Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.08.2017 року пред'явив позов відповідно до якого просив стягнути з відповідача: 307006,27 гривень - майнової шкоди, 2000,00 гривень - моральної шкоди. В обґрунтування позову наведено наступне. 01.06.2016 року відповідач, керуючи транспортним засобом, марки "Сітроен", д.н.з. [NUMBER], по автодорозі Київ-Чоп в с. Пісочна Миколаївського району Львівської області, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки і здійснив зіткнення з транспортним засобом марки "БМВ", д.н.з. [NUMBER], яким керував позивач, внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Суд встановив, що відповідач порушив п. 10.1., 10.2., 10.4. ПДР України. Розмір заподіяної позивачу майнової шкоди визначається як різниця між розміром матеріальних збитків, встановленим згідно з висновком експерта, утилізаційною вартістю та страховою виплатою і становить 306006,27 гривень. Крім того, позивачу заподіяно моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з перенесеним страхом за своє життя, переживаннях у зв'язку з пошкодженням автомобіля та переживаннях у зв'язку з необхідністю відстоювання своєї правоти. Моральну шкоду позивач оцінює у 2000,00 гривень. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 3090,06 гривень, витрат на правову допомогу - 1920,00 гривень. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили такий задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Відповідач зазначив, що не визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито у зв'язку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення. Позивач не надав суду доказів на підтвердження розміру фактичних витрат на відновлювальний ремонт автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, що позбавляє суд можливості визначити розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню. Також зазначив, що розмір майнової шкоди про стягнення якої просить позивач є явно завищеним, оскільки у суді апеляційної інстанції, у ході перегляду постанови суду першої інстанції про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач вказував значно меншу вартість відновлювального ремонту. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 07.12.2016 року у справі №447/2291/16-п, яку постановою Апеляційного суду Львівської області від 16.06.2017 року залишено без змін, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, адміністративне стягнення не накладено, оскільки на момент винесення постанови закінчилися строки накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 07.12.2016 року встановлено, що відповідач керуючи транспортним засобом, марки "Сітроен", д.н.з. [NUMBER], по автодорозі Київ-Чоп в с. Пісочна Миколаївського району Львівської області, здійснюючи розворот із проїзної частини в напрямку Львова перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки і здійснив зіткнення з транспортним засобом марки "БМВ", д.н.з. [NUMBER], яким керував позивач, внаслідок чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження, чим порушив п. 10.1., 10.2., 10.4. ПДР України. Враховуючи наведене, суд не бере до уваги доводи сторони відповідача про відсутність вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення. У судовому засіданні позивач визнав, що автомобіль він відремонтував, відповідач також не оспорював зазначеної обставини. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до висновку експертного дослідження від 24.08.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 626287,75 гривень, ринкова вартість автомобіля становить 578497,44 гривень, вартість матеріального збитку з технічної точки зору становить 578497,44 гривень, утилізаційна вартість автомобіля становить 227991,71 гривень. Відповідно до листа ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна [PERSON]" від 06.02.2017 року №701, після розгляду наданих до компанії документів, за страховим випадком, що стався 01.06.2016 року, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 44500,00 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Стаття 1194 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки на момент звернення до суду позивач відремонтував автомобіль, стягненню з відповідача підлягає різниця між вартістю відновлювального ремонту, яку фактично сплатив позивач і страховою виплатою. У судовому засіданні позивач пояснив, що виконавцем ремонту була фірма "Ніко Захід". Доказів на підтвердження розміру витрат на ремонт автомобіля не надав. Клопотання про витребування доказів чи про призначення експертизи не подавав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що на підтвердження розміру витрат, понесених на ремонт автомобіля позивач доказів не надав, суд позбавлений можливості визначити розмір майнової шкоди, яка була завдана відповідачем позивачу, оскільки не наділений правом збирати докази. Тому, у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача майнової шкоди слід відмовити, оскільки позивачем не доведено її розмір. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 11.10.2016 року внаслідок вчинення ДТП 01.06.2016 року було внесено відомості до ЄРДР за №1201614024000557 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до ст. 242 КПК України слідчий, прокурор зобов'язані звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру шкоди немайнового характеру. Висновку експерта щодо визначення розміру моральної шкоди позивач суду не подав, у ході судового розгляду справи позивач не заявляв клопотання про проведення судово психологічної експертизи на предмет визначення розміру моральної шкоди, завданої йому неправомірними діями відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed