Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу визнання за [PERSON] право власності на автомобіль марки «ЗАЗ Daewoo Nubira», 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , померлої [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді транспортного засобу автомобілю марки «ЗАЗ Dаеwоо Nubira» номерний знак [NUMBER] . Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний транспортний засіб позивач не має можливості, оскільки спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON] відкрита та знаходиться на тимчасово окупованій території м. Донецька. Захист майнових прав [PERSON] можливий лише в судовому порядку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, суду адресовано заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримано. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України заяву про визнання позовної заяви, відсутності заперечень проти вимог позивача та розгляд справи за її відсутності, що узгоджується з ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецька Донецької області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено відомостями паспорта серійний номер [NUMBER] - ас. 6-7). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецька Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено відомостями паспорта серійний номер [NUMBER] - а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про смерть серійний номер [NUMBER] а.с. 12), в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, після її смерті відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за [PERSON] за життя не скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. Згідно заповіту, посвідченого 19 червня 2008 року державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори - Хазах Галиною Пилипівною на випадок смерті здійснено розпорядження: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0477 гектарів, розташовану на території Київського району [ADDRESS] , - заповіла [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному; автомобіль марки «ЗАЗ Dаеwоо Nubira» номерний знак [NUMBER] заповіла [PERSON] (відомості підтверджено копією заповіту - а.с. 11, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 15103731 - а.с. 13). Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Так, на момент смерті [PERSON] перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 24 жовтня 2014 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до П`ятої донецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . За заявами сторін по справі нотаріусом П`ятої донецької державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 497/14 (підтверджено витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі № 38717594 - а.с. 14). Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. 26 вересня 2018 року [PERSON] подав заяву до державного нотаріуса П`ятої донецької державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у вигляді автомобілю марки «ЗАЗ Dаеwоо Nubira» номерний знак [NUMBER] . Постановою державного нотаріуса П`ятої донецької державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, оскільки спадкова справа № 497/14, заведена після смерті [PERSON] знаходиться на тимчасово окупованій території м. Донецька (а.с. 16). Відповідно до положень ст. 34 Закону України "Про нотаріат" видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами. Згідно ст. 67 Закону якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Крім того, як відзначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тобто, цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні виникає, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. На думку суду, обґрунтування в постанові про відмову в здійсненні нотаріальної дії від 26.09.2018 року неможливості видати позивачу свідоцтва про право на спадщину є слушним. Так, 17 червня 2014 року наказом Міністерства юстиції України "Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції" до закінчення антитерористичної операції на сході України тимчасово призупинено доступ нотаріусів (приватних, державних) до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення. При цьому, пунктом 2 вказаного наказу встановлено, що нотаріальні дії та державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, яке розташоване на території, зокрема м. Донецька, здійснюють відповідно державні реєстратори речових прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав і приватні та державні нотаріуси інших районів Луганської та Донецької областей відповідно до законодавства. Порядок реєстрації деяких спадкових справ у Спадковому реєстрі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 210. Відповідно до пп. 2.1. п. 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 року від 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої першої заяви про прийняття спадщини. Номер в спадковій справі присвоюється один раз. Як передбачено пп. 2.7. п. 2 глави 10 розділу II Порядку, при встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ, спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого входить ведення цієї спадкової справи. Вказане свідчить, що видача свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] можлива лише за місцем відкриття спадщини - приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, однак доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи на тимчасово окупованій території наразі припинено. Право власності на транспортні засоби переходить до спадкоємців на загальних підставах. Дане право відноситься до прав, які входять до складу спадщини. Це право після смерті спадкодавця перейшло згідно заповіту в порядку спадкування до позивача [PERSON] , який прийняв спадщину у належний спосіб, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування в нотаріальній конторі не має можливості. Суд звертає увагу, що як на час відкриття спадщини після спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] так і на теперішній час інші спадкоємці своїх прав на майно у вигляді транспортного засобу автомобілю марки «Dаеwоо Nubira» номерний знак [NUMBER] не заявляють. Так, відповідачем [PERSON] (спадкоємець померлої), в порядку ст. 206 ЦПК України, - визнала позов. Така заява підлягає прийняттю, доказів того, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, - суду не надано. Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, - приходить до переконання про обґрунтованість та підставність позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачені законом і відповідають йому. Позивач [PERSON] фактично, будучи титульним власником спадкового майна змушений в судовому порядку захистити свої майнові права та інтереси, оскільки будь-який інший спосіб відсутній. Таке рішення відповідає ст. ст. 316, 328 ЦК України, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові за № 5 від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання за позивачем [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено. На підставі ст. ст. 328, 392, 1233, 1234, 1261, 1268, 1296 ЦК України,

Outcome: approved