Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

24.07.2017 р. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Як зазначено в позовній заяві, що відповідно до договору № б/н від 25.03.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 р. проведено державну реєстрацію вказаних змін. Позичальник зобов'язався вчасно погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, та також інші витрати згідно умов договору. Позичальник (відповідач) підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача [PERSON] у заяві. Оскільки відповідач неналежним чином виконував умови договору, в зв'язку з чим, станом на 31.05.2017 року має заборгованість у розмірі 16118.55 грн., в т.ч. заборгованість за кредитом - 2533.40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10561.41 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1780.00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 743.74 грн. В добровільному порядку відповідач не погашає борг, тому позивач просить стягнути з нього вказану суму та понесені судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях позов ПАТ КБ "ПриватБанк" не визнавала, посилаючись на наступне. Відповідач [PERSON] дійсно звернувся до банку 25 березня 2009 року із заявою про відкриття йому рахунку та видачі платіжної картки. Платіжну банківську картку відповідач використовував для особистих потреб, а саме для отримання грошових коштів, переказаних від його матері та інших осіб, та для купівлі відповідних товарів чи послуг у безготівковій формі і в отриманні кредитного ліміту необхідності для нього не було, так як він не звертався до банку для отримання кредиту. Вищевказані наміри відповідача підтверджуються навіть тим, що кредитний ліміт на суму 1000 гривень був відкритий для нього майже через півтора року (відповідно до довідки банку 16 червня 2010 року) після оформлення платіжної банківської картки (25 березня 2009 року). Позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання договору кредиту з відповідачем та відповідно отримання ним «Умов та Правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» і «Тарифів Банку», щоб у сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг. Умови та Правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та «Тарифи банку» не можна вважати складовою частиною, укладеного між відповідачем та позивачем кредитного договору, якщо вони не містять підпису відповідача. З розрахунку заборгованості не вбачаються суми нарахувань окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, комісій, не можливо визначити звідки надходили кошти (від банку, інших осіб), коли був встановлений кредитний ліміт та перерахований на рахунок відповідача; за який період була нарахована пеня за неналежне виконання договору і за яку кількість днів прострочення, то він не може бути прийнятий до уваги судом як належний та допустимий доказ у справі, так як не містить достовірну повну інформацію про усі здійснені операції по рахунку, що мають для справи значення. З розрахунку заборгованості позивача в графі «Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)», де сума комісії визначена в розмірі 1780 гривень, не вбачається за які послуги банка нараховувалася дана комісія. Навіть тоді вказана комісія по розрахунку, коли не відбувалося жодних дій щодо перерахунку чи отримання платежів за допомогою платіжної картки. З даної графи розрахунку заборгованості також не зрозуміло, де була нарахована пеня (за який період), а де комісія. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 743.74 гривень штрафу (процентна складова), є необґрунтованими. З розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів даної справи, не можливо визначити порядок розрахунку процентної ставки, який би дозволив точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. З письмових пояснень позивача вбачається, що з квітня 2014 року формула нарахування процентів змінилася: у разі прострочення зобов'язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. При нарахуванні процентів на поточну та прострочену заборгованість крім поточного тіла кредиту до нього також додають нараховані вже відсотки та санкції, а також застосовують коефіцієнт процентної ставки в розмірі «2». Однак позивач не надав належних доказів про те, що відповідач брав на себе зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом з квітня 2014 року в подвійному розмірі при виникненні прострочених зобов'язань та за формулою, згідно якої нарахування процентів з квітня 2014 року здійснюється, в тому числі на нараховані проценти та санкції, навіть при належному виконанні ним своїх зобов'язань за кредитним договором. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі JV» 6-2879це16. А тому сума заборгованості по процентам визначена в розмірі 10561,41 гривень всупереч вимогам законодавства без відповідних обґрунтованих на те правових підстав. Відповідно до довідки позивача термін дії кредитної картки, виданої за договором від 25 березня 2009 року, закінчився в листопаді 2012 року. Оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі розпочався з листопада 2012 року, то строк позовної давності, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, сплив в листопаді 2015 року, так як позивач звернувся до суду із позовною заявою лише 13 липня 2017 року. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" до судового засідання не з'явився, на адресу суду надав пояснення на заперечення, в яких зазначив наступне: Щодо форми кредитного договору При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Стосовно ознайомлення відповідача з істотними умовами Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 25.03.2009 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Стосовно кредитного ліміту. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовам договору визначено (п.3.2), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Щодо доказів укладання кредитного договору та наявності невиконаних кредитних зобов'язань. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, Виписка по рахунку, довідка про видані кредитні картки, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Розрахунок заборгованості є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Із виписки по рахунку видно, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Також зазначають, що при розрахунку заборгованості до відповідача не було застосовано коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості -2 , що відображено в розрахунку заборгованості. Щодо штрафу (фіксованої та процентної складової). Сторони за договором передбачили у разі порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більше ніж на 120 днів Банком нараховується штраф за формулою: ""500"" грн. + ""5"" % від заборгованості за кредитом, що передбачено п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне. Стосовно правомірності одночасного стягнення штрафу та пені. При укладенні кредитного договору між банком і клієнтом-позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним у заключенні даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Таким чином, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов'язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Застосування банком в кредитному договорі та штрафу, та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Стосовно строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням собою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідачем дійсно були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки Клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких було внесено 11.09.2014 р., підтвердженням є виписка з рахунку. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.07.2017 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Враховуючи викладене представник позивача просять суд позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи, заперечення представника відповідача, пояснення позивача, надавши належну оцінку представленим доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 25.03.2009 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, що включає в себе заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою» та «Тарифами Банку» (а.с.6-13), згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п. 3.2 Умов та правил надання банківських послуг, - клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Згідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати до строкового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.03.2009 року [PERSON] частково сплачував заборгованість за договором, останній платіж ним було внесено 11.09.2014 р. в сумі 250 грн. Але в подальшому всупереч зазначеним вимогам [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». З виписки з карткового рахунку (а.с.88-92) видно, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки За таких обставин суд визнає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, що ґрунтуються на нормах ст. ст. 526, 530, 549, 1046, 1049, 1050 та 1054 ЦК України та умовах кредитного договору. Станом на 31.05.2017 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 16118.55 грн., в т.ч. заборгованість за кредитом - 2533.40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 10561.41 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1780.00 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500.00 грн., штраф (процентна складова) - 743.74 грн., що відповідає наданому розрахунку (а.с.3-5), який суд вважає правильним. Таким чином, належить стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість та відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1600 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved