Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей з ним та переведення обов'язку виплати аліментів з нього на відповідачку. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та [PERSON] наразі наявний спір про подальше проживання обох дітей після розірвання їх шлюбу. Позивач зазначив у позові, що відповідачка в порушення права власності на нерухоме майно, зокрема квартиру [ADDRESS], яка належна його матері, продовжує неправомірно проживати разом із ним та їх малолітніми дітьми [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] у цій квартирі, при цьому постійно зводячи на його матір наклепи, називаючи та звинувачуючи її в надприродних здібностей, відвідуючи при цьому так званих цілителів, що впливає на відношення дітей до їх бабусі та їх психологічний стан. Зазначив і те, що сплачені ним аліменти на користь [PERSON] на утримання їх малолітніх дітей використовуються останньою здебільшого у власних потребах, а не в інтересах дітей. Крім того, [PERSON] ніде не працює, будь-якого доходу, а ніж аліментів не отртимує. Вказав позивач і на нездатність відповідачки належним чином виховувати та забезпечувати безпеку дітей, зазначивши про їх залишення 10.06.2014 року в коридорі суду, коли та приймала участь у судовому засіданні. Виказавши, при цьому необхідність визначити місце проживання дітей з ним, оскільки саме він має можливість їх забезпечувати усим необхідним для життя та розвитку, бо працює, займається дачним господарством, в чому йому буде завжди допомагати його матір, яка на пенсії та проживає в будиноку, що поруч, його старший брат, який має медичну освіту, які згодні приймати участь у відвідуванні дітьми дитячого садка чи школи, тощо. В подальшому позивач вказував і на те, що відповідачка залучала дітей до сеансів цілителів, щодо яких він має сумніви в законності їх діяності та вважає, що такі могли нести ризик ушкодження здоров"я дітей. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав у ньому зазначених. Додатково суду пояснив, що він, відповідач та їхні діти досі спільно проживають в одній квартирі [ADDRESS], проте не дивлячись на це, просе визначити місце проживання дітей саме з ним за вказаною адресою, вказуючи про їх з відповідачкою окреме проживання в одній квартирі. Пояснив і те, що у разі проживання дітей разом із відповідачкою, діти ймовірно, проживатимуть разом із матір"ю відповідачки в будинку віддаленій сільській місцевості, а тому просив врахувати можливі умови проживання дітей там, їх адаптацію до нового середовища та їх теперішне місце проживання, умови. Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила в його задоволенні відмовити, суду пояснила, що з моменту одруження вони з відповідачем та згодом дітьми проживали разом з батьками позивача в їх квартирі. Сімейне життя складалося нормально, поки свекруха не почала втручатися і налаштовувати чоловіка проти неї, внаслідок чого стосунки почали погіршуватися навіть після того, як вони переїхали в окрему квартиру [ADDRESS], де зараз разом з позивачем та дітьми і продовують жити. Зазначила і те, що позивач відокремився від сім'ї, з дітьми не спілкується, їх вихованням не займається, виганяє її з дітьми на вулицю, двічі змінював замки в дверях, разом зі своєю мамою звертався до суду з позовом про позбавлення її права користування вказаною квартирою, тощо. Пояснила, що вона самостійно, власними силами займається вихованням та утриманням дітей, оскільки позивач завжди на роботі, окрім аліментів матеріально не допомагає. Так, їх діти забезпеченні всим необхідним, бо вона все купує самостійно на аліменти, які сплачує позивач. Водить в дошкільний заклад та школу, забирає їх звідти, їх також самостійно оплачує, оскільки позивач вказує, що він не має цього робити, бо вже сплачує аліменти. Діти доглянуті, здорові та належним чином розвинуті, оскільки вона прикладає максимум зусиль для цього, нешкодуючи свого часу, у зв"язку з чим, враховуючи вік дітей, не може влаштуватися на роботу. Пояснила, що вона дуже любить своїх дітей, піклується та турбується про них, виховує в любові та повазі до оточуючих. Щодо доводів позивача про відвідування нею з дітьми цілителя, то суду пояснила, що це було один раз, коли ще перебувала в шлюбі з позивачем за його відома, та за участі батька позивача та без будь-яких негативних наслідків для дітей. Вказала і на те, що вказаний позов пов"язаний з її проживаннням в квартирі матері позивача та поганими саме з нею стосунками. Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації будучи присутньою у судовому засіданні суду пояснила, що доцільності у визначенні місця проживання дітей разом з батьком не має, оскільки позивач та відповідач, діти проживають всі разом в одній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Умови в цій квартирі перевірялися їх службою та є абсолютно прийнятними для проживання та розвитку дітей. Діти забезпечені всим необхідним, охайні, доглянуті, здорові, розвинуті у відповідності до свого віку. Ніяких порушень щодо використання відповідачкою аліментів, які та отримує від позивача на їх утримання, службою не встановлено. Із співбесіди з дітьми жожного психологічного тиску на дітей не вбачається, ніхто із них не виказав бажання жити окремо з будь-кимось із батьків, діти з нормальною поведінкою, без страху та побоювань до кожного із батьків. У зв"яку з чим, Службою у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації було надано Висновок від 20.08.2014 року № 107-4886/40 про недоцільно визначати місце їх проживання з одним із батьків. Заслухавши пояснення позивача, відповідачки, представника третьої особи, свідків, дослідивши докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано, згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року. Від вказаного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 11.09.2007 року, Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 20.08.2010 року. 14.02.2014 року Святошинським районним судом м. Києва прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку починаючи з 16.12.2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, які, як встановлено в судовому засіданні, відповідач регулярно отримує від позивача за їх перерахуванням з місця його роботи. Згідно довідки форми № 3 КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва" від 02.04.2014 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], відповідачка [PERSON] та їх діти - [PERSON], [PERSON] Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.07.2014 року, яке залишено без змін Апеляційним судом м.Кмєва, позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої права користування житловим приміщенням, зокрема квартирою [ADDRESS] та знаття з реєстрації місця поживання відмовлено. Згідно Висновку Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.08.2014 року № 107-4886/40, враховуючи те, що батьки зареєстровані та проживають за однією адресою, в однокімнатній квартирі [ADDRESS] разом із двома дочками, недоцільно визначати місце їх проживання з одним із батьків. Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст. 161 Сімейного Кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Тоді як, у судовому засіданні встановлено та жодною із сторін не заперечується, що позивач, відповідач та їх малолітні діти проживають разом в одній однокімнатній квартирі [ADDRESS], а саме в кімнаті площею 20 кв.м. в якій розташовано два дитячих ліжка, розкладний м"який диван, шафа, шкаф з дитячими книжками, ком"ютерний столик, кондиціонер, яка згідно Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної від 18.06.2014 року є прийнятною для проживання та розвитку дітей. Отже, з огляду на те, що і позивач, і відповідач та їх малолітні діти проживають разом в одній кімнаті однієї однокімнатної квартири, суд вважає слушним позицію Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної щодо недоцільності визначення таго місця проживання за одним із батьків в даному випадку, враховуючи також і висновкок Акту соціального інспектування Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації за № 02/11/2014 про не підтвердження наявності складних життєвих обставин у родині сторін за їх спільним проживанням після розлучення. Крім того, при прийнятті негативного рішення по вказаним вимогам позивача суд враховує, окрім зазначеного вище, і інші вимоги сімейного законодавства при вирішенні такої категорії справ. Так, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю. Коли в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання відповідачкою своїх материнських обов'язків чи аморальної поведінки, вад здоров'я, неможливість утримувати дітей чи приділяти достатню увагу їх вихованню, освіті, фізичному та духовному розвиту тощо. Натомість допитані в судовому засіданні в якості свідків мати позивача [PERSON] та рідний брат позивача [PERSON], які заявлялися саме позивачем, засвідчили, що діти добре доглянуті, охайні, чисті, здорові, вдягнуті та накормлені, розвинені відповідно свого віку, відвідують дошкільний та шкільний заклади відповідно, психічно здорові, тощо та вказали лише на певні негативні відносини, які склалися між відповідачкою та матір"ю позивача, що по своїй суті не впливає на суть саме заявленого спору, чому суд надає відповідну оцінку. Також будь-якого психологічного тиску на дітей не було встановлено і за результатами психологічного дослідження, які проводилися відповідними спеціалістами на замовлення та в рамках розгляду питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації. Про здорову психіку дітей, їх належний розвиток вказували у судовому засіданні і вище вказані свідки та самі сторони. Посилання позивача на використання відповідачкою аліментів на власні, а не на дитячі потреби, нічим не доведені та навпаки спростовані висновком Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про використання аліментів відповідачкою за іх цільовим призначенням. Посилання позивача на те, що відповідачка залучала дітей до сеансів цілителів, щодо яких він має сумніви в законності їх діяності та вважає, що такі могли нести ризик ушкодження здоров"я дітей, в тому числі психологічного, то такий візит до народного цілителя, як зазначила відповідач, був лише один раз за відома самого позивача, в період перебування їх у шлюбі та за участю його батька, без будь-яких негативних наслідків для дітей, в тому числі психологічних, що за відсутності належних та допустимих доказів такого залучення дітей до таких сеансів та відповідно, як наслідок психологічного чи то фізичного впливу на дітей, оцінюється судом негативно, з урахуванням того, що доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, в даному випадку суд враховує дані посилання позивача у співвставленні із вище встановленим обставинами, зокрема фізичного та психологічного здоров"я дітей, про які казали у судовому засіданні і свідки і самі сторони. Зауваження позивача на нездатність відповідачки належним чином виховувати та забезпечувати безпеку дітей також не доведені, натомість згідно наданих відповідачкою довідки Центру позашкільної роботи та характеристики спеціалізованої школи № 200 ім. В.Стуса Святошинського району м.Києва вбачається, що діти навчаються в дошкільному та відповідно шкільному закладі, які відвідують регулярно, не маю пропусків без поважних причин, [PERSON] завжди охайна і вихована, забезпечена всім необхідним шкільним приладдям, що вказує на налагоджений процес та відповідальність з приводу розвитку та освіти, зовнішнього вигляду, тощо обох батьків. Припущення позивача, що у разі проживання дітей разом із відповідачкою, діти ймовірно, проживатимуть разом із матір"ю відповідачки в будинку віддаленій сільській місцевості, у зв"язку з чим просив врахувати можливі умови проживання дітей там, їх адаптацію до нового середовища та їх теперішне місце проживання і умови, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено вище відповідачка абсолютно правомірно проживає в квартирі [ADDRESS] разом із позивачем та їх малолітніми дітьми, а тому такі побоювання не має юридичного значення, оскільки є лише припущенням позивача. Отже, у судовому засіданні не встановлено неналежного виконання відповідачкою своїх материнських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, їх розвитку, тощо. Слід зазначити і те, що будь-яких негативних характеристик з боку батька по відношенню до своїх дітей також не встановлено у судовому засіданні, проте, оцінюючи з'ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову, враховуючи, що у судовому засіданні не встановлено неналежного виконання відповідачкою своїх материнських обов'язків та будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення дитини з матір»ю, враховуючи і те, що матір, батько та діти проживають фактично разом в одній кімнаті однокімнатної квартири, та те, що будь-яка приорітетність батька в даному випадку зокрема також відсутня. Щодо позовних вимог в частині переведення обов'язку виплати аліментів з батька на матір, то такі також задоволенню не підлягають, оскільки не обгрунтовані та не доведені з позиції закону, який регулює вказані правовідносини. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed