-22/1973 за підписом першого заступника голови райдержадміністрації Усова В. на адвокатський запит представника позивача. Відсутність оригіналу спірного договору оренди виключило можливість призначення судової почеркознавчої експертизи для спростування або підтвердження виконання підпису у спірному договорі особисто позивачем, оскільки для проведення експертизи документа необхідний його оригінал. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надані докази, які б свідчили про те, що його мати не підписувала договір оренди, повністю спростовуються сукупністю активних дій позивача, спрямованих на отримання та надання до суду таких доказів. Виходячи з пояснень позивача про підроблення підпису у спірному договорі, суд вважає, що оригінал такого договору може бути наданий лише відповідачем, як особою, яка уклала договір оренди земельної ділянки та звернулася із заявою щодо його реєстрації. У статті 13 ЦК України зазначені наступні межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Факт реєстрації права оренди за відсутності належним чином укладеного договору оренди не відповідає загальному принципу цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, визначеному п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та свідчить про зловживання орендарем цивільним правом, тому відповідно до згаданої норми ст. 13 ЦК України таке право не підлягає захисту. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону на час укладення спірного договору) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/247/16, суд звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Отже, системно аналізуючи законодавство, яке регулює дане питання, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц від 16.06.2020 року, суд приходить до висновку про неукладеність спірного договору, у зв`язку з чим приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У праві України доктрина venire contra factum proprium (суперечливої поведінки), проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення. Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14. Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Крім того, висновок суду про неукладеність спірного договору оренду земельної ділянки підтверджується непрямими доказами, а саме відомостями на виплату грошей ТОВ агрофірма «РАССВЕТ» позивачу за період 2019-2020 років за користування належною йому спірною земельною ділянкою, що свідчить про те, що земельна ділянка не вибувала з користування ТОВ агрофірма «РАССВЕТ», що повністю узгоджується з доводами позивача про те, що він не передавав в оренду земельну ділянку іншій особі. Та обставина, що належною позивачу земельною ділянкою фактично користується ТОВ агрофірма «РАССВЕТ», відповідачем жодним чином не спростована. З приводу доводів представника відповідача про те, що справу необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає наступне. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 823/588/16 висловила позицію про те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Велика Палата Верховного Суду вважає, що такий спір має приватноправовий характер та не може бути розглянутий за правилами адміністративного судочинства. Щодо судових витрат. У своїй позовній заяві позивач просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати, на професійну правничу допомогу. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно платіжного доручення №К-3 від 16 грудня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 840,80 гривень. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень. З приводу розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В ході судового розгляду представник позивача [PERSON] - Харченко К.С. , діючи в інтересах позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» на користь [PERSON] понесені витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у загальному розмірі 7000 гривень. В обґрунтування заяви посилався на те, що 10 липня 2020 року між Адвокатським бюро «Дмитра Ципліцького» та [PERSON] був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги №100620-1. Позивачем фактично було понесено витрати на правову допомогу в розмірі 7000 гривень, на підтвердження чого представником надані відповідні докази. В обґрунтування зазначених витрат представником позивача надані суду наступні докази: Договір про надання правничої допомоги №100620-1 від 10 липня 2020 року, акти виконаних робіт №000518 від 07 грудня 2020 року, №000343 від 19 травня 2021 року, №00482 від 19 травня 2021 року, №000482 від 08 вересня 2021 року, №000504 від 20 вересня 2021 року, та рахунки до них, а також квитанції про сплату послуг на загальну суму 7000 гривень. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, виходячи з наведених правових положень, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. За змістом статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Разом з тим, представник відповідача не надав жодних пояснень з приводу вирішення питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, не висловив своїх міркувань та заперечень з приводу поданої представником позивача заяви. У постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року по справі №910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. ВС зауважив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Від представника відповідача клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката та заперечень стосовно неспівмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом цивільної справи, не надходило. Так, представником позивача наданий договір про надання правової (правничої) допомоги №100620-1 від 10 липня 2020 року, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Дмитра Ципліцького», відповідно до п. 4.1 якого, вартість наданих правових (правничих) послуг адвокатське бюро розраховує самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання правової (правничої) допомоги, виходячи із розрахунку: одна година роботи (надання правової/правничої допомоги, крім участі у судових засіданнях) - 800 гривень, мінімальна тарифікація - 10 хвилин та виставляє клієнту відповідний рахунок. Окрім цього, представником позивача надані акти виконаних робіт з детальним описом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), зокрема: підготування, формування та подання позовної заяви; складання документів (підготування, направлення відповідачу заяви про зміну предмету позову та підготування заяви про залучення третьої особи); підготування та подання до суду заяви по витребування доказів; підготування, направлення сторонам та подання до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів; представництво інтересів у Харківському районному суді Харківської області. При цьому, судом встановлено, що сторони в Договорі встановили вартість таких послуг. Із матеріалів справи та наданих представником позивача документів на підтвердження несення позивачем витрат по сплаті правничої допомоги адвоката вбачається, що такі дії представника відповідають умовам договору про надання правової допомоги. Витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а також з обсягом, наданих адвокатом послуг та значенням справи для сторони. Представником позивача також надані копії квитанції щодо перерахування позивачем на користь адвокатського бюро «Дмитра Ципліцького» грошових коштів в рахунок сплати за наданні послуги за Договором про надання правової (правничої) допомоги 10 липня 2020 року на загальну суму 7000 гривень. За таких обставин витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з ТОВ «АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ» у повному обсязі на суму 7000 гривень, оскільки зазначена сума повністю підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі №635/8598/20, є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відповідач клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката на виконання вимог ч. 6 ст. 137 ЦПК України не заявив. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі у розмірі 7000 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved