Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Заявник, [PERSON] звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд, встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , народився у м. Джизак Джизакскої області Республіки Узбекистан походить від: [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Джизак Джизакскої області Республіки Узбекистан, німця за національністю, який є його рідним батьком, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Джизак Джизакскої області Республіки Узбекистан, німця за національністю, який є рідним дідусем [PERSON] та прадіда - [PERSON] , 1910 р.н., німця за національністю. [PERSON] надав до суду заяву, якою вимоги, зазначені в заяві, підтримав, просив провести розгляд справи за його відсутності. Заінтересовані особи до суду не з"явилися, надали до суду заяви, якими не заперечували проти задоволення вказаної вище заяви, просили слухати справу за їхньої відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги, зазначені в заяві, підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у місті Джизак Джизакскої області Республіки Узбекистан, відповідно до свідоцтва про народження його батьками є: [PERSON] та [PERSON] , національність батьків - німець та татарка. Відповідно до витягу з "Електронної книги пам"яті російських німців" та трудової книжки заведеної 23.01.1939 р. [PERSON] , прадід [PERSON] у 1941 р., як німець за національністю, був мобілізований у "Трудову армію", де загинув [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження у [PERSON] [INFO] , народився син [PERSON] , який є дідусем заявника, за національністю німець. Згідно з копією актового запису №613 від 10.10.1968 р. та свідоцтва про народження, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] , який є батьком заявника. 11.02.1989 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] У актовому записі про шлюб №40 від 11.02.1989 р. зазначено, що [PERSON] за національністю - німець. Відповідно до листа №5691 від 09.10.1996 р. та копії форми №1 від 22.01.1985 р., який надійшов у відповідь на запит Веселинівського РВВС Миколаївської області з Джизагського МВВС [PERSON] власноруч вказав, що він є німцем за національністю. Відповідно до ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно зі ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». У відповідності до ст. 3 вказаного закону, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст. 11 вказаного закону, громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Ст.1 Рамкової Конвенції Ради Європи про захист національних меншин, від 01.02.1995 р., ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової Конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 р., встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним із напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст.3 зазначеної Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення, або здійснення прав, у зв`язку з ним, не повинно зашкоджувати такій особі. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що встановлення юридичного факту походження [PERSON] від [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Джизак Джизакскої області Республіки Узбекистан, німця за національністю, який є його рідним батьком, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Джизак Джизакскої області Республіки Узбекистан, німця за національністю, який є рідним дідусем [PERSON] та прадіда - [PERSON] , 1910 р.н., німця за національністю не порушує права та інтереси третіх осіб, а тому суд вважає задовольнити заяву у повному обсязі.

Outcome: approved