Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту, що її вимушене переселення в липні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області. Свої вимоги заявник мотивує тим, що вона була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. Перебувала на пенсії по інвалідності. У її власності перебуває трьохкімнатна квартира, що знаходиться за вказаною адресою. Крім того, після смерті її матері [PERSON] на окупованій території залишилась 3-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (відкрита спадкова справа, але вступити у спадок заявнику не вдалося через зміну влади та початок бойових дій у м. Горлівка). В кінці лютого - на початку березня 2014 перекинуті з Росії війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України. Вказаний факт, на думку заявника, підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, що відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію окремих органів державної влади. Незаконно анексувавши [PERSON] Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України. Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалась у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані та фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014) та «Луганеської народної республіки» (27.04.2014). 23.08.2014 почалися масові вторгнення на територію Донецької та Луганських областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації, що призвело до обстрілів житлових кварталів та об'єктів інфраструктури. Місто Горлівка після окупації російськими військами перетворилося в місто, де неможливе подальше проживання, а тому в липні 2015, внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України, [PERSON] була змушена залишити все майно та переїхати з території Донецької області. На сьогоднішній день заявник проживає у своїх родичів за адресою: с. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області. Встановлення факту її вимушеного переселення з окупованої території України в результаті збройної агресії Російської Федерації буде породжувати юридичні наслідки - виникнення права на справедливу компенсацію з держави агресора. Просить встановити юридичний факт, що вимушене переселення [PERSON] з окупованої частини території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації нею частини території Донецької області. В судове засідання заявник та її представник не зявились. Від представника заявника [PERSON] до суду було подано заяву про слухання справи без його участі, вимоги підтримує в повному обсязі. Представники заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України та Посольства Російської Федерації в Україні в судові засідання 03.07.2017 та 10.07.2017 не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв чи клопотань до суду він них не надходило. Враховуючи те, що представник позивача скористався своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності прийшов до висновків, що заяву [PERSON] слід задоволити з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій:\~вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;\~блокада портів, узбережжя або повітряного простору, порушення комунікацій України збройними силами іншої держави або групи держав;\~напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України;\~засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п'ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;\~дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій, зазначених в абзацах п'ятому - восьмому цієї статті;\~застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначених договорів. Відповідно до Постанови Верховної [PERSON] України «Про Заяву Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків" від 21.04.2015 № 337-VIII, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобовязанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до\~Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України\~від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної [PERSON] Крим 16 березня 2014 року провела псевдореферендум про входження Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя до складу Російської Федерації. Сумнівні результати "референдуму" не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Це підтверджується Резолюцією Генеральної [PERSON] ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України". Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, зокрема, військовослужбовців 9-ї окремої мотострілецької бригади, 76-ї та 98-ї дивізій повітряно-десантних військ Збройних Сил Російської Федерації. Задіяння регулярних Збройних Сил Російської Федерації у збройній агресії проти України супроводжувалося поширенням серед населення України агітаційних листівок, в яких, зокрема, був такий заклик: "За жодних обставин не чиніть перепон пересуванню російських військ (техніка та особовий склад)". Відповідно до ч. 3 наслідком збройної агресії Російської Федерації проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя - невідємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях. Відповідно до ч. 4 вказаної постанови і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України. Відповідно до ст. 1 ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 2 вказаного Закону, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Згідно з даним Законом, датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Відповідно до Постанови Верховної [PERSON] України\~«Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до\~Закону України\~"Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Постанови Верховної [PERSON] України від 4 лютого 2015 року\~№ 145-VIII «Про Заяву Верховної [PERSON] України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», Верховна [PERSON] постановила:\~заяву Верховної [PERSON] України\~"Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян" схвалити.\~Кабінету Міністрів України та Генеральній прокуратурі України зібрати необхідні матеріали та належну доказову базу для звернення до Міжнародного кримінального суду відповідно до\~пункту 3\~статті 12 Римського Статуту Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян. Постановою Верховної [PERSON] України від 27.01.2015 № 129-VIII затверджено\~Звернення Верховної [PERSON] України до Організації Обєднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЄ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, яка народилася 24 вересня 1965 року в м. Горлівка Донецької області, паспорт серії ВС 501503, виданий Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 09.01.2001 (а.с. 27-28), постійно проживала за адресою: [INFO], перемістилася з тимчасово окупованої території в с. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області 01.07.2015, що підтверджується довідкою від 01 липня 2015 року № [NUMBER] про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 41). У вищевказаній довідці про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції посвідчується факт її вимушеного переселення з Донецької області до с. Бубнівка Волочиського району Хмельницької області і не встановлено причини такого переселення. На обґрунтування своїх вимог заявник посилалась на публікації в національних та міжнародних виданнях, відомості з офіційних сайтів Служби безпеки України. Суд погоджується із доводами заявника, про те, що згідно з ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 1\~ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~в поняття внутрішньо переміщеної особи визначається як «Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру». В частині 2 цієї статті вказано, що зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної [PERSON] України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. В Україні таким уповноваженим державним органом є [PERSON] національної безпеки та оборони України. Відповідно до\~статті 107 Конституції України\~РНБОУ координує і контролює діяльність органів виконавчої влади у сфері національної безпеки і оборони. Рішення РНБОУ вводяться в дію указами Президента України. Головою РНБОУ є Президент України. Президент України своїм Указом від 24 вересня 2015 року № 555 ввів у дію рішення [PERSON] національної безпеки і оборони України від 2 вересня 2015 року «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28 - 30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України. Крім того, за приписами\~статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~(Закон № 1207-VII), прийнятого Верховною [PERSON] України 15 квітня 2014 року, цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. У подальшому,\~Постановою Верховної [PERSON] України від 27 січня 2015 року № 129-VIII\~затверджено Звернення Верховної [PERSON] України до Організації Об'єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської [PERSON] Європи, Парламентської [PERSON] НАТО, Парламентської [PERSON] ОБСЄ, Парламентської [PERSON] ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об'єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна [PERSON] України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність [PERSON] Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення). Також\~Верховна [PERSON] України Постановою від 21 квітня 2015 року № 337-VIII\~схвалила текст Заяви Верховної [PERSON] України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", у абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви) , та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов'язань, посягань на територіальну цілісність України. Наведеним підтверджується факт збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області. Разом з тим, відповідно до ч. 3\~ст. 15 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~- у разі якщо внутрішнє переміщення за обставин, передбачених у\~статті 1 цього Закону, спричинене військовою агресією іншої держави, військовим вторгненням, окупацією чи анексією території України, і цю територію покинули особи, що стали внутрішньо переміщеними особами, держава-агресор компенсує прямі витрати внутрішньо переміщених осіб, які виникли внаслідок вимушеного переміщення, а також всі витрати на приймання та облаштування зазначених осіб, що були здійснені за рахунок державного бюджету України та місцевих бюджетів, відповідно до норм міжнародного права. Відповідно до ч. 2\~ст. 256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В даному випадку, звернення до суду заявника із вищенаведеною заявою має на меті визначити її статус як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обовязків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. На підставі наведеного, суд вважає, що заява [PERSON] є належним чином обґрунтованою, а тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved