Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що він тривалий час працював на різних посадах на підприємстві вугільної промисловості ДП «Добропіллявугілля», яке було реорганізоване через приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», працюючи у шкідливих і небезпечних умовах праці. 13.08.2008 року під час виконання трудових обов»язків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав виробничу травму (отримав ушкодження здоров»я у вигляді закритого перелому лівої стопи), що підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 24.12.2008 року та актом про нещасний випадок № 43 форми Н-1 від 24.12.2008 року. Відповідно до довідки МСЕК від 24.02.2009 року йому вперше було встановлено втрату професійної працездатності у вигляді 10%. Втрата працездатності пов»язана з нещасним випадком на виробництві. Причиною нещасного випадку стали небезпечні та шкідливі умови праці, а саме виробничі процеси та види робіт, що супроводжувалися об»єктивними факторами, які створювала загрозу для здоров»я та життя працівників. Крім того, внаслідок впливу шкідливих факторів він отримав професійне захворювання - «Пневмоконіоз (q/q, 2/2). Легенева недостатність І-ІІ ст.», а також «Хронічна радикулопатія ліворуч L5, S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико динамічними порушеннями та больовим синдромом», про що свідчить акт № 4 форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.05.2017 року. Вказане професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пилу, важкості праці, напруженості праці, параметрів мікроклімату). За наслідками огляду МСЕК від 08.06.2017 року йому була вперше та безстроково встановлена втрата професійної працездатності, пов»язана з профзахворюванням 55% серед яких 30% (хронічна радикулопатія) та 25% пневмоконіоз, а та повторно 10% втрати професійної працездатності, пов»язаної з виробничою травмою від 13.08.2008 року, а всього сукупно 65%. Також була встановлена третя група інвалідності безстроково. Посилаючись на те, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків та частковою втратою професійної працездатності позивач зазначає, що йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 45 тисяч гривень та відшкодування якої, просив покласти на відповідача. В обґрунтування спричиненої моральної шкоди позивач зазначив, що у зв'язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням, яких він зазнав під час роботи у ДП «Добропіллявугілля», правонаступником якого є відповідач, у нього погіршилось здоров'я, що призвело до порушення його особистих немайнових прав, у зв'язку з частковою втратою професійної працездатності порушена його нормальна життєдіяльність. Він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, його плани на подальше життя були порушені. Через наслідки травми та отримане професійне захворювання він змушений відмовитися від деяких своїх звичок і улюблених занять, йому приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя, що негативно відображається на його нервовій системі. Внаслідок отримання професійного захворювання його звільнити з роботи за станом здоров»я. У зв»язку з ушкодженням здоров'я він вимушений досить часто звертатися за медичною допомогою . При невеликих фізичних навантаженнях він швидко втомлюється, відчуває болі в грудній клітці, задихається. Все це спричиняє йому моральні страждання. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в письмовому позові, і просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Жолоб Я.С. заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача з підстав викладених в письмових запереченнях (а.с.49-54). Пояснила, що пред»явлення вимог до відповідача про відшкодування моральної шкоди у зв»язку з травмою та профзахворюванням не підлягають задоволенню, так як вказану травму та професійне захворювання позивач фактично отримав працюючи на підприємстві ДП «Добропіллявугілля». Вказане підприємство свою діяльність не припинило (відсутній запис про припинення в Єдиному реєстрі юридичних осіб), тому представник відповідача вважає, що правонаступництво до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» фактично не відбулося і тому вимоги позивача в цій частині пред»явлені до неналежного відповідача. Крім того пояснив, що за час роботи позивача в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» (з 2012 по 2016 рік) позивач більше 1 року з відпрацьованих років перебував у відпустках та на лікарняному, а працюючи на стан здоров»я не скаржився і проходив періодичні медичні огляди, в ході яких був визнаний придатним до роботи. Вказане на думку представника відповідача свідчить про те, що вина відповідача в заподіянні моральної шкоди позивачу не встановлена. Крім того вказував на те, що звертаючись до суду позивач не надав належного розрахунку моральної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного представник відповідача вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди у відповідача відсутні. Представник відповідача - Ковальчук Д.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на недоведеність позивачем вини відповідача в заподіянні йому моральної шкоди. Зазначав, що позивачем не надано належних доказів того, що професійне захворювання він отримав працюючи саме на підприємстві ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Крім того в судовому засіданні представник позивача просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності, посилаючись на норми ст.233 КЗпП, ст.256,267 ЦК України та рішення КСУ по справі № 1-5/2012 від 22.02.2012 року. Ухвалою суду від 16.07.2018 року, яка була постановлена без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ДП «Добропіллявугілля» було відмовлено, оскільки суд вважав, що рішення у справі ніяким чином не може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін, бо відповідно до наказу Міністерство вугільної промисловості України «Про припинення діяльності ДП "Добропіллявугілля» № 50 від 07.02.2011 (зі змінами та доповненнями), діяльність ДП "Добропіллявугілля" (85000, Донецька область, м. Добропілля, проспект Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 32186934) припинено, цілісний майновий комплекс якого передано в оренду, шляхом його реорганізації через приєднання до орендаря - ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1-а, код ЄДРПОУ 37014600). Крім того, як вбачається з пункту 5 вказаного наказу, ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП "Добропіллявугілля". Ухвалою суду від 16.07.2018 року, яка була постановлена без виходу до нарадчої кімнати, в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунального закладу охорони здоров»я «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», оскільки судове рішення не може вплинути на права або обов»язки вказаного закладу. Ухвалою суду від 16.07.2018 року, клопотання про призначення експертизи (а.с.--) було залишено без задоволення, оскільки вказане клопотання по суті є клопотанням про витребування доказів, яке було заявлено представником відповідача з пропуском встановленого строку, передбаченого ст.83 ЦПК України і останній не обґрунтував неможливості його подання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від відповідача. Тому, на підставі ч.1 ст.84 ЦПК України, вказане клопотання залишено без задоволення. Ухвалою суду від 16.07.2018 року, клопотання представника відповідача - Ковальчук Д.М. про зупинення провадження до вирішення справи за поданням Верховного Суду України до Конституційного Суду України щодо конституційності частини восьмої ст.36 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування», в редакції ЗУ від 28.12.2014 року № 77-VIII(а.с.--) було відмовлено, оскільки суд вважав, що зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а даних про те, що Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження щодо конституційності згаданого Закону і що така справа розглядається Конституційним Судом України, представником відповідача суду не надано. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], перебував у трудових відносинах з ДП «Добропіллявугілля» та з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Під час роботи на Державному підприємстві «Добропіллявугілля» з позивачем трапився нещасний випадок, а саме 13.08.2008 року під час виконання трудових обов»язків у ВП «Шахта Білицька» ДП «Добропіллявугілля», що підтверджується копією акту форми Н-1 від 08.07.2005 року № 43. Зокрема з акту вбачається, що 13.08.2008 року о 10.30 годині на позивача, під час виконання ним трудових обов»язків (наряду на перетяжку крепі нижнього сполучення), з кровлі гірничої виробки випав кусок породи та травмував ліву стопу [PERSON] (а.с.8). Висновком МСЕК від 24.02.2009 року (виписка з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги - до довідки серії ДОН-04 № 002304)) позивачу вперше визначено 10% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, отриманим на виробництві 13.08.2008 року (а.с.32-33). Також, за час роботи в ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" позивач захворів на професійне захворювання. Даний факт підтверджується актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 05.05.2017 року, який затверджено 11.05.2017 року (а.с4-5). Вказаним актом підтверджується, що професійне захворювання виникло внаслідок роботи на шахті «Алмазна» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пилу, важкості праці, напруженості праці, параметрів мікроклімату). Висновком МСЕК № 0049271 (довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках) від 08.06.2017 року підтверджується встановлення позивачу первинно та безстроково 55 % втрати професійної працездатності, пов'язаної з профзахворюванням, з яких 30% хронічна радикулопатія та 25% пневмоконіоз (а.с.29). Вказаним висновком МСЕК № 0049271 від 08.06.2017 року також підтверджується встановлення позивачу за сукупністю 65% втрати професійної працездатності безстроково, яка складається з: 30 % втрати професійної працездатності, пов»язаної з профзахворюванням(хронічна радикулопатія) - встановлено вперше 25 % втрати професійної працездатності, пов»язаної з профзахворюванням(пневмоконіоз) - встановлено вперше 10% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, отриманим на виробництві 13.08.2008 року - встановлено повторно. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1-14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону праці», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок професійного захворювання [PERSON] заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.4-5) та висновком МСЕК № 0049271від 08.06.2017 року (а.с.29). Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання № 7 за формою П-4 від 05.05.2017. (а.с4-5) підтверджується, що [PERSON] працюючи на шахті «Алмазна» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» у якості гірника очисного забою дільниці з видобутку вугілля № 4 виконував комплекс робіт по очисній виїмці вугілля, установці розпірних стійок, наращуванню і укороченню конвеєрів, піддавався впливу підвищеної концентрації пилу вуглепородного кремнийвмістного, фіброгенної дії, що складає від 72,5 мг/м? при нормі - 10 мг/м?; параметрів мікроклімату: температури повітря +29,8?С, при нормі ?26?С, відносної вологості повітря - 89,3%. Важкість праці: при регіональному навантаженні (з переважною участю м»язів рук та плечового поясу) - 216,5 Вт, при нормативних значеннях 45 Вт; при загальному навантаженні (за участю м»язів рук, корпусу.ніг) - 492,0Вт, при нормативних значеннях 90 Вт. Величина навантаження за зміну за участю м»язів корпусу та ніг - 110200кг*с, при нормативному значенні 100000кг*с. Робоча поза: перебування у вимушеній позі (на вприсядки, на колінах) - фактичне значення 25% часу зміни. При нормативних значеннях - 10%. Внаслідок роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів отримав професійне захворювання: 1) Пневмоконіоз (q/q, 2/2). Легенева недостатність І-ІІ ст., 2) Хронічна радикулопатія ліворуч L5, S1 в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, що підтверджується актом розслідування причин виникнення професійного захворювання. Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК № 0049271від 08.06.2017 року. Крім того, відповідно до довідки МСЕК серія АВ № 0869017 від 08.06.2017 року (а.с.29) вбачається, що [PERSON] вперше та безстроково встановлена 3 група інвалідності з 19.05.2017 року і причина інвалідності пов»язана з професійним захворюванням позивача. Враховуючи наведене, судом встановлено, що пошкодженням здоров'я внаслідок професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди"(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, медичні документи. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди в частині отриманого позивачем профзахворювання, так як внаслідок професійного захворювання, яке призвело до інвалідності позивача, останньому умовами виробництва, заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодженням здоров»я, що порушило його звичні нормальні зв»язки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 17 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Що стосується вимог позивача з приводу відшкодування моральної шкоди, якої він зазнав внаслідок отримання травми під час нещасного випадку на виробництві 13.08.2008 року, то ці вимоги також підлягають задоволенню виходячи з такого. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК). Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Судом достовірно встановлено, що 13.08.2008 року під час виконання позивачем трудових обов»язків у ВП «Шахта Алмазна» ДП «Добропіллявугілля» з останнім трапився нещасний випадок, що підтверджується копією акту № 43 форми Н-1 від 13.08.2008 року. З акту вбачається, що що 13.08.2008 року о 10.30 годині на позивача, під час виконання ним трудових обов»язків (наряду на перетяжку крепі нижнього сполучення), з кровлі гірничої виробки випав кусок породи та травмував ліву стопу [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з акту травмування [PERSON] відбулося внаслідок невиконання вимог інструкції з охорони праці як зі сторони позивача так і зі сторони гірничого майстра дільниці. В акті зазначено, що шкідливий фактор є відсутнім. Але, суд зазначає, що згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта - це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом. Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов'язані з небезпекою для здоров'я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення. Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об'єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров'я та життя працівників. Зазначені небезпечні умови праці, на думку суду, і стали однією із причин нещасного випадку на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманої травми отримав ушкодження здоров'я. Копією висновку МСЕК від 24.02.2009 року підтверджується встановлення позивачу вперше 10 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, отриманим на виробництві 13.08.2008 року (а.с.32-33). Вказана копія документу не викликає сумніву у суду в його достовірності. Вказаний доказ представником відповідача не оспорювався. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому стан здоров»я позивача у зв»язку з отриманою травмою не поліпшився, про що свідчить копія висновок МСЕК № 0049271 від 08.06.2017 року(а.с.--) згідно якого позивачу повторно встановлено 10% втрати працездатності безстроково, яка пов»язана з трудовим каліцтвом 13.08.2008 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов»язків на підприємстві відповідача, ушкодження здоров»я, за наслідком якого виникла втрата 10 % професійної працездатності, відбулось у зв»язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Що стосується доводів відповідача з приводу того, що він не є належним відповідачем за вимогами позивача про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок нещасного випадку, який трапився з позивачем на ДП «Добропіллявугілля» 13.08.2008 року та отриманим професійним захворюванням, так як станом на день розгляду справи у суді ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не є правонаступником ДП «Добропіллявугілля», то до вказаних доводів суд відноситься критично виходячи з такого. Відповідно до ст..14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Правочином, відповідно до ст..202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст..2093 ЦК України). Відповідно до ст..626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір, відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України, набирає чинності з моменту його укладення. В судовому засіданні встановлено, що Кабінет Міністрів України 28 липня 2010 року погодився з пропозицією Міністерства вугільної промисловості, погодженою з Міністерством економіки, Міністерством фінансів і Фондом державного майна, щодо передачі в оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля" на конкурсних засадах у встановленому порядку, що підтверджується розпорядженням КМУ від 28 липня 2010 р. N 1559-р «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства Добропіллявугілля». Порядок укладення договорів оренди державного майна регулюється ЗУ «Про оренду державного та комунального майна». Відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України від 7 лютого 2011 року N 50 «Про припинення діяльності ДП "Добропіллявугілля"», на підставі договору оренди від 22.12.2010 б/н цілісного майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля" (далі - ДП "Добропіллявугілля"), укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (далі - ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля") як орендарем, враховуючи листи регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 24.12.2010 N 07-06-02-14341 та від 06.01.2011 N 07-06-02-00141, припинено діяльність ДП "Добропіллявугілля" (85000, Донецька область, м. Добропілля, проспект Шевченка, 2, код ЄДРПОУ 32186934), цілісний майновий комплекс якого передано в оренду, шляхом його реорганізації через приєднання до орендаря - ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" (85043, Донецька область, м. Добропілля, м. Білицьке, вул. Красноармійська, 1-а, код ЄДРПОУ 37014600). Відповідно до п. 5 вишевказаного наказу, ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП "Добропіллявугілля". Зі змісту ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», в редакції, що діяла станом на день укладення договору оренди від 22.12.2010 року вбачається, що цей закон регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств. Статтею 2 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Стаття 3 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачала, що відносини щодо оренди державного майна, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Орендодавцями цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, за вказаним законом, відповідно до ст.5, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва. Орендарями згідно з цим Законом (ст.6) могли бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства. Стаття 15 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачала, що у разі укладення договору оренди майна державних підприємств, орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов'язків підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу. Відповідно до ч.4 ст.10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря. Відповідно до 4 ст.12 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. З копії трудової книжки позивача вбачається, що під номером «37» знаходиться запис про те, що 01.11.2011 року ДП «Добропіллявугілля» реорганізовано через приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». На базі ВП «Шахта «Білицька» створено і розпочато роботу ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» шахта «Білицька». Дія трудового договору продовжена відповідно до ст..36 КЗпП України. Підставою вказаного запису став наказ Міністерства вугільної промисловості України від 7 лютого 2011 року N 50 та наказа ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» № 42 від 24.10.2011 року (а.с.10-11). Крім того, з копії трудової книжки (а.с.12) вбачається, що позивач був звільнений з роботи саме відповідачем - ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Враховуючи наведене, не зважаючи на те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи ДП «Добропіллявугілля» в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не має, що свідчить про те, що діяльність ДП «Добропіллявугілля» не є припиненою, суд вважає, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» з моменту укладення Договору оренди від 22.12.2010 року є правонаступником ДП «Добропіллявугілля», який станом на день розгляду справи у суді є діючим. Доказів, які б спростовували вказані висновки представником відповідача суду надано не було. На підставі викладеного суд вважає, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в данному випадку є належним відповідачем у справі щодо вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок нещасного випадку, який трапився з ним на ДП «Добропіллявугілля» 13.08.2008 року та внаслідок отримання професійного захворювання. Що стосується заяви представника відповідача щодо застосування до вимог позивача строку позовної давності, то вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами). Прийняти до уваги заперечення представника відповідача про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок спричиненої травми та професійного захворювання, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами. Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не надав переконливих доказів, в тому числі медичних висновків, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров'я не заслуговують на увагу, так як в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у зв»язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача суд керується наступним. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру. Від сплати судового збору позивач, на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений. При зверненні до суду позивач, який би не був звільнений від сплати судового збору, мав би сплатити судовий збір (як фізична особа) в розмірі 704,80 грн.. Враховуючи наведене, з відповідача на користь держави підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial