Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

14.05.2018 [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, а 28.12.2018 - з заявою про зменшення розміру позовних вимог, до [PERSON] з наступними вимогами: - визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини - [PERSON], яка народилась [INFO] в смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, та внести зміни до актового запису про народження дитини №27, де у відомостях про батьківство виключивши відомості про "[PERSON] " як про батька вказати батьком дитини "[PERSON]", видати нове свідоцтво про народження дитини з відповідними змінами; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання, в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. На обґрунтування позовної заяви зазначила, що з серпня 2016 року вона проживала однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Між ними були відносини, притаманні подружжю. В липні 2017 року вона дізналась, що у них з відповідачем буде дитина і відразу повідомила йому про це. Відповідач спочатку зрадів, але згодом змінив свій настрій і почав вимагати, щоб вона перервала вагітність. На цьому ґрунті вони посварилися і вона повернулися жити до своїх батьків. 25 серпня 2017 року вона стала на облік як вагітна. В індивідуальній картці вагітної та породіллі відповідач зазначений її цивільним чоловіком. [INFO] у неї народилась дочка, яку вона назвала [PERSON]. Оскільки відповідач заяву про походження дочки [PERSON] до відділу державної реєстрації актів цивільного стану не подав, державна реєстрація народження їхньої дочки [PERSON] була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач не тільки не визнав свого батьківства відносно дочки [PERSON], він взагалі перестав з нею спілкуватися, відповідати на її телефонні дзвінки, уникати з нею зустрічей. Ніякої матеріальної допомоги їй та їхній дитині він не надає, хоча має такий моральний і юридичний обов'язок та має фінансову можливість, оскільки працює на Зміївській ТЕС ПАТ "Центренерго", де отримує постійний, достатній дохід. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. По справі проведена судова молекулярно-генетична експертиза, згідно висновку якої за №865 відповідач може бути батьком дитини [PERSON] з ймовірністю 99,999999992%. Відповідач достовірно знаючи, що він є батьком [PERSON], відмовляється добровільно надавати дитині матеріальну допомогу. На утриманні має ще одну малолітню дитину від попереднього шлюбу. Вважала справедливим та законним просити суд стягнути з відповідача на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач достовірно знає про відсутність у неї будь-яких доходів, але не надає на її утримання ніякої матеріальної допомоги. Оскільки вона не працює в зв'язку з народженням дитини та здійсненням за нею догляду, не має ніяких доходів, виходячи з положень вказаної правової норми, вважала необхідним просити суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку (11 березня 2021). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 13 липня 2018 року. 20 червня 2018 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] не визнав (а. с. 34-36). 04 липня 2018 від позивача надійшла відповідь на відзив (а. с. 56). 11 липня 2018 та 30 листопада 2018 представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області в судове засідання не з'явився - начальник відділу Рибак Г. О. подала заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника Відділу. 13 липня 2018 року за клопотанням відповідача відкладено підготовче засідання. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження у справі до одержання висновку експертизи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20 листопада 2018 року поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 28 грудня 2018 року. 28 грудня 2018 року [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позивних вимог. Під час підготовчого засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги в обсязі заяви про зменшення розміру позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві. З урахуванням визнання відповідачем позовної заяви зі зменшеними позовними вимогами, просили ухвалити рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] визнали позовні вимоги в обсязі заяви про зменшення розміру позовних вимог, просили ухвалити рішення по суті позову у підготовчому засіданні. Визнання позову обумовлене результатами експертизи, проведеної за ухвалою суду під час підготовчого провадження. Вислухавши учасників справи, їх представників, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Спірними є: батьківство відповідача [PERSON] по відношенню до [PERSON], яка народилася [INFO] в смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, матір'ю якої є [PERSON], а також обов'язок відповідача щодо надання утримання дитині до досягнення повноліття, а також матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Даними свідоцтва про народження [NUMBER], Індивідуальної картки вагітної та породіллі, довідки про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, медичного свідоцтва про народження [NUMBER], копії яких залучені до справи, підтверджується, дитина [PERSON] народилася [INFO] в смт Слобожанське Зміївського району Харківської області, її матір'ю є позивач [PERSON], а батьком зі слів матері записаний [PERSON] (а. с. 7-10). Згідно довідки Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області №1524 від 10.05.2018 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], має склад сім'ї: дочку [PERSON], [INFO], батька [PERSON], [INFO], матір [PERSON], [INFO], брата [PERSON], [INFO] (а. с. 11). З висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №865 від 15.11.2018 вбачається, що [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини - [PERSON], [INFO], ймовірність даної події складає 99,9999% (а. с. 87-103). Згідно рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11.07.2016, свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]., мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а. с. 46, 47). З довідок ПАТ "Центренерго" №220 від 14.06.2018, №224 від 15.06.2018 вбачається, що відповідач [PERSON] працює з 08.06.2005 в Зміївській ТЕС ПАТ "Центренерго" на посаді - майстер з ремонту котельного устаткування в місцях його встановлення 1 гр., за період з вересня 2017 року по травень 2018 року йому нараховано заробітну плату в розмірі 309595 грн. 97 коп., утримано аліментів на користь [PERSON] - 37383 грн. 73 коп. (а. с. 48, 49). Відповідно до ч. 1 ст. 52 Конституції України та ч. 1 ст. 142 СК України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У відповідності зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умова для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Вимоги щодо розміру аліментів на дитину заявлені з дотриманням положень статей 182, 183 СК України. У відповідності з частинами 1, 2, 4, 6 статті 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] визнав позов, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які стверджувалися позивачем та визнані відповідачем, не підлягають доказуванню. На підставі повідомлених сторонами обставин та наданих ними доказів судом встановлено законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трирічного віку є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 134 СК України органу державної реєстрації актів цивільного стану належить внести відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видати нове свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені судові витрати: 704 (сімсот чотири) грн. 80 к. витрат по сплаті судового збору за вимогу немайнового характеру (а. с. 1); 7728 (сім тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 21 к. витрат на оплату вартості судової експертизи (а. с. 117-119, 125-127). Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір за вимоги майнового характеру, від сплати яких під час подання позову позивач звільнена.

Outcome: approved