Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач 08 грудня 2014 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що з 20 квітня 2012 року він працював в філії "Ананьївська ДЕД" ДП "Одеський облавтодор". Звільнений 29.08.2014 року за п.1 ст.40 КЗпП України. За період його роботи в філії "Ананьївська ДЕД" ДП "Одеський облавтодор" є заборгованість по заробітній платі, яка становить 7185 гривень 26 копійок та виплата за відрядження. Загальна сума заборгованості складає 8878 гривень 58 копійок. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України відповідач зобов'язаний в день звільнення сплатити всі гроші, що належать йому, проте до теперішнього часу розрахунок не проведено. У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в його сім'ї виникали непорозуміння, що і призвело до розлучення, внаслідок чого йому на даний час доводиться винаймати житло. Так як філія "Ананьївська ДЕД" ДП "Одеський облавтодор" мала заборгованість по заробітній платі, йому довелося взяти кредит, щоб розрахуватися за помешкання та, щоб вистачило на проживання, але у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, по кредиту зросли відсотки за несвоєчасне погашення. Тому позивач вважає, що згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відповідач зобов'язаний відшкодувати йому моральний збиток у розмірі 20 000 грн. На підставі вище викладеного позивач просить стягнути з філії «Ананьївська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8878,58 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, компенсацію за затримку розрахунку у розмірі його середнього заробітку, але з розрахунку повного робочого місяця по день фактичного розрахунку. Оскільки згідно штатного розпису станом на 01 вересня 2014 року посадовий оклад провідного інженера становить 2920 гривень 00 копійок позивач просить зобов'язати філію "Ананьївська ДЕД" ДП "Одеський облавтодор" нарахувати компенсацію за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, а саме за вересень - 1460 гривень 00 копійок, за листопад - 1460 гривень 00 копійок, та за кожен послідуючий місяць до повного розрахунку. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просить його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з урахуванням уточнень викладених у позовній заяві від 17.08.2015 року ( а.с.61-63) та наданих до неї додатків ( а.с. 64 - 71). Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та надав пояснення про те, що філія "Ананьївська ДЕД" ДП "Одеський облавтодор" не являється юридичною особою , а тому в позові необхідно відмовити, та врахувати лист до виконавчої служби від 27 липня 2015 року щодо суми заборгованості 1693 гривні 32 копійки. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши документи справи які сторони вважають за достатніми для вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З наданої копії довідки про середню заробітну плату (дохід) №100 від 22 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] працював в філії «Ананьївська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» і його заробітна плата за лютий-липень 2014 року складає 11130 гривень 70 копійок (а.с.4) Згідно копії штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців філії «Ананьївська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» , який затверджений наказом №152 від 19 червня 2014 року , посадовий оклад провідного інженера становить 2920 гривень (а.с.5). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу встановлено, що 01 липня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №07 від 01 липня 2014 року(а.с.6). Крім того, вивчено судом вивчено копію положення філії «Ананьївська дорожня експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»»(а.с.38-42). Згідно з довідкою №25 від 19 травня 2015 року та додатками до неї заборгованість по заробітній платі в сумі 7185 гривень 26 копійок та по відрядженню в сумі 1693 гривні 32 копійки [PERSON] станом на 03 жовтня 2014 року погашалася з 03 листопада 2014 року по 18 березня 2015 року, всього 7475 гривень 70 копійок. Крім того проведено нарахування компенсації втрати заробітку: листопад 2014 року та грудень 2014 року в розмірі 686 гривень 81 копійка. Заборгованість перед [PERSON] станом на 19 травня 2015 року складає 2089 гривень 69 копійок(а.с43-48). Також вивчено виписки по рахунку [PERSON] за період з 01 травня 2015 року по 04 серпня 2015 року, а також з 01 травня 2015 року по 17 серпня 2015 року(а.с.56, 64-65). Відповідно до довідки №123 від 28 листопада 2914 року вбачається, що [PERSON] дійсно звільнений з посади провідного інженера філії «Ананьївська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор» 29 серпня 2014 року, заборгованість підприємства становить 8878 гривень 58 копійок, із них: 7185 гривень 26 копійок з виплати заробітної плати та 1693 гривні 32 копійки з неоплачених відряджень (а.с.7). Згідно трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 29 серпня 2014 року звільнений з посади провідного інженера філії «Ананьївська ДЕД» ДП «Одеський облавтодор за скороченням штатів, на підставі наказу №7/к від 29 серпня 2014 року (а.с.8-9). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Одночасно, ст.117 КЗпПУ зазначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган, повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі коли спір вирішено на користь працівника. У відповідності до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (із змінами № 5 від 25.05.2001 р. та № 1 від 27.02.2009 р.), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначені розміру моральної шкоди, суд, як зазначає Пленум Верховного Суду України у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 20000 гривень. Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату по день фактичного розрахунку, тому вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню в даній частині та в частині невиплаченої заробітної плати. Вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 гривень не підлягають задоволенню, так як не надано жодного безспірного доказу щодо обґрунтувань даних вимог. Таким безспірним доказом не може братися до уваги ксерокопія свідоцтва про розірвання шлюбу позивача ( а.с.6), а тому в даній частині позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: partial