Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело» про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його матері [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 8,200 га, що розташована на території Марянівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області. За життя мати 02.12.2008 р. уклала з ТОВ «Джерело» договір оренди цієї земельної ділянки строком на 7 років. 28.07.2012 року мати померла. Спадщину після смерті матері отримав він, відповідно до чого до нього перейшло право приватної власності на зазначену земельну ділянку. У звязку із закінченням строку дії договору у передбачений законом строк звернувся до ТОВ «Джерело» з вимогою повернути належну йому земельну ділянку, проте відповідач відмовився повернути зазначену земельну ділянку, з посиланням на те, що вищевказаний договір оренди земельної ділянки зареєстровано у Жовтоводському відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр» ДЗК лише 20.07.2010 року, тому дія договору за таких обставин продовжена до 20.07.2017 року. Відтак, оскільки відповідач відмовляється повернути земельну ділянку з посиланням на існування договору оренди землі, просить суд визнати припиненим договір оренди землі та зобовязати відповідача повернути земельну ділянку. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засіданні не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача ТОВ «Джерело» двічі підряд в судові засідання 23.03.2016 року та 05.04.2016 року не зявився, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином згідно положень ст. 76 ЦПК України шляхом отримання відповідних судових повісток, про причину неявки суд не повідомлено, заперечення на позов та/або заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаних обставин, суд згідно з положенями ст. 224 ЦПК України вважає за можливим розглянути справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 8,200 га, що розташована на території Марянівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області. 02 грудня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Джерело» в письмовій формі укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з умовами якого [PERSON] передала ТОВ «Джерело» в строкове платне користувння належну їй вищевказану земельну ділянку строком на сім років. Даний договір зареєстровано у Жовтоводському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК» 20.07.2010 року за №041013800950, про що мається відповідний запис на примірнику договора /а.с.9-10/. Фактичну передачу земельної ділянки, якою користується відповідач ТОВ «Джерело», здійснено на підставі акту прийняття-передачі земельної ділянки в оренду від 02.12.2008 року, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.11/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 липня 2013 року спадкоємцем за законом після [PERSON], померлої 28 липня 2012 року є її син [PERSON] Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 8,200 га (кадастровий номер 1224583700:01:002:0066), яка розташована на території Марянівської сільської ради Пятихатського району, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.7,8/. Згідно з умовами п. 7 вказаного договору сторони встановили, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк при всіх інших рівних умовах. У разі, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення терміну оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення терміну оренди, цей договір вважається пролонгованим на наступні 5 років і на тих самих умовах. У разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. 04.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача з листом про відсутність наміру продовжувати строк укладеного договору оренди земельної ділянки сторін чи укладати з відповідачем будь-який інший правочин відносно вказаної ділянки, у звязку з чим просив відповідача повернути у належному стані земельну ділянку після спливу терміну дії договору оренди /а.с.30/. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Тобто, однією з істотних умов договору оренди є строк договору (ст.15 Закону України "Про оренду землі"). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ст.19 Закону України "Про оренду землі"). Зі змістом вказаної норми грунтуються і приписи п. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором. Згідно з ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі є чинним протягом строку, на який його укладено, після закінчення цього строку договір оренди припиняється (ст. 31 Закону України "Про оренду землі"). За змістом статей 18, 20 Закону України Про оренду землі (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. За приписами частини першої статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В даному випадку, сторони по справі дійшли згоди щодо істотних умов договорів оренди земельних ділянок, скріпивши 02.12.2008 року договір своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Факт моменту укладення договору сторін саме 02.12.2008 року також підтверджують фактичною передачею земельної ділянки орендареві 02.12.2008 року за відповідним актом. Відтак, відповідно до зазначених положень договору оренди та Закону України Про оренду землі в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Таким чином, моментом укладення договору в даному спорі є саме дата його підписання сторонами та фактичної передачі земельної ділянки власником орендареві 02.12.2008 року, що підтверджується правовою позицією Верхового суду України, викладеної у постанові по справі №6-162ц13 від 19.02.2014 року. Відтак, посилання позивача на закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки саме після спливу семирічного строку саме з моменту укладення договору та передачі земельної ділянки відповідачеві з 02.12.2008 року є обгрунтованим та підтвердженим наданим доказами. Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на якій його було укладено. За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Таким чином, оскільки строк дії договору оренди сторін на час розгляду справи сплив, договір не є пролонгованим на визначених у ньому умовах, проте відповідач після закінчення строку дії договору оренди продовжує володіти та користуватися земельною ділянкою позивача, доказів іншого до суду не надано і під час судового розгляду не встановлено, суд вважає обгрутованими вимоги позивача про визнання договору оренди сторін припиненим та про зобовязання відповідача повернути земельну ділянку позивачеві, у звязку з чим задовольняє позов у повному обсязі. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved