Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач в грудні 2017 року звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 9361,40 грн., витрат за послуги аварійного комісара в розмірі 770,00 грн., витрати за юридичні послуги в сумі 2000,00 грн. та судовий бір в розмірі 1600,00 грн. При цьому зазначив, що 11.12.2014 року близько 17 год. 59 хв. по вул. Мануїльського, 142 в м. Житомирі сталася ДТП, в результаті якої відповідач, [PERSON] керував автомобілем Сіат державний номер [NUMBER] по вул. Мануїльського, 142 в м. Житомирі, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, бокового інтервалу в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "Фольксваген" державний номер [NUMBER], який стояв під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ /0259645, "Фольксваген" державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] за кермом якого був останній, застраховано у АТ «СК Просто-страхування». 19.12.2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про добровільне відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. 03.03.2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 9361,41 грн., що підтверджується Наказом МТСБУ № 1110 від 02.03.2015 року. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 40, 82). Відповідач в судові засідання 28.03.2018 року та 05.06.2018 року не з'явився, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв, клопотань до суду не надавав, направлені відповідачу конверти повернулись на адресу суду, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 11.12.2014 року близько 17 год. 59 хв. по вул. Мануїльського, 142 в м. Житомирі сталася ДТП, в результаті якої відповідач, [PERSON] керував автомобілем Сіат державний номер [NUMBER] по вул. Мануїльського, 142 в м. Житомирі, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, бокового інтервалу в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем "Фольксваген" державний номер [NUMBER], який стояв під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ /0259645, "Фольксваген" державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] за кермом якого був останній, застраховано у АТ «СК Просто-страхування». 19.12.2014 року позивачем на адресу відповідача була направлено лист з пропозицією самостійно врегулювати спір з потерпілим, який останній залишив без відповіді. 03.03.2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 9361,41 грн., що підтверджується Наказом МТСБУ № 1110 від 02.03.2015 року 03.03.2015 року МТСБУ направило лсита відповідачу з проханям добровільно компенсувати вирати. 16.04.2015 року позивач направив запитуванні документи на адресу [PERSON], згідно його листа від 30.03.2015 року, в якому останній не заперевував виплатити суму страхового відшкодування потерпілому, однак просив надійслати йому докуменити повязані із розрахунком розміру вартості відновлювального ремонту. Однак, у продальшому відповідачем не було вчинено жодних дій щодо повернення даних коштів. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася із вини відповідача, в результаті порушення ним Правил дорожнього руху. Наведене стверджується постановою Богунського районного суду м. Житомира від 19.01.2015 року про визнання винним його у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12). А також за послуги аварійного комісара сплачено 770 грн. Нормами ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до пп. а) п. 41.1.ст. 41 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок кошті в фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Таким чином, МТСБУ виконало покладені на нього Законом обов'язок з відшкодування шкоди з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частина перша статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так, МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, судом враховується, що позивач, виконуючи свої договірні зобов'язання, відшкодував суму 10131,41 грн., яка підлягає стягненню з відповідача в регресному порядку на підставі ст. 1191 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги/регресу/ до винної особи. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За положеннями п.1 ч.2 даної норми за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. До позовної заяви долучено договір від 27.09.2012 року про надання правової допомоги, укладений між адвокатом МТСБУ та ФОП [PERSON] Відповідно до Додаткової угоди № 84 від 27.09.2012 року гонорар адвоката становить 2000,00 грн. Оскільки позивачем документально підтверджено здійснення оплати вказаних послуг, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved