Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

В березні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" (надалі ПАТ «Ощадбанк») звернувся до суду з позовом, а в подальшому з уточненою позовною заявою (а.с.62) до відповідачів, в якому просили звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 20.09.2006 року за реєстровим № 2652, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №587 від 12.09.2006 року в розмірі 30545,52 грн , яка виникла станом на 08.06.2015 року, а саме: на житловий будинок №17 по вул. Ленінградській м. Роздільна Одеської області, загальною площею 54,05 кв.м, що належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб"єктом оціночної діяльності на момент продажу та встановити вищий пріоритет ПАТ "Державний Ощадбанк України" на предмет іпотеки перед іншими кредиторами. Крім цього просили виселити відповідачів з вище зазначеного житлового будинку із зняттям з реєстраційного обліку у Роздільнянському підрозділі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та стягнути з них судові витрати по справі.(а.с.2-4) Згідно наданого розрахунку борг [PERSON] перед банком станом на 08.06.2015 року склав 30545,52 грн, з яких: - прострочений основний борг по кредиту 16578,54 грн; - прострочені проценти за користування кредитом 5725,71 грн; - пеня за прострочений основний борг по кредиту 6055,58 грн; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом 1739,73 грн; - сума інфляційних втрат за прострочення сум по кредиту 445,96 грн.(а.с.61-64) Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ «Ощадбанк» не визнали, в подальшому в інші судові засідання на виклики суду не зявлялись, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України викликалися поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Про поважні причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило, письмових заперечень не надали. (а.с.36,37,40,41,58,76,83) Представник третьої особи - Роздільнянського районного підрозділу Головного управління ДМС України в Одеській області про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином кур"єрською поштою, в судове засідання не зявився, про причини не явки суд не повідомив. Представник позивача ПАТ «Ощадбанк» у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав повністю, в позовній заяві зазначили, що 12.09.2006 року між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №597 на суму 30000,00 грн строком до 30.09.2011 року на умовах, визначених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору 20.09.2006 року між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого позивачу з метою забезпечення зобов"язань за кредитним договором було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок №17 по вул. Ленінградська м. Роздільна Одеської області, належний [PERSON] на праві власності. В звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та іпотечного договору, виникла заборгованість, яка станом на 08.06.2015 року складає 30545,52 грн. Тому просили позовні вимоги задовольнити повністю. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позов ПАТ «Ощадбанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2006 року між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №597 у розмірі 30000,00 грн з кінцевим терміном повернення кредиту 30.09.2011 року, згідно якого Банк надав відповідачу кредитні кошти під 14% річних, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути отриману суму грошей та сплатити відсотки в обумовлений договором строк (а.с.18-19). ПАТ «Ощадбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши [PERSON] грошові кошти в сумі 30000,00 грн Ст.1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідач [PERSON] не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконував. В звязку з чим, рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.03.2014 року позовні вимоги ПАТ «Ощадбанк» до [PERSON] задоволено повністю, та стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості, яка станом на 06.12.2013 року в розмірі 23796,46 грн. Однак всупереч взятим на себе зобовязанням, позичальник [PERSON] свої зобовязання по поверненню кредиту не виконує. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 08.06.2015 року існує заборгованість перед ПАТ «Ощадбанк» в сумі 30545,52 грн, з яких: - прострочений основний борг по кредиту 16578,54 грн; - прострочені проценти за користування кредитом 5725,71 грн; - пеня за прострочений основний борг по кредиту 6055,58 грн; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом 1739,73 грн; - сума інфляційних втрат за прострочення сум по кредиту 445,96 грн. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки від 20.09.2006 року, відповідно до якого [PERSON] передала Банку в іпотеку нерухоме майно житловий будинок №17 по вул. Ленінградська, в м. Роздільна Одеської області, загальною площею 54,05 кв. м, в т.ч. житловою площею 40,95 кв. м, належний їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Роздільнянською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 29.06.1990 року по реєстру № 1182, зареєстрованого Роздільнянською філією Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в Реєстрі прав власності на нерухоме майно №15816490, в реєстровій книзі № 13 за № 218, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11623178 від 22.08.2006 року.(а.с.16-17) Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. З метою позасудового врегулювання спору відповідно до вимог ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку " іпотекодавцю направлялась письмова вимога про усунення порушення зобовязання та можливості звернення стягнення на предмет іпотеки без звернення до суду та виселення боржника з будинку. (а.с.5,7,8) Однак на момент розгляду справи у суді грошові вимоги банку боржником не задоволені, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі судового рішення. Ст. 7 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання Згідно ст.33 ч.1 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Сума боргу за кредитним договором з урахуванням пені, відсотків, комісії складає 30545,52 грн, вартість іпотечного майна 58058,00 грн, таким чином сума заборгованості співмірна вартості іпотечного майна, не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до ст.39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону. Згідно ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури, з дотриманням вимог цього Закону. Ст. 62 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Ч. 3 цієї статті передбачає, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеним ст. 58 зазначеного Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Тому суд вважає, що позовні вимоги Банку щодо звернення стгянення на будинок відповідачів, який перебуває в іпотеці, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження підлягають задоволенню, як і вимога щодо встановлення вищого пріоритету перед іншими кредиторами на предмет іпотеки. Однак суд вважає, що в частині позовних вимог, щодо виселення відповідачів із належного їм будинку та зняття їх з реєстраціїї за вказаною адресою належить відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч.1,2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предмет іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. За змістом ч.2 ст.40 закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Тому при виселенні мешканців житлових будинків чи житлових приміщень на підставі ч.3 ст.39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього закону, так і ч.2 ст.109 ЖК УРСР. \~\~\~ Відповідно до інформації Роздільнянського районного сектору головного управління державної міграційної служби України в Одеській області відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку по вул.Ленінградській, 17 м.Роздільна Одеської області. (а.с.33,31) Із матеріалів справи вбачається, що в іпотеку відповідачами передано будинок по вул.Ленінградській, 17 м.Роздільна, який не був придбаний за рахунок кредитних коштів, а тому підстав для виселення відповідачів з будинку в судовому порядку без надання їм іншого постійного житла, як про те просить Банк, не має. ( ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ Верховного суду України у справі №6-1049цс15 від 02.09.2015 року) Виходячи із правил ст.10 ч.2, ст.60 ч.ч.1,3,4 ЦПК України щодо засад змагальності сторін, обовязку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність підстав для виселення відповідачів з квартири без надання їм іншого постійного жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Позивачем понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 342,16 грн, які належить стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача (а.с.1). На підставі ст.ст.526, 589, 590, 591, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 33, 34, 38-40 Закону України Про іпотеку, ч.2,3 ст.109 ЖК України,

Outcome: approved