Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу. В судовому засіданні представник позивача Давиденко О.Л. вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 20.08.2015 року о 18 годині 10 хвилин на перехресті вулиць Російської та Волгодонської в м. Києві водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Рено", д.н.з. [NUMBER] , не дотримався вимог дорожнього знаку „Дати дорогу", здійснив зіткнення з автомобілем „БМВ", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В свою чергу водій [PERSON] 20.08.2015 року о 18 годині 10 хвилин на перехресті вулиць Російської та Волгодонської в м. Києві, керуючи автомобілем „БМВ", д.н.з. [NUMBER] і рухаючись по смузі маршрутних транспортних засобів в межах знаку „В`їзд заборонено", здійснив зіткнення з автомобілем „Рено", д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , спричинивши механічні пошкодження обом автомобілям, порушивши п.16.11 ПДР України, тобто вчинили адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП кожний. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2016 року [PERSON] був визнаний винним в даному ДТП, а провадження у справі було закрите у зв`язку з закінчення строків накладення адміністративного стягнення. Відносно щодо [PERSON] адміністративне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент вчинення вказаної ДТП, тому потерпіла особа, водій „БМВ", д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі звіту №9192 про оцінку матеріального збитку був виданий наказ №7281 від 22.09.2016 року про виплату [PERSON] 25 082 грн. 80 коп., що було виконано згідно платіжного доручення №7281рв від 10.10.2016 року. Також позивачем понесені витрати за послуги аварійного комісара з метою визначення матеріального збитку завданого автомобілю потерпілому в розмірі 640 грн. відповідно до платіжного доручення №239рв від 19.01.2016 року. Тому просить стягнути з відповідача на користь позивача вказані суми разом з судовим збором, сплаченим позивачем при зверненні до суду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2016 року, за змістом якої [PERSON] було визнано винним в даному ДТП, було скасовано Постановою Апеляційного суду м. Києва від 3.08.2016 року і закрито провадження у справі на підставі п.1, ч.1, ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. За таких обставин, оскільки жодним документом не встановлено вини [PERSON] в даній ДТП, тому підстави для стягнення з нього на користь позивача понесених витрат відсутні. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „Рено", д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 2.07.2014 року Центром ДАІ 8006, що підтверджується ксерокопією вказаного свідоцтва (а.с.9). Інформація про власника автомобіля „БМВ", д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , у суду відсутня. У відповідності до ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як зазначає ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. За змістом ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно матеріалів адміністративної справи, 20.08.2015 року о 18 годині 10 хвилин на перехресті вулиць Російської та Волгодонської в м. Києві водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Рено", д.н.з. [NUMBER] , не дотримався вимог дорожнього знаку „Дати дорогу", здійснив зіткнення з автомобілем „БМВ", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В свою чергу водій [PERSON] 20.08.2015 року о 18 годині 10 хвилин на перехресті вулиць Російської та Волгодонської в м. Києві, керуючи автомобілем „БМВ", д.н.з. [NUMBER] і рухаючись по смузі маршрутних транспортних засобів в межах знаку „В`їзд заборонено", здійснив зіткнення з автомобілем „Рено", д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , спричинивши механічні пошкодження обом автомобілям, порушивши п.16.11 ПДР України, тобто вчинили адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП кожний. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2016 року [PERSON] був визнаний винним в даному ДТП, а провадження у справі було закрите на підставі п.7, ч.1, ст.247 КУпАП у зв`язку з закінчення строків накладення адміністративного стягнення. Відносно щодо [PERSON] адміністративне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення згідно п.1, ч.1, ст.247 КУпАП (а.с.5-8; 87-89). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 3.08.2016 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2016 року було скасовано частково: закрито провадження у справі на підставі п.1, ч.1, ст.247 КУаП у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, в іншій частині залишено без змін (а.с.90-93). Відповідно до ч.1, ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами та доповненнями - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. У відповідності до ч.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність відповідача [PERSON] в нанесені матеріальної шкоди [PERSON] не знайшла своє підтвердження і навпаки спростовується вказаним судовим рішенням апеляційної інстанції, тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування та витрат аварійного комісара немає. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі, тому суд відмовляє і у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору.

Outcome: dismissed