Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У серпні 2012 року позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) через свого представника звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача - [PERSON] про звернення стягнення на квартиру загальною площею 60.50 кв.м., яка розташована за адресою: Житомирська обл, [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № ZRSWGА00000068 від 12.10.2006 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZRSWGА00000068 від 12.10.2006 року, в розмірі 485.109.60 грн., виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані таабо проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: Житомирська обл, [ADDRESS]. зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України в Житомирській обл., вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги вмотивуються тим, що відповідно до укладеного договору № ZRSWGА00000068 від 12.10.2006 року відповідач 12.10.2006 року отримала кредиту розмірі 106.000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.10.2010 року. Згідно до умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно зі змістом статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України настілками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06.07.2012 року має заборгованість - 485.109.60 грн., яка складається з наступного: 97.868.74 грн. - заборгованість за кредитом: 173.292.65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3.556.73 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 210.391.48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНКІ відповідач 12.10.2006 року уклали договір іпотеки № ZRSWGА00000068 (надалі - договір іпотеки). Згідно договором іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 60,50 кв.м., яка розташована за адресою: Житомирська обл, [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договором іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 151.500 грн. 00 коп. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами вказаними в додатках до позовної заяви. До початку розгляду справи по суті відповідач через свого представника за договором [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковський Я.А. про визнання договору іпотеки недійсним Свої вимоги мотивує тим, що 05.11.2013р. Бердичівським міськрайонним судом було ухвалено вирок по кримінальній справі №0603/1-21/11, яким засуджено [PERSON], [PERSON], [PERSON], що вони шляхом зловживання довірою примусили до укладення кредитного договору з Банком (позивач) та отримали зазначені в кредитних договорах (в тому числі договору № ZRSWGА00000068 від 12.10.2006 року) кошти у власних інтересах, чим відповідачу [PERSON] було завдано матеріальної шкоди на вказану суму. Відповідно до зазначеного вище вироку остання є потерпілою та на її користь стягнуто завдану матеріальну шкоду. На момент укладення та нотаріального посвідчення іпотечного договору не було враховано, що у квартирі [ADDRESS], яка передавалась в іпотеку, проживала і була зареєстрована неповнолітня дитина - [PERSON], 1991 року народження, що підтверджується довідкою №99 Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК-1» про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.12.2013. Згідно листа-відповіді Архівного відділу Бердичівської міської ради Житомирської області №1 від 02.01.2014, в протоколах засідань виконавчого комітету Бердичівської міської ради з червня по грудень 2006 року рішення про надання органами опіки та піклування дозволу на надання в іпотеку квартири [ADDRESS] немає, що свідчить про недотримання сторонами на час укладення договору іпотеки від 12 жовтня 2006 року вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку органу опіки та піклування на передачу в іпотеку квартири, право користування яким мали діти. Згідно свідоцтва про народження, вказаній дочці на момент укладення іпотечного договору виповнилось 15 років (копія свідоцтва додається). Дочка зареєстрована та проживає у квартирі, яка є предметом іпотеки, з 03.01.1991 по цей час. Отже, під час укладання спірного договору іпотеки, право користування житлом, яке передано в іпотеку мала [PERSON] та довідку про зареєстроване місце проживання вона запитувала та до банку не подавала, так як не знала, що така довідка необхідна. З викладених обставин вбачається, що на час укладання спірного договору іпотеки були порушені вимоги ст.203 ЦК України, які є обов'язковими для укладання цього договору, тому вважаємо його недійсним (а.с.162-166) Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд позову без її участі, підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити Представник відповідача на підставі договору [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні за безпідставністю. Треті особи, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з'явились, про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, на засадах змагальності, як того вимагає ст.10 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст.60 ЦПК України, приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області Пашковський Я.А. про визнання договору іпотеки недійсним задовольнити. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ZRSWGА00000068 від 12.10.2006 року відповідач 12.10.2006 року отримала кредиту розмірі 106.000.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 11.10.2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНКІ відповідач 12.10.2006 року уклали договір іпотеки № ZRSWGА00000068 (надалі - договір іпотеки). Згідно договором іпотеки відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 60,50 кв.м., яка розташована за адресою: Житомирська обл, [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договором іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 151.500 грн. 00 коп. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06.07.2012 року має заборгованість - 485.109.60 грн., яка складається з наступного: 97.868.74 грн. - заборгованість за кредитом: 173.292.65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3.556.73 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 210.391.48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Проте, на момент укладення та нотаріального посвідчення іпотечного договору не було враховано, що у квартирі [ADDRESS], була зареєстрована неповнолітня дитина - [PERSON], 1991 року народження, що підтверджується довідкою №99 Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗАТИШОК-1» про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.12.2013р. Згідно листа-відповіді Архівного відділу Бердичівської міської ради Житомирської області №1 від 02.01.2014, в протоколах засідань виконавчого комітету Бердичівської міської ради з червня по грудень 2006 року рішення про надання органами опіки та піклування дозволу на надання в іпотеку квартири [ADDRESS], відсутнє, що свідчить про недотримання сторонами на час укладення договору іпотеки від 12 жовтня 2006 року вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку органу опіки та піклування на передачу в іпотеку квартири, право користування яким мали діти. Згідно свідоцтва про народження, вказаній дочці на момент укладення іпотечного договору виповнилось 15 років. Дочка зареєстрована та проживає у квартирі, яка є предметом іпотеки, з 03.01.1991 по цей час. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року роз'яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Частиною 4 ст.29 ЦК України встановлюється, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є також місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Згідно ст.ст. 3, 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» місце реєстрації є місцем проживання фізичної особи. Проте, з аналізу цих норм, відсутність у фізичної особи реєстрації за місцем проживання, а саме у спірному майні, не означає припинення права власності на це помешкання або обмеження будь-яких його прав, в тому числі права користування, а сам факт реєстрації місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи. З наведеного вбачається, що в разі наявності в одного з батьків права на користування житловим будинком, таке право мають також його діти, які не досягли десяти років. При вчиненні нотаріальних дій, де беруть участь неповнолітні особи, чи від імені малолітніх вчиняють дії батьки чи опікуни, згідно з п.13 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 нотаріуси за паспортом встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Нотаріус за паспортом також з'ясовує наявність у осіб неповнолітніх дітей, та зареєстроване місце проживання цих осіб. Ні приватний нотаріус, ні відповідач не з'ясували, де саме проживає позичальник та її діти, чи не будуть порушені їх права щодо користування житлом у випадку стягнення боргу на іпотечне майно. Для здійснення належного захисту майнових прав малолітнього від зловживань з боку його батьків, сам факт наявності у іпотекодавця дітей віком до десяти років зобов'язував нотаріуса, який посвідчував вказану угоду та реєстрував обтяження щодо нерухомого майна, витребувати у відчужувача дозвіл на укладення такого договору від територіального органу опіки та піклування незалежно від місця реєстрації дітей. Відсутність вимог третіх осіб, як про це вказано в п.14.7 договору, не була встановлена належним чином . Згідно із ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до частини другої та третьої ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень, та купівлі нового житла. В пункті 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Відповідно до ст.8 ЦПК України та ст.3 Конвенції «Про права дитини» схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положення ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яке вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, чинне з 01 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України). Наведене свідчить про недотримання сторонами на час укладення договору іпотеки від 20.04.2007 року вимог законодавства щодо надання згоди у встановленому законом порядку органом опіки та піклування на передачу в іпотеку будинку, право користування яким мали двоє дітей. Згідно з ч.1 ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч.1 ст.215 ЦК України). Також, спеціальні умови передачі нерухомого майна в іпотеку передбачені ст.6 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном у власника необхідною умовою передачі цього майна в іпотеку є також згода уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (в даному випадку органу опіки та піклування). Суд встановив, що спірний договір іпотеки є недійсним через недотримання при його укладенні вимог ч.2 ст.177 СК України, і ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Наведена вище правова позиція також викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі за №6-405цс15 від 09.09.2015р. Крім того, наведені вище положення узгоджуються із вимогами ч.2 ст.64 та ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, та ч.1 ст.383, ст.391, ч.1 ст.405 ЦК України. Судові витрати позивачки по сплаті судового збору згідно з ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача за первісним позовом на користь відповідача [PERSON] в сумі 487,20 гривень.

Outcome: approved