Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому зазначив, що 04.10.2016 начальником Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мазур Л.М. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № HВX 400075, виданого 28.07.2016 року. З матеріалів виконавчого провадження позивач довідався, що 28 липня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за вимогою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк»» вчинено виконавчий напис, на підставі якого з позивача стягнуто 31498 гривень 12 копійок заборгованості за кредитним договором №KGXRRX08740214 від 05.03.2007 p., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 1612,06 гривень; залишок заборгованості за відсотками - 4692,70 гривень; комісія - 1235,07 гривень, пеня - 22458,38 гривень; штраф - 1499,91 гривень. Крім того, виконавчим написом окремо стягнуто витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 гривень. Всього до стягнення за виконавчим написом - 33198 гривень 12 копійок. Сторона позивача вважає даний виконавчий напис нотаріуса незаконним, протиправним та таким, що вчинений з порушенням вимог норм матеріального права, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтував їх обставинами викладеними у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ " ПРИВАТБАНК" в судовому засіданні щодо позовних вимог позивача заперечував, просив відмовити в задоволенні позову та надав письмове заперечення зазначивши, що відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, та у відповідності до п 2 Переліку, до таких документів відносяться кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку додавалися: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 2.1. глави 16 Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Таким чином, діючим порядком вчинення виконавчих дій не передбачено обов'язкове надання нотаріусу для вчинення виконавчого напису за кредитним договором будь-яких інших, не передбачених вищевказаним нормативно-правовим актом документів, так само як і обов'язкове витребування нотаріусом таких документів або пояснень сторін. Також відповідно до п. 4 гл. 16 Наказу МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» виконавчий напис має містити дату (рік, місяць, число) вчинення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис. Тобто, зазначеними положеннями законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, представник відповідача вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис був здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача. Крім того, згідно умов кредитного договору, укладеного між позивачем та банком, встановлено, що вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. З огляду на те, що зобов'язання позичальника за договором не були виконані, договір не був розірваний чи змінений, він продовжує діяти і до сьогодні, правовідносини між сторонами тривають, а тому строки настання права вимоги за усіма зобов'язаннями за договором ще навіть не почали відраховуватись. За таких підстав, посилання позивача на пропуск строків з дня виникнення права вимоги також не відповідає обставинам справи, оскільки договірні відносини між сторонами за кредитним договором не припинились, отже зазначені строки не можуть бути пропущеними. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна будучи вчасно, належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву, що у зв'язку із великим службовим навантаженням просить справу розглядати без її участі. Також в судове засідання надала письмове заперечення проти позову, в якому зазначила, що позов задоволенню не підлягає так як поданий до неналежного відповідача. Також умови вчинення виконавчих написів чітко і дуже коротко визначені у ст. 88 Закону України «Про нотаріат» і визначають таку дію нотаріуса лише як спеціальну, встановлену державою функцію спеціального суб'єкта, що не має власних інтересів ні відносно стягувача, ні відносно боржника. Між нею та позивачем не існувало та не існує будь-яких цивільно-правових відносин, не кажучи вже про відсутність між ними житлових, земельних, сімейних або трудових відносин. Таким чином нотаріус, що вчиняв нотаріальний напис, відповідно до ст.ст. 1, 15, ч. 12 ст.110 ЦПК України, не може бути відповідачем за даним позовом, а дійсним відповідачем у справі може бути лише стягувач, у якого виникло право на звернення стягнення на предмет застави та який звернувся за вчиненням такого напису. Притягнення ж нотаріуса до цивільної відповідальності в якості відповідача за таких обставин є грубим порушенням норм процесуального права, яке призведе до ухвалення незаконного судового рішення, а це, у свою чергу, є прямо передбаченою процесуальним законом підставою для скасування цього судового рішення. Стосовно того, що позивач вважає підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то Пленум Верховного Суду України своєю Постановою № 2 від 31.01.1992 року "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні " від 31.01.1992 р. з подальшими змiнaми роз'яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому напису. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє у задоволенні цих вимог, у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Таким чином, виконавчий напис був вчинений нотаріусом з дотриманням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 1.2, 3.1 та ін. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Відповідачем-1 були надані нотаріусу для одержання виконавчого напису документи, передбачені цим Переліком. Досудова вимога Відповідача-1 про погашення заборгованості та докази її поштового відправлення позивачу були нотаріусу надані Відповідачем-1 разом із його заявою про вчинення виконавчого напису. Про будь-які спори щодо розміру заборгованості за даним кредитним договором або неузгодженість розрахунків між кредитором та боржником кредитор нотаріуса не повідомляв, а надані ним документи підтверджували існування заборгованості Позивача та встановлювали її розмір. Стосовно питання про строк давності вважає за необхідне пояснити наступне: невиконання (неналежне виконання) боржником своїх зобов'язань у кредитних відносинах є цивільним правопорушенням з усіма обов'язковими умовами його складу: протиправна поведінка (у виді бездіяльності), шкідливий результат такої поведінки (збитки кредитора), причинний зв'язок між протипpaвнoю поведінкою боржника і шкодою, спричиненою кредитору, та вина боржника. Закінчення триваючого цивільного правопорушення може відбутись через дії або однієї сторони правочину (боржника) з метою визнання та погашення боргу, або іншої сторони (кредитора) з метою стягнення заборгованості та притягнення боржника до цивільної відповідальності. Моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення у разі вчинення боржником дій з метою його припинення є момент повного погашення ним заборгованості кредитором. Виходячи з норми ст. 530 ЦК України, моментом закінчення триваючого цивільного правопорушення у разі застосування кредитором дій до його припинення є день направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім своїх зобов'язань за правочином, який у цьому випадку одночасно є й моментом виникнення права вимоги кредитора, якщо боржник не доведе іншого. За відсутності прямо передбачених чинним цивільним законодавством та законодавством про нотаріат доказів про виникнення права вимоги кредитора в інший момент часу, відрахування нотаріусом строків вчинення виконавчого напису в порядку ст. 88 Закону України «Про нотаріат» згідно ст. 253 ЦК України має здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобов'язань за цивільними правовідносинами. При цьому слід мати на увазі, що коли законом чи договором передбачена сплата боржником кредитору процентів, комісії, неустойки (штрафів, пені) та/або інших додаткових платежів, розмір заборгованості боржника періодично змінюється з кожним випадком донарахування цих платежів до основної суми заборгованості, внаслідок чого у ті ж моменти відбувається відповідне оновлення ( збільшення чи зменшення у грошовому виразі) права вимоги кредитора. У такому разі відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого напису може здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику останньої за хронологією вимоги, але лише за умови, що визначені в ній відповідно до закону чи договору суми заборгованості відрізняються від розміру вимог, раніше направлених тим же кредитором тому ж боржнику за тим же правочином. Виходячи з наведеного, вважає вчинення нею виконавчого напису цілком правомірним, тому, що діяла у повній відповідності до закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нoтapiaльних дій нотаріусами України. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни та винести очне рішення по справі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 28 липня 2016 року за вимогою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк»» було вчинено виконавчий напис, на підставі якого з [PERSON] стягнуто 31498 гривень 12 копійок заборгованості за кредитним договором № KGXRRX08740214 від 05.03.2007 p., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 1612,06 гривень; залишок заборгованості за відсотками - 4692,70 гривень; комісія - 1235,07 гривень, пеня - 22458,38 гривень; штраф - 1499,91 гривень. Крім того, виконавчим написом окремо стягнуто витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700 гривень. Всього до стягнення за виконавчим написом - 33198 гривень 12 копійок ( а.с.5). Начальником Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Мазур Л.М. 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № HВX 400075, виданого 28.07.2016 року ( а.с. 8). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1.2, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. З матеріалів справи встановлено, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано наступні документи: заява про вчинення виконавчого напису; засвідчена виписка з особового рахунку боржника (оригінал); кредитний договір (оригінал); вимога про усунення порушень за кредитним договором, (оригінал); розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв'язку(оригінал); опис вкладення в цінний лист (оригінал); установчі документи ПАТ КБ "Приватбанк" (оригінал); довіреність представника ПАТ КБ "Приватбанк"(оригінал) (а.с.49). За змістом п. 2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Проте, із вищезазначених документів, пред'явлених нотаріусу, на підставі яких останнім було вчинено оскаржувальний виконавчий напис, не вбачається, що кредитна заборгованість є дійсно безспірною. Надана нотаріусу письмова вимога про усунення порушень від 21.06.2016 вручена позивачу 16.07.2016, що підтверджено відповідним штампом у поштовому описі вкладеного до цінного листа (а.с.43), водночас виконавчий напис нотаріусом вчинений 28.07.2016 року, тобто без дотримання тридцятиденного строку, що також є порушенням законодавства. Суд зазначає, що короткий проміжок часу між отриманням позивачем вимоги та вчиненням виконавчого напису позбавив можливості бути вчасно поінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред'явленої до стягнення. Суд також не погоджується з доводами приватного нотаріуса Бондар І.М., що відрахування нотаріусом строку вчинення виконавчого напису має здійснюватись з дня, наступного за днем направлення кредитором боржнику вимоги про виконання останнім його зобов'язань за цивільними правовідносинами. Всупереч ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, нотаріусом проведено стягнення за період з 05.03.2007 по 15.06.2016, тобто за дев'ять років 3 місяці. Отже суд зазначає, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу згідно умов кредитного договору. Зі змісту кредитного договору № KGXRRX08740214 від 05.03.2007 Банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 5718 гривень на строк 24 місяці з 05.03.2007 по 05.03.2009 включно. Як вбачається з кредитного договору №KGXRRX08740214 від 05.03.2007 [PERSON] зобов'язується повернути суму позики до 05.03.2009. Пунктом 3.3.7 умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що банк має право стягнути кредит до настання дати передбаченої у заяві. Виходячи із змісту умов договору та вимог ст. 257 ЦК України, строк позовної давності спливає 05.03.2012 року. Суд також враховує, що відповідно до виписки із рахунка боржника станом на 15.06.2016, позивач востаннє сплачував кредитне зобов'язання 05.06.2008. Водночас виконавчий напис вчинено нотаріусом 28.07.2016, тобто, поза межами визначеного законом строку. За таких обставин підстав для вчинення виконавчого напису не було, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Крім того суд звертає увагу на те, що згідно роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», в п. 6 зазначено, що відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Таким чином, оскільки нотаріус, який вчинив виконавчий напис, не може бути відповідачем за даним позовом, а дійсним відповідачем може бути лише кредитор, у якого виникло право на звернення стягнення на предмет застави та який звернувся за виконанням такого напису, вимоги до нотаріуса, як відповідача є безпідставними. Тому, з урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, а відтак підлягає задоволенню. Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, так як у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved