Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну частку (пай), зазначивши в позові, що з 10.05.1988 року по 12.11.2003 року вона працювада дояркою КСП ім. Енгельса. На час розпаювання землі КСП ім. Енгельса (01.12.1995 р.) вона була його членом та працювала у даному господарстві. Однак в списки осіб, які мали право на земельну частку (пай) її помилково не було включено. При зверненні до Новоархангельської РДА їй було рекомендовано звернутись до суду для визначення членства в КСП ім. Енгельса. Оскільки вирішити даний спір в добровільному порядку не можливо, позивачка вимушена звертатись до суду з даним позовом. Просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП "Енгельса", як члену КСП, що не була внесена до списків на отримання сертифікату на право на земельну частку (пай) та зобов"язати Новоархангельську райдержадміністрацію видати сертифікат на право на земельну частку (пай), а селищну раду виділити земельну ділянку в натурі із земель резервного фонду на території Новоархангельської селищної ради. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала за обставин, викладених в позові, просила його задовольнити. Представник відповідача - Новоархангельської районної державної адміністрації Кіровоградської області в судове засідання не з"явився, надав суду заяву, в якій просив попередній розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнала. Представник відповідача - Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області в судове засідання не з"явився, просив справу розглянути у його відсутність, при цьому просив застосувати строки позовної давності. Представник відповідача відділу Держземагенства у Новоархангельському районі в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову із земель колишнього КСП "Енгельса". Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є правовідносини щодо визнання права власності на право на земельну частку (пай). Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала дояркою в КСП "Енгельса" з 10.05.1988 року по 12.11.2003 року, що підтверджується записами в трудовій книжці колгоспника (а.с. 8). Відповідно до досліджених в судовому засіданні документів позивачка на момент отримання КСП "Енгельса" Державного акта на право колективної власності на землю( 01.12.1995 року) перебувала у трудових відносинах з підприємтсвом але не являляся його членом. Як встановлено під час судового розгляду позивачка була присутння під час розпаювання земель в 1995 році, розпаювання проводилось відкрито. На той час позивачка проживала в с. Комшиве та працювала в КСП «Енгельса» до листопада 2003 року, тобто і до і після отримання господарством Державного акта на право колективної власності на землю. З приводу включення її до списків осіб, які мають право на пай позивачка ще у 1996-1999 роках зверталася до керівництва КСП, голови райдержадміністрації та селищного голови, її вказували на те, що це помилка, проте ніяких дій з боку КСП "Енгельса", Новоархангельської райдержадміністрації та Новоархангельської селищної ради здійснено з цього приводу не було. Особи, не включені до списку, подавали заяви про включення їх до додаткових списків осіб, які мають право на пай, позивачка своїм правом не скористалася, хоча знала про розпаювання земель, про що сама зазначила в судовому засіданні. У довідці за підписом директора ПСП «Лан» про членство позивача в КСП «Енгельса», наданій позивачем, відсутні посилання на первинні документи, які стали підставою для її видачі. Тому ця довідка не є належним доказом у справі (а.с.11). Згідно архівної довідки, виданої архівним відділом Новоархангельської райдержадміністрації, згідно рішення зборів членів колгоспу від 03.02.1998 року на базі КСП "Енгельса" створено сільськогосподарський виробничий кооператив «Лан» (а.с.9). Згідно довідки 10.02.1993 року колгосп ім. Енгельса реорганізований в КСП "Енгельса", а з КСП "Енгельса" в СВК "Лан" 03.02.1998 року, за рішенням загальних зборів від 15.02.2001 року реорганізовано в ПСП "Лан" ( а.с. 12). Відомості про включення в установленому законом порядку [PERSON] до членів КСП "Енгельса" в матеріалах справи відсутні. Зазначені правовідносини врегульовані Указом Президента України від 10.11.1994 року "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" із п.2 якого слідує, що місцеві Ради передають у колективну власність землі сільськогосподарським підприємствам, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Відповідно до ст. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.Отже, необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві. Зі змісту наведеної норми права вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була членом та включена до списку, що додається до державного акта на право власності на землю. Питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються статутом підприємства, яким, зокрема, визначається порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї (ст. 4 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство"). Згідно ст.ст. 1,5 цього Закону членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Таким чином, членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути лише внаслідок волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу. Позивач не порушував питання про включення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), доказів перебування у членах колективного підприємства (протокол засідання правління, рішення загальних зборів або зборів уповноважених) не надав. У осіб, які працювали у сільськогосподарському підприємстві на підставі трудового договору без прийняття їх у члени підприємства, права на земельну частку (пай) не виникає, оскільки вони не є членами цього підприємства. Матеріали справи свідчать про те, що у позивача не виникло суб'єктивне право, про захист якого вона просить. Разом з тим, згідно ст. 71 ЦК України, (в ред. 1963 року), що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, загальний строк позовної давності встановлений тривалістю у три роки. Позовна давність, згідно приписів ст. 75 ЦК України, застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності зупиняється: якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); в силу встановленої законодавством відстрочки виконання зобов'язань (мораторій); якщо позивач або відповідач перебувають у складі Збройних Сил. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно ст. 80 ЦК України закінчення строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Поважних причин пропуску звернення до суду позивачем не наведено. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 257 ЦК у спорах про захист прав власників земельних ділянок застосовується позовна давність тривалістю у три роки, якщо інше не передбачено законом. Як вище зазначалось 01 грудня 1995 року КСП «Енгельса» було видано державний акт на право колективної власності на землю. Тобто саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності, тобто строк у межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Позивачка звернулася до суду у червні 2014 року, тобто з пропущенням встановленого для цієї категорії правовідносин трирічного строку позовної давності. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкаа в судовому засіданні не надала суду жодного доказу, який би свідчив про необізнаність позивача відносно свого права на землю на час видачі державного акту на право колективної власності на землю. В судовому засіданні не встановлено факту, що позивач дізнався про своє право на землю лише два роки тому, оскільки такі твердження були спростовані самою позивачкою в судовому засіданні, суду не було надано жодного доказу щодо причини поважності пропущення встановленого строку позовної давності. Суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності з даної категорії спорів, належних та допустимих доказів про причини, які б свідчили про існування у позивача обєктивних перешкод у зверненні за захистом свого порушеного права у встановлені законодавством строки судом не встановлено. Аналізуючи все вищевикладене заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 88 ЦПК Ураїни судовий збір віднести на рахунок позивача по справі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed