Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що в грудні 2013 року вона познайомилась з [PERSON] . Упродовж семи років між ними мали місце близькі стосунки, від яких [INFO] у них народилась спільна дитина [PERSON] . Однак, відповідач відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. У жовтні 2020 року вона зверталася до Рівненського міського суду Рівненської області з аналогічним позовом. Відповідач запевнив її, що найближчим часом розлучиться зі свою дружиною і буде допомагати їй з сином, тому вона відкликала подану нею до суду позовну заяву. Проте жодних дій зі сторони позивача не відбулося. Малолітній син [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина, хоча офіційно працює, отримує регулярний дохід. Їй важко одній утримувати дитину. Просить суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису №8 про народження, складеного виконавчим комітетом Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області 03 серпня 2020 року, вказавши в графі батько " [PERSON] , громадянин України" тастягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та судові витрати. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає. Стверджує, що єдиним та найбільш достовірним способом спростування інформації, викладеної в позовній заяві, є проведення ДНК-тесту для встановлення батьківства. Тому з метою об`єктивного, справедливого та неупередженого вирішення справи, він вважає за необхідне з`явитися до Рівненського медичного центру "АНІКО" з метою надання біологічних зразків для проведення медико-генетичної експертизи для встановлення батьківства дитини [PERSON] , [INFO] . В заяві на ім`я суду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує у повному об`ємі, просить розглянути справу за її відсутності та без участі її представника та задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Луцюк М.І. подав до суду заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю. Просить розглянути справу без його участі та за відсутності відповідача. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст.15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 03 серпня 2020 року виконавчим комітетом Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, батьками [PERSON] , який народився [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження № 00028170296 від 15 жовтня 2020 року. За змістом ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з ч.ч.2-4 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Відповідно до роз`ясень, які містяться у п.9 вищевказаної Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, сторони звернулись до Рівненського медичного центру "АНІКО" для проведення медико-генетичної експертизи. Відповідно до звіту тесту ДНК на батьківство від 17 червня 2021 року, зробленого LABORATORIES ENDEAVOR DNA, біологічне батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] підтверджено на 99,9998%. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2021 року в справі № 478/690/18. Також Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (§ 34 рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» № 3451/05 від 07 травня 2009 року). Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування висновку медико-генетичної експертизи відповідачем суду не надано. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про доведеність обставин наявності біологічної спорідненості між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , як батька й дитини. З огляду на викладене, сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що є підставою для внесення змін до актового запису про народження дитини, зазначивши відповідача його батьком. Відповідно до абз.9 п.20 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 (у редакції Наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року № 3307/5), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011р. № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За положеннями ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 СК України, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Судом встановлено, що малолітній син сторін проживає з матір`ю, що стверджується адресною карткою м.Рівне № 17305 від 13.04.2021р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Їй одній важко утримувати сина, оскільки її доходів не вистачає для забезпечення достатнього матеріального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Статтею 52 Конституції України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч.3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини, визначені ст.182 СК України, та розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно частин 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі наведеного, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що відповідач є здоровим і працездатним, інших дітей та утриманців не має і, як батько, зобов`язаний забезпечити достатній для сина фізичний, духовний та соціальний розвиток, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно положень ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача, понесених нею судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. На підтвердження розміру витрат на проведення медико-генетичної експертизи позивачем надано суду квитанцію №56516901 від 17 червня 2021 року на суму 4300 (Чотири тисячі триста) гривень та договір №036542 від 17.06.2021 року про проведення генетичного дослідження. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. На підставі наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5140 (П`ять тисяч сто сорок) грн. 80 коп. понесених та документально підтверджених судових витрат, з яких: 4300 грн. - витрат на проведення медико-генетичної експертизи та 840 грн. 80 коп. - витрат по оплаті судового збору за позовну вимогу про визнання батьківства. Оскільки, в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору в справах про стягнення аліментів позивач звільнена, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, що відповідає положенням частини 6 статті 141 ЦПК України та вимогам Закону України "Про судовий збір" у розмірі 840 (Вісімсот сорок) грн. 80 коп. . За таких обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved