Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У грудні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої пошкодженням здоров'я. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 червня 2010 року по вул.Дніпровській у м.Павлоград, відповідач, керуючи автомобілем "Форд Транзит" державний номер [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвела до пошкодження транспортних засобів, а позивач в результаті ДТП отримала тілесні ушкодження. За даним фактом було порушено кримінальне провадження, яке в подальшому було закрито, а відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. В результаті отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, позивач з 09.06.2014 р. по 13.06.2013 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні, а з 13.06.2014 р. по 27.06.2014 р. та з 27.06.2014 р. по 08.07.2014 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні. На лікування було витрачено позивачем кошти у сумі 10225 грн. 19 коп. У зв'язку з травмуванням позивач відчувала фізичний біль та страждання. Крім того, перебування на лікуванні змусило позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, просити у знайомих кошти в борг на лікування, що спричинило негативні переживання. Тому позивач просить стягнути з відповідача 10225,19 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не з'явилася, згідно наданої заяви просить суд про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. 09 червня 2014 року о 11:00 год. [PERSON], керуючи автомобілем "Форд Транзит" державний номер [NUMBER] по вул.Дніпровській у м.Павлограді, перед зміною напрямку свого руху праворуч не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автобусом "І-VAN" державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався у попутному напрямку, після чого автомобіль Форд Транзит продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з автобусом "Баз" державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який стояв без руху на автобусній зупинці "Орбіта". Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Вказані обставини встановлені постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року, та у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Крім того, факт вчинення ДТП, в результаті якого позивач отримала тілесні ушкодження підтверджується постановою про закриття кримінального провадження та постановою про визнання потерпілою у кримінальному провадженні /а.с.9,10/. Як вбачається з епікризу, виписок з медичної карти стаціонарного хворого, позивач в результаті травми, отриманої під час ДТП 09 червня 2014 року, у період з 09.06.2014 р. по 13.06.2013 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні, а з 13.06.2014 р. по 27.06.2014 р. та з 27.06.2014 р. по 08.07.2014 р. перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні /а.с. 12-15/. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, суд приймає до уваги, що згідно п.6 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р., особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В обгрунтування розміру матеріальної шкоди позивачем надано суду чеки, накладні та квитанції, якими підтверджуються понесені позивачем витрати на загальну суму 10225,19 грн. Таким, чином з огляду на те, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано матеріальну шкоду, відповідачем не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує доведеність вини відповідача у скоєнні ДТП, яким позивачеві було завдано також і моральної шкоди, а також характер правопорушення, яке є проступком, скоєним з необережності, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з тим, що вона безперечно отримала у зв'язку з ДТП душевну травму, наслідки якої мали вплив на її психічний стан, що позивач тривалий час була позбавлена можливості вести звиклий спосіб життя, відчувала фізичний біль та страждання. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд також враховує конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, з урахуванням вимог розумності і справедливості вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 10000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial