Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON], яка діє як законний представник в інтересах малолітнього [PERSON], звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди малолітньому [PERSON], в інтересах якого діє законний представник [PERSON], у користуванні квартирою [ADDRESS]; забезпечити безперешкодне входження малолітньому [PERSON], в інтересах якого діє законний представник [PERSON], у цю квартиру та його перебування в ній. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснивши що малолітній [PERSON] є співвласником 1/4 частини квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у свою чергу, є також співвласниками 1/2 та 1/4 частин цієї квартири відповідно, але позивач позбавлений можливості реалізувати свої права щодо свого майна, як власник, зокрема право користування майном, оскільки відповідачі не допускають його до квартири та не дають ключі від квартири, просить відповідно до ст. 79 Закону України "Про виконавче провадження" застосувати окремий спосіб захисту права власника приміщення, що є предметом спору, що полягає у забезпеченні безперешкодного входження власника у приміщення та його перебування в ньому. У судовому засіданні відповідач [PERSON], її представник проти позову заперечували, пояснивши, що відповідачі заперечують проти користування квартирою з боку [PERSON] та не дають ключів від неї, так як [PERSON] у цій квартирі проводила ремонт, у ній знаходяться особисті та цінні речі відповідачів, на цей час у цій квартирі проживає інша жінка, яка сплачує грошові кошти за проживання, зазначивши, що [PERSON] розуміє, що [PERSON] має свої права на частину квартири, але дозволити йому користуватись нею без рішення суду вона не може. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.11.2014 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON], [PERSON] як зустрічної до [PERSON], законного представника в інтересах малолітнього [PERSON], до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднанні в одне провадження з первісним позов. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31 січня 2011 року спадкоємцями майна, [PERSON], який помер [INFO] року, є: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири видано [PERSON] (а.с. 6). Відповідно витягу №28887636 [PERSON] є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 7). [PERSON], як законний представник малолітнього [PERSON] зверталась до [PERSON] для вирішення питання користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 8-10). [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS], разом зі своєю донькою [PERSON], власниками особового рахунку даної житлової площі є: гр. [PERSON] - 1/2 частини квартири; [PERSON] - 1/4 частини квартири; [PERSON] - 1/4 частини квартири, якими були надані документи, що підтверджують право власності на житло: рішення суду від 16.09.2009 р.; ухвала суду від 01.12.2009р.; ухвала суду від 11.02.2010р.; ухвала суду від 24.06.2010 р.; свідоцтво про право на спадщину 7-101 №092357 від 04.02.2011р., що підтверджується копією довідки Житлово-будівельного кооперативу №16 від 02 лютого 2012 року та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві (а.с. 27, 64). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва в позові [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна, що є у спільній частковій власності позивача та відповідача, а саме: квартири [ADDRESS] та 1/2 частина квартири [ADDRESS] - відмовлено, що підтверджується копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 03.09.2013 року (а.с. 45-49, 50-52). [PERSON] зверталась до [PERSON] листом з пропозицією вирішення питання користування квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS]., що підтверджується копією рекомендованого відправлення листа [PERSON] до [PERSON] від 22.03.2011 року (а.с. 53-54). За зверненням до органу реєстрації місця перебування ті місця проживання судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідачів за адресою [ADDRESS] станом на 04.02.2014р. (а.с. 64-65). Прокуратура Деснянського району м Києва звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з проханням надати можливість ознайомитись з матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про порядок користування житловою площею, у зв'язку з розглядом Прокуратурою Деснянського району м. Києва звернення [PERSON] щодо захисту її житлових прав та неповнолітньої доньки, що підтверджується копією повідомлення № 771 від 26.02.2014 р. (а.с. 71). [PERSON] зверталась до Деснянського районного Управління Головного Управління МВС України в м. Києві щодо вжиття заходів з відновлення порушених прав та інтересів малолітнього [PERSON], зокрема забезпечення безперешкодного входження у квартиру [ADDRESS] та його перебування в ній разом з законним представником, що підтверджується копією звернення від 08.08.2014 року. Суд при цьому врахує, що письмовими доказами вчинення перешкод у користуванні житловою площею з боку відповідачів є матеріали вищезазначених звернень та перевірок, згідно яких підтверджується факт наявності перешкод у користуванні житловою площею, спосіб вчинення перешкод відповідачами у користуванні, що також не заперечувалось з боку [PERSON], яка також підтвердила, що вона відмовилась віддати ключі від спірної квартири позивачу. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо вчинення перешкод у користуванні квартири малолітньому [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Так, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2 ст. 319 ЦК України). Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Держава охороняє і захищає право користування та інтереси дітей, тому, неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей"). Згідно ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. За змістом ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена із займаного житлового приміщення, або обмежена у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Outcome: partial