Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради, [PERSON], про визнання недійсними рішення сільської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, мотивуючи вимоги тим, що 20.07.2005 року рішенням Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради йому було надано земельну ділянку для будівництва індивідуальних житлових будинків, господарських будівель і споруд в масиві "За школою" та дозволено будівництво. Позивачем було вироблено та погоджено будівельний паспорт для будівництва на зазначеній земельній ділянці. У 2006 році [PERSON] Поїхав на заробітки за кордон, а земельну ділянку доручив оформити своїй дочці [PERSON] Після повернення позивач довідався, що земельна ділянка та незавершене будівництво з порушенням закону було відчужене [PERSON] на користь [PERSON] Порушення полягає у тому, що рішенням Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 09.04.2008 року спірна земельна ділянка була передана у власність його дочці, без згоди її власника [PERSON] З наведених мотивів просив визнати недійсними рішення сільської ради від 09.04.2008 року, державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 31.12.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради заперечила проти позову, пояснивши суду, що у 2003 році позивач реалізував своє право на приватизацію земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд у розмірах передбачених чинним ЗК України. У 2005 році позивач дійсно здав до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради свій державний акт про право власності на земельну ділянку для садівництва в масиві "За школою", площею 0,0869 га для зміни цільового призначення даної ділянки на будівництво та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд з передачею йому у власність. Рішенням від 20.07.2005 року Угорницької сільської ради [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва індивідуальних житлових будинків, господарських будівель і споруд в масиві "За школою", дозволено будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд на зазначеній ділянці та зобовязано виготовити та погодити документацію необхідну для ведення будівництва. У 2008 році до Угорницької сільської ради звернулась дочка позивача [PERSON], подавши на розгляд органу місцевого самоврядування письмову заяву від імені батька, тому рішенням від 09.04.2008 року скасовано рішення від 20.07.2005 року та наділено правом на спірну ділянку [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник заперечили проти позову у цілому, вважають його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] у судові засідання не зявлялась, не повідомляла суд про причини неявки та не зверталась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. При цьому була повідомлена належним чином про час та місце судових розглядів. Заслухавши думку учасників процесу, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності співвідповідачки. Свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON] повідомили суду, що на спірній земельній ділянці дійсно проводилось будівництво житлового будинку та господарських споруд та на момент продажу ділянки [PERSON] вже була зведена "коробка" будинку. Заслухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та встановивши таким чином всі фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] У повному обсязі виходячи з наступного. За змістом ст.ст. 10, 11, 27-31, 57-60 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як установлено судом та підтверджувалось сторонами у справі, позивачем та представником Угорницької сільської ради, у 2003 році [PERSON] реалізував своє право на приватизацію земельної ділянки площею 0,010 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Угорницької сільської ради. Станом на 2005 рік у власності позивача перебуавала земельна ділянка для садівництва в масиві "За школою", площею 0,0869 га. Державний акт про право власності на зазначену ділянку він здав до сільської ради для зміни її цільового призначення та рішенням від 20.07.2005 року (а.с.23) відповідач надав йому наведену вище земельну ділянку вже як для будівництва індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд в масиві "За школою", площею 0,0869 га. У 2008 році до Угорницької сільської ради звернулась дочка позивача-відповідач [PERSON], подавши на розгляд органу місцевого самоврядування письмову заяву від імені батька, тому рішенням від 09.04.2008 року скасовано рішення від 20.07.2005 року та наділено правом на спірну ділянку [PERSON] (а.с.22). У подальшому [PERSON], отримавши державний акт на спірну ділянку, відчужила її, згідно договору купівлі-продажу від 31.12.2013 року на користь [PERSON] Згідно до норм ст. 20 ЗК України, у редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Постанови КМУ № 502 від 11.04.2002 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було затверджено " Порядок зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб», згідно до змісту ч.ч. 1-7 якого, зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться за поданням заяви (клопотання) її власника до сільської, селищної, міської ради, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту, або районної держадміністрації, якщо земельна ділянка розташована за межами населеного пункту. До заяви (клопотання) додаються:а) копія державного акта на право власності на земельну ділянку; б) для громадянина - власника земельної ділянки - копія паспорта (серія, номер паспорта, коли і ким виданий та місце проживання), для юридичної особи - власника земельної ділянки - копія статуту (положення) та копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; в) документи щодо встановлених обмежень (обтяжень) та земельних сервітутів на використання земельної ділянки; г) обґрунтування необхідності зміни цільового призначення земельної ділянки із зазначенням її розміру. Сільська, селищна, міська рада або районна держадміністрація розглядає заяву (клопотання) і в разі згоди на зміну цільового призначення земельної ділянки дає дозвіл на підготовку проекту її відведення: складання проекту відведення земельної ділянки, якщо зміні цільового призначення підлягає її частина; перепогодження проекту відведення земельної ділянки з відповідними органами виконавчої влади, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка. Проект відведення земельної ділянки погоджується або перепогоджується з органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, а також підлягає державній землевпорядній експертизі, після якої замовник подає проектні матеріали відповідно до сільської, селищної, міської ради або до районної держадміністрації для прийняття рішення. Сільська, селищна, міська рада розглядає проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка розташована в межах населеного пункту (крім земель, визначених пунктом 11 цього Порядку). Як встановлено під час провадження у справі позивач для зміни цільового призначення належної йому земельної ділянки для садівництва у масиві "За школою" не вчинив жодних дій передбачених наведеною Постановою КМУ, а відповідач Угорницька сільська рада, у порушення вищенаведених норм законодавства України, без проекту відведення земельної ділянки, без погодження проекту у відповідних установах, та без державної землевпорядної експертизи, постановила рішення від 20.07.205 року. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Диспозицією ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Згідно до ст. ст. 152, 153 ЗК України, Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав ; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. З огляду на наведені норми ЗК України, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, суд зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача Угорницької сільської ради, а саме фактичного скасування права власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для садівництва та зміна її цільового призначення, призвело до порушення права власності позивача на землю. У той самий час, оскільки рішення органу місцевого самоврядування від 20.07.2005 року прийнято з порушенням норм ст. 20, п.п. 3-7 "Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб" то право власності на земельну ділянку для будівництва індивідуальних житлових будинків, господарських будівель і споруд в масиві "За школою", площею 0,0869 га у позивача не виникло. Таким чином, оскільки позивачем, не доведено правомірність отримання у власність земельної ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків, господарських будівель і споруд в масиві "За школою", площею 0,0869 га, тобто існування права, що підлягає судового захисту, а також неоспорення [PERSON] рішення Угорницької сільської ради від 20.07.2005 року, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача. Оскільки вимога [PERSON] про визнання недійсним рішення Угорницької сільської ради від 09.04.2008 року є первісною, щодо похідних вимог про визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу земельної ділянки, то відмовлючи у задоволенні первісної вимоги, суд, відповідно відмовляє у задоволеннні інших похідних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed