Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.10.2013р. між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів за №28-0107-13-02083, предметом якого є страхування транспортного засобу «Хонда» д.н. [NUMBER] . Зазначають, що 07.08.2014 року в м. Києві по вул. Дніпровський узвіз, відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю вищевказаного автомобіля під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Хюндай» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Вказують, що дорожньо - транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України та вина [PERSON] була встановлено постановою Печерського районного суду м. Києва; останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Аргументують вимоги і тим, що 28 серпня 2014 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» було сплачено страхове відшкодування у розмірі 117.839,47 грн. та 11.11.2014 року АТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплатила ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» суму в розмірі 49500,00 грн., тобто ліміт відповідальності страховика, згідно полісу з урахуванням франшизи. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 23.02.2015 р. направило [PERSON] регресну вимогу №23199 із проханням в добровільному порядку виплатити залишок страхового відшкодування в сумі 68339,47 грн.; однак відповідач залишив повідомлення позивача без реагування. Просять, стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - 68339,47 грн., по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу та сплачений судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Рух справи по позиціям сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.02.2021 року прийнято до розгляду заяву відповідача про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.09.2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 17.03.2021 року відповідач по справі подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував позовні вимоги, аргументуючи тим, що в дійсності, 07 серпня 2014 року по вул. Дніпровський Узвіз у м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу «Хонда», номерний знак [NUMBER] , який зареєстровано за [PERSON] , та транспортного засобу «Хюндай», номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , під керуванням відповідача [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] - відповідач по справі - відповідно до наказу № 1 від 01.09.2010 p. призначений директором ПП «Світвуд Україна». Наказом ПП «Світвуд Україна» № 19/11 від 19.11.2013 p. даний транспортний засіб закріплено за директором підприємства [PERSON] з метою використання його в якості службового автомобіля в господарській діяльності підприємства. Відтак, зазначеними доказами підтверджується факт перебування [PERSON] на момент вчинення ДТП, що сталася у робочий час, у трудових відносинах з ПП «Світвуд Україна», яке на відповідній правовій підставі володіло транспортним засобом. Вважає, що він є не належним відповідачем у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.04.2021 року постановлено закрити підготовче провадження у вищенаведеній справі. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату і час були повідомлені належним чином. Представник позивача Шаталова Т.В. та відповідно, відповідач [PERSON] скерували до суду заяви про розгляду справи без їх участі та участі представника відповідача Гордієнко Т.В. В заявах, - представником позивача підтримані позовні вимоги; відповідач заперечив позовні вимоги і просив в їх задоволенні відмовити. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд зважає на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Досліджені докази та застосовані норми права Судом належними доказами по справі, встановлено наступне: 15.10.2013р. між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договорі добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0107-13-02083, предметом якого є страхування т/з «Хонда» д.н. [NUMBER] . (а.с.5-15) Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] відносно автомобіля за номером [NUMBER] .(а.с.16) належить [PERSON] (а.с.21-22), якою 09.08.2014 року було повідомлено шляхом направлення письмової заяви голові Правління ПАТ Страхова компанія Українська страхова група, що сааме вона являється власником автомобіля Хонда д.р.н [NUMBER] і повідомила про страховий випадок (а.с.22-23; 44-46) та пояснення про обставини настання ДТП.(а.с.45-47) Посвідчення водія за № [NUMBER] .(а.с.17) видане [PERSON] громадянину України (а.с.18-20) та 17.08.2016 року останньому була видана довідка Управлінням Державтоінспекції УМВС України в м. Києві [PERSON] щодо механічних пошкоджень наведеного транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.24); Відомості № 9421318 сформовані АІПС ДТП станом на 26.08.2014 рік про дорожньо-транспортну пригоду між учасниками [PERSON] , що керував автомобілем за номерним знаком [NUMBER] та [PERSON] , що керував автомобілем під номерним знаком [NUMBER] .(а.с.25-26) 07.08.2014 року в м. Києві по вул. Дніпровський узвіз, відбулась ДТП за участю вищевказаного т/з під керуванням водія [PERSON] та т/з «Хюндай» д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Дана ДТП відбулась внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху України і постановою Печерського районного суду м. Києва останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с.27-28); Акт огляду пошкодженого транспортного засобу складений ПАТ "Українська страхова група" від 11.08.2014 року свідчить про результати огляду транспортного засобу «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] (а.с.29-34); Згідно звіту за № 3208 складений 19.08.2014 року оцінка автомобіля Honda CR-V за державним номером [NUMBER] становить за ринковими цінами 389744.00 грн. (а.с.35-44) з калькуляцією орієнтовної вартості пошкоджених запчастин (а.с.43); З страхового акту за №ДККА-38989 від 27 серпня 2014 року та розрахунку суми страхового відшкодування видно, що розмір страхового відшкодування становить 117839,47 грн. (а.с.48-49); Дана сума була перерахована [PERSON] за платіжним дорученням № 19593 від 28.08.2014р. (а.с. 50); 23.02.2015 року відповідачу [PERSON] була направлена ПАТ СК Українська страхова група регресна вимога про повернення коштів (а.с.51-52) Актом виконаних робіт №720к, підтверджується проведення ремонту автомобіля HONDA CR-V за державним номером [NUMBER] від 18.10.2014 року.(а.с.72-73) Доводи відповідача [PERSON] про перебування в трудових відносинах з ПП Світвуд Україна та на період часу роботи проживання в м. Києві підтверджується дослідженими договорами оренди квартири та актом прийому-передачі квартири в оренду від 29 квітня 2016 року у м. Києві між [PERSON] та [PERSON] (а.с.94-99) та відправленнями поштової кореспонденції з м. Києва (а.с.100-103) Відповідно до наказу № 1 від 01.09.2010 p. [PERSON] був призначений на посаду директора ПП «Світвуд Україна», що вбачається з дослідженої трудової книжки ( [NUMBER] ) [PERSON] від 20 січня 1987 року (а.с.107-108) Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що [PERSON] зареєстрований фізичною особою підприємцем (а.с.109-114). Договором позички наземного самохідного транспортного засобу від 18 листопада 2013 року (а.с.116-117) підтверджується його укладення між [PERSON] та ПП Світвуд Україна, в особі директора [PERSON] про прийом передачу безоплатно у користування транспортного засобу Хундай 20089 р.в., н.з. [NUMBER] ; Актом передачі від 18.11. 2013 рооку та відповідно з наказ № 19/11 від 19 листопада 2013 року вбачається передача "Світвуд Україна" про закріплення службового автомобіля Хундай 20089 р.в., н.з. [NUMBER] (а.с.118) Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У зв`язку з переходом права вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів посилаючись на ст. 1191 ЦК України. Відповідност. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з підпунктами "г" і "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року N 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Таким чином, норми спеціального Закону N 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Однак згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа N 6-108цс13). Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону N 1961-IV, до спірних правовідносин не застосовується. Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України "Про страхування". Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. тже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13). Судом встановлено, що на час скоєння ДТП [PERSON] перебував в трудових відносинах з ПП Світвуд Україна, що стверджується наказом № 1 від 01.09.2010 p. про прийняття [PERSON] на посаду директора ПП «Світвуд Україна», (трудова книжка ( [NUMBER] ) (а.с.107-108) З урахуванням викладеного суд вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, а отже в задоволенні позову слід відмовити, оскільки він керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме ПП Світвуд Україна, як володілець транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником. Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. При цьому позивачем не було заявлено клопотання про залучення до участі в справі як відповідача власника джерела підвищеної небезпеки, яким була заподіяна шкода - ПП Світвуд Україна. Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18). Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог суд прийшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме відшкодування збитків в порядку регресу не є вірним, оскільки до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. Висновки На підставі викладеного,

Outcome: dismissed