Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

В квітні 2013 року позивач ПАТ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до [PERSON], в липні 2014 року уточнив позовні вимоги. В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача вказав, що відповідно до укладеного договору від 20.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 57366,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 грудня 2022 року. Згідно заяви [PERSON] від 15.07.2008 року залишок заборгованості за кредитним договором № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року, було переведено з валюти гривня в валюту Долар США. 20.12.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем було укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року. Відповідно до п. 8.1 Додаткової угоди, - станом на 01.08.2007 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року складає 12334,68 доларів США. Таким чином, відповідно до умов Додаткової угоди, відповідач отримав кредит у розмірі 12334,68 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2022 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 20.12.2007 року уклали договір іпотеки № КRТ0G40000002459. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 30.30 кв.м., житловою площею 18.50 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює - 76488 грн. 00 коп. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 01.05.2013 року має заборгованість - 14554.67 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.05.2013 року складає 116291.83 грн., яка складається з наступного: -11373.72 долара США - заборгованість за кредитом; -1406.73 долара США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -165.28 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -285.79 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: -1323.15 долара США - штраф (процентна складова). У зв'язку з чим просять звернути стягнення на предмет іпотеки. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач подав зустрічну позовну заяву, де просить визнати договір про надання споживчого кредиту № КRТ0G40000002459, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], нікчемним; визнати іпотечний договір № КRТ0G40000002459 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] нікчемним; зобов'язати приватного нотаріуса [PERSON] Криворізького міського нотаріального з кругу виключити з реєстру іпотеку та заборонити відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за Договором іпотеки укладеним між позивачем [PERSON] та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» 20.12.2007 року, а саме нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 30 кв. м, житловою площею 18,5 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] відповідно договору купівлі продажу від 20.12.2007 року. Вважає, що є підстави для визначення споживчого кредиту № КRТ0G40000002459, та іпотечний договір № КRТ0G40000002459 укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] нікчемним, а саме це: відсутність у ПАТ КБ «Приватбанк» дозволу на провадження певного виду діяльності (надання споживчих кредитів фізичним особам у іноземній валюті); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідно ст.203 ЦК України. Метою даного договору, яку ставили перед собою учасники цивільних відносин - це було належне виконання договірних зобов'язань. Але він не міг передбачити, що у наслідку економічній кризі сума кредиту збільшиться на 2 рази, якби він знав це при підписанні договору то не уклав-би додаткові угоди з банком; порушення конституційних прав та свобод та інше; додаткова Угода до кредитного іпотечного договору повинна бути засвідчена нотаріусом відповідно до ст73 ЗУ «Про нотаріат». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на ті самі підстави, проти зустрічних позовних вимог заперечував у повному обсязі. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] з позовними вимогами банку не погодилась, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення - не підлягає задоволенню. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним - слід відмовити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов на підставі з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що 20.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір №КRТ0G40000002459, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 57366,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 грудня 2022 року. Згідно заяви [PERSON] від 15.07.2008 року залишок заборгованості за кредитним договором № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року, було переведено з валюти гривня в валюту Долар США. 20.12.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року. Відповідно до п. 8.1 Додаткової угоди, - станом на 01.08.2007 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року складає 12334,68 доларів США. Таким чином, відповідно до умов Додаткової угоди, відповідач отримав кредит у розмірі 12334,68 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2022 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідач 20.12.2007 року уклали договір іпотеки № КRТ0G40000002459. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 30.30 кв.м., житловою площею 18.50 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 76488 грн. 00 коп. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 01.05.2013 року має заборгованість - 14554.67 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.05.2013 року складає 116291,83 грн., яка складається з наступного: -11373.72 долара США - заборгованість за кредитом; -1406.73 долара США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -165.28 долара США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -285.79 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: -1323.15 долара США - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 1050 ч.1, ч. 2 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу вимоги якої не звільняють боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч.1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі -покупцеві. Згідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду Суд вважає необхідним застосувати ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який є чинним на час розгляду справи та протягом дії якого, згідно ст. 4 цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Таким чином протягом дії цього Закону 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 ЗУ "Про заставу" та / або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 ЗУ "Про іпотеку" , якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусового стягнуте ( відчужене без згоди власника) інше майно ( майнові права) , яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника , зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації ( переоцінки) предмета застави ( іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити ( продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь ( у власність) іншої особи. З врахуванням того, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] є майном, яке виступає як забезпечення зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року, наданим позивачем в іноземній валюті, та яке використовується [PERSON], як місце його постійного проживання, загальна площа квартири становить 30,30 кв.м., відомостей про наявність іншого житла у відповідача суду позивачем не надано, а тому суд вважає, що звернення стягнення на дане майно є таким, що суперечитиме ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачу необхідно відмовити у задоволені позовних вимог, то судові витрати віднесено на рахунок позивача. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, суд приходить до наступного. Згідно п. 2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", перед укладанням кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про банк та умови кредитування, про що свідчить підпис 14.12.2007 року [PERSON] в Сертифікаті Приватбанку "Житло у кредит", де він зазначає, що Сертифікат отримав з умовами кредитування ознайомлений. При укладенні кредитного договору № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року позивачу були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших підстав, які б примусили його прийняти ці умови - вкрай невигідних для себе умовах. При укладенні кредитного договору № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року, сторони за власним бажанням досягли істотних умов і власноручно їх підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати належним чином відповідно до умов кредитного договору та ст. 526 Цивільного кодексу України. Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627.628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наявність в кредитному договорі відповідно до п.2.3.1. Права банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки в сторону збільшення, не суперечить нормам законодавства, оскільки Закон України від 12.12.2008 року №661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також що умова договору щодо права змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемним, однак цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, а кредитний договір був укладений 20.12.2007 року, а Додаткова угода 15.07.2008 року, а отже ще до набрання законної сили цього закону. Крім того, згідно з вимогами ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та пункту 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2005 року №168, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватись залежно від зміни облікової ставки національного банку України або у інших випадках. Крім того, кредитним договором п.2.3.2 передбачено право банку зменшувати розмір процентної ставки до рівня встановленого чинним законодавством. Твердження представника позивача за зустрічним позовом щодо відсутності у ПАТ КБ "ПриватБанк" окремого дозволу на здійснення валютних операцій, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитними операціями є операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» такими коштами є гроші у національній або іноземній валюті. Але оскільки надання кредиту в іноземній валюті є валютною операцією, то окрім банківської ліцензії банк повинен отримати ще й генеральну ліцензію. Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001р., генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" є письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. Таким чином, надання кредитів в іноземній валюті банком потребує отримання ним банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями. Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ № 483 від 14.10.2004 р., використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Разом з цим викладено умову, що ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями. Отже, якщо кредит в іноземній валюті надається банком, який має банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, які вже автоматично містять в собі право банка на надання таких кредитів та використання іноземної валюти при розрахунках, то отримання окремих ліцензій та письмових дозволів відділеннями та іншими структурними підрозділами банку не передбачено діючим законодавством України. За змістом ч.3 ст.209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину може бути на тексті лише такого правочину, якій відповідає загальним вимогам, встановленим ст..203 ЦК України. Додаткова угода від 15.07.2008 року не підлягає обов'язковому посвідченню нотаріусу, оскільки це не передбачено чинним законодавством, крім того ст. 73 ЗУ "Про нотаріат" на яку посилається позивач за зустрічним позовом, передбачає накладання заборони за місцем розташування жилого будинку, квартири дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцемзнаходження однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження, а не обов'язковість посвідчення додаткової угоди до договору про іпотечний кредит. Іпотечний договір № КRТ0G40000002459 від 20.12.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Таким чином судом встановлено, що зміст правочину, укладеного сторонами, не суперечить нормам цивільного законодавства України, моральним засадам суспільства, відповідає волевиявленню позивача, спрямований на реальне настання наслідків, не суперечить інтересам та не порушує права позивача [PERSON], оскільки позивач бажав отримати послуги відповідача, спрямовані на отримання коштів та придбання квартири, був ознайомлений та згодний з умовами їх надання, підписав договір, у зв'язку з чим необхідно відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Судові витрати за зустрічним позовом покласти на [PERSON]

Outcome: dismissed