Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

24.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Закарпатської обласної прокуратури в особі Ужгородської окружної (місцевої) прокуратури, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Державної казначейської служби України з зазначеним позовом та просить стягнути на свою користь матеріальну шкоду завдану майну, що перебувало під арештом в розмірі 20029,00 грн., 16000,00 грн. суми сплаченої у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, та моральну шкоду в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Позов мотивує тим, що 30 березня 2007 року заступником прокурора міста Ужгород Черничко В. винесено Постанову про порушення кримінальної справи за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 Кримінального кодексу України на підставі колективної заяви щодо звинувачення [PERSON] в шахрайстві, що відбулось у спосіб присвоєння грошових коштів в сумі 21000,00 доларів США. 29 грудня 2007 року старшим слідчим Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенантом міліції Рачкулинець Б.С. винесено Постанову про притягнення особи як обвинуваченого, якою [PERSON] притягнуто як обвинуваченого і пред?явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Старшим слідчим Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенантом міліції Рачкулинець Б.С. після винесення Постанови про притягнення особи як обвинуваченого здійснювались дії щодо схиляння позивача до вирішення майнових питань з заявниками колективної заяви щодо звинувачення [PERSON] в шахрайстві, що відбулось у спосіб присвоєння грошових коштів в сумі 21000,00 доларів США, і цим самим якби здійснювався тиск та провокувалось визнання позивачем вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Після наданих позивачем пояснень та відмовившись визнавати вину в його сторону лунали від слідчого погрози, що стало підставою для заявлення відводу слідчому 10.01.2008 року. Листом від 16.01.2008 року №510М07 така була залишена в.о. прокурором міста Ужгорода без задоволення. В подальшому при відсутності будь-яких доказів 24.01.2008 року цим же слідчим винесено Постанову про перекваліфікацію злочину та порушення кримінальної справи, якою перекваліфіковано злочинні дії [PERSON] на ч.4 ст. 190 КК України, порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України і прийнято рішення про розслідування справи в межах кримінальної справи №1120107. 24 січня 2008 року старшим слідчим Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенантом міліції Рачкулинець Б.С. винесено Постанову про притягнення особи як обвинуваченого, якою [PERSON] притягнуто як обвинуваченого і пред?явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України. 11 лютого 2008 року старшим слідчим Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ст. лейтенантом міліції Рачкулинець Б.С. складено Обвинувальний висновок по кримінальній справі №1120107 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 Кримінального кодексу України та спрямовано такий на розгляд Ужгородського міськрайонного суду. В межах даної кримінальної справи застосовувалось запобіжних захід стосовно [PERSON] у вигляді підписки про невиїзд, а також арешт цінностей та автомобіля останнього з поміщенням на штраф майданчик, що не давало можливості користуватись автомобілем протягом всього строку розгляду кримінальної справи. За результатами розгляду матеріалів кримінальної справи №1120107 в межах судового провадження №1-141/11 вироком Ужгородського міськрайонного суду від 31.10.2011 року по справі №1-141/11 [PERSON] \~в пред?явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 4\~ст. 190 КК України\~ визнано невинним\~і по\~суду виправданим\~за відсутністю\~в його\~діях складу\~злочину. Запобіжний захід щодо [PERSON] \~ у вигляді підписки про невиїзд\~скасовано. Накладений, згідно постанови слідчого від 24.01.2008 року арешт на цінності та інше майно [PERSON] \~, в тому числі на автомобіль "Honda аccord", д.н.з. [NUMBER] - скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2012 року вирок Ужгородського міськрайонного суду від 31.10.2011 року по справі №1-141/11 залишено без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.12.2012 року ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2012 року та вирок Ужгородського міськрайонного суду від 31.10.2011 року по справі №1-141/11 залишено без зміни - [PERSON] \~в пред?явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 4\~ст. 190 КК України\~ визнано невинним і по суду виправданим за відсутністю в його діях складу злочину. Вказує, що загальна тривалість кримінального переслідування [PERSON] становила з 30 березня 2007 року дати порушення кримінальної справи по 06 грудня 2012 року винесення ухвали судом касаційної інстанції, якою остаточно виправдано [PERSON] 68 місяців 6 днів. В результаті стресів, пов?язаних з пред`явленням йому підозри та кримінальним переслідуванням, загострилася хвороба нервових тіків, він декілька разів перебував в неврологічному відділенні лікарні. У зв?язку з незаконним перебуванням під слідством було принижено честь та гідність [PERSON] , а також репутацію законослухняного громадянина; позбавлено конституційного права на свободу і особисту недоторканність; під час безпідставного обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд позивач був позбавлений звичайних умов пересування країною або поза її межами та інших умов життя, в тому числі його було принижено через те, що неодноразово у якості обвинуваченого/підсудного змушений був з?являтися в публічне місце\~до суду, де його бачила значна кількість людей, в тому числі знайомі; мали місце моральні переживання як з його боку, так і з боку всіх членів сім?ї (матері, батька), які, знаючи позивача вкрай переживали з цього приводу, а позивач в свою чергу сильно переживав за здоров?я своїх близьких, щоб вони витримали таке нервове перенавантаження, особливо батьки, які є літніми людьми зі слабким здоров?ям; було позбавлено можливості виконувати свої обов?язки як основного годувальника в родині; було порушено його нормальні життєві зв?язки, його життєвий уклад; це призвело до позбавлення його можливостей реалізації своїх звичок і бажань; порушено нормальні стосунки з оточуючими людьми, в тому числі членами родини; окремі сусіди, не знаючи ситуації, почали тоді ставитись до мене насторожено, сприймаючи за злочинця; було фактично знищено його впевненість у дієвості та ефективності правових механізмів щодо недопущення фактів безпідставного обмеження волі невинних осіб; знищено його впевненість у беззаперечному слідуванні державними інститутами, в т.ч. органом досудового розслідування і органами прокуратури, які зобов?язані дбати про права і свободи громадян, нормам\~Конституції, законів, тобто мали місце й інші негативні наслідки морального характеру. Додатково поніс непередбачені фінансові витрати у зв?язку з накладенням арешту на цінності та інше майно [PERSON] , в тому числі на автомобіль "Honda аccord", д.н.з. [NUMBER] в межах строків кримінального переслідування він був позбавлений можливості реалізувати право власності на вказаний автомобіль у спосіб його відчуження для дострокового виконання зобов?язань за Кредитним договором №ML-800/072/2006 від 19.06.2006 року, і цим самим щомісячно сплачував відсотки за користування кредитом, яких можна було б уникнути при покритті боргу за кредитним договором коштами, вирученими від продажу автомобіля. Також вказує, що при порушенні стосовно нього кримінальної справи, було застосовано накладення арешту на належний йому автомобіль, який з моменту вилучення та до набрання виправдувальний вироком законної сили перебував на штраф майданчику та він був позбавлений можливості користуватись таким, так і підтримувати в робочому стані. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу № 09120202 від 02.12.2009 року вартість матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу автомобіля "Honda аccord", д.н.з. [NUMBER] за час перебування на штраф майданчику складає 20029,00 грн.. Також внаслідок порушення відносно нього кримінальної справи, ним понесено витрати на правову допомогу адвоката при відстоюванні своїх прав та інтересів у кримінальному провадженні в розмірі 16000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача Закарпатської обласної прокуратури в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, зокрема посилаючись на невмотивованість позовних вимог, та підтвердження розміру компенсації моральної шкоди належними доказами, а визначення матеріальної шкоди вважають віднесено до компетенції органу слідства. Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не зявився, однак подав до суду відзив на позов, за змістом відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись відсутність підстав для пред`явлення позову, оскільки питання про встановлення розміру грошових доходів, віднесено до компетенції органів досудового розслідування та недоведеність позивачем причино-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діяннями правоохоронних органів та вини останніх в її заподіянні. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, однак подав до суду відзив на позов, за змістом відзиву відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на недоведеність позивачем обґрунтованості суми позову, на відсутність доказів перенесення будь яких душевних страждань. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] , представника відповідача Закарпатської обласної прокуратури Шерстяних О.О., наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. За змістом положень п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до п.1 ч.1. ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Судом встановлено, що 30 березня 2007 року на підставі колективної заяви громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] порушено кримінальну справу по факту шахрайства, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме що в листопаді 2005 року [PERSON] отримав грошові кошти від заявників за подальше відчуження належної йому частки у майні ТОВ «Клініка естетичної стоматології» «Дентал студіо», але в подальшому передати частку у майні або повернути грошові кошти не бажає (а.с. 4). 29.12.2007 року [PERSON] за вищевказаним фактом було предявлено обвинувачення за ч. 3 ст. 190 КК України, про що йому оголошено(а.с.5). 24.01.2008 року постановою слідчого злочинні дії [PERSON] перекваліфіковано з ч. 3 ст. 190 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах (а.с.8). 24.01.2008 року постановою слідчого [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ч. 4 ст. 190 КК України, про що йому оголошено (а.с.9). Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2011 року [PERSON] було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 10-12). Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2012 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2011 року було залишено без змін (а.с. 13-15). Ухвалою колегії Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.12.2012 року вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2011 року, а також ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 28.04.2012 року було залишено без змін (а.с. 16-18). За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Дані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону № 266/94-ВР (стаття 1 зазначеного Закону). Відповідно до п.2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 11 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини 1 статті 12 зазначеного Закону розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Однією з новел КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На теперішній час єдиним таким законом є Закон № 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб`єктів, у тому числі і на осіб, кримінальне провадження відносно яких закрите. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР. Вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі № 234/19443/16-ц. При цьому необхідно зазначити, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України (у зв`язку з не встановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати) надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом. Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів. Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Вступивши до Ради Європи (1995 р.) і ратифікувавши 17 липня 1997 р. зазначену Конвенцію та ряд Протоколів до неї (Перший протокол і Протоколи №№ 2, 4. 7 та 11), Україна визнала її чинність у національній правовій системі та обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Застосування положень Європейської конвенції та прецедентної практики Європейського Суду з прав людини національними судами при вирішенні справ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, є необхідним, оскільки відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства. У відповідності до пункту 5 статті 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. Європейський Суд з прав людини в рішенні по справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» констатував порушення пункту 5 статті 5 Конвенції з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах. Таким чином, проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованих йому злочинах, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеної кримінальної справи та розгляду кримінального провадження, що призвели до погіршення стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зав`язків. Порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статей 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У відповідності до ч. 4 ст. 17 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі. Відповідно до положення ч. 5 ст. 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Мотивуючи заподіяну шкоду позивач зазначив, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, він тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку він не мав можливості вести звичайний спосіб життя. Зокрема, у зв`язку з порушенням проти нього кримінальної справи, останній зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились його відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я, таких як швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання в собі, фіксованість на негативних переживаннях, невпевненість у собі. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», мінімальна заробітна плата на час розгляду справи в суді становить 6000 грн. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує з моменту пред`явлення обвинувачення 29.12.2007 року по 28.04.2012 року (набрання чинності виправдувальним вироком, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Закарпатської області), а тому на думку суду загальний строк складає майже повних 52 місяці. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Крім того, судом з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме негативні наслідки, які продовжувалися для позивача винесення виправдального вироку, щодо нього, тобто враховано характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, з врахуванням обставин викладених у вищевказаній Постанові Пленуму Верховного Суду України. Приймаючи до уваги вищевикладене та з урахуванням часу перебування позивача під слідством і судом, суд прийшов до висновку, що в даному випадку підлягає стягненню моральна шкода в розмірі кратному двом мінімальним розмірами заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством та судом. Таким чином, мінімальний розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди за 52 місяці перебування під слідством чи судом, відповідно до вимог ст. 13 Закону становить 312 000 грн. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Відповідно до ч.2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, суд враховує, що визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить. Згідно позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Позивачу [PERSON] були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності та виваженості, суд вважає що позивачам не мотивовано заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 1000000 грн, разом з тим суд вважає, що відшкодування в розмірі 600000,00 грн. відповідатиме розміру шкоди заподіяної позивачу. Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 600000 грн.. Що стосується позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди завданої майну позивача [PERSON] , що перебувало під арештом в розмірі 20029,00 грн., та 16000,00 грн. суми сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги к кримінальній справі суд вважає такі не доведеними та не підтвердженими належними доказами, у зв`язку з чим у задоволенні таких слід відмовити, виходячи з наступного. Так, позивач у позовній заяві вказує, що при порушенні стосовно нього кримінальної справи було застосовано накладення арешту на належний йому автомобіль марки "Honda аccord", д.н.з. [NUMBER] , який з моменту вилучення та до набрання виправдувальний вироком законної сили перебував на штраф майданчику та він був позбавлений можливості користуватись таким, так і підтримувати в робочому стані. Надав, як обґрунтування суми шкоди його майну звіт про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу № 09120202 від 02.12.2009 року. Однак, поданий доказ вартості пошкодження майна є незрозумілим, оскільки, відсутній опис пошкоджень транспортного засобу, причинний зв`язок пошкоджень з тривалим перебування транспортного засобу на штрафмайданчику, а також як вбачається з пояснень позивача автомобіль перебував на штраф майданчику до набрання вироком законної сили, тобто до 28.04.2012 року, а оцінка пошкодження майна була проведена 02.12.2009 року. Крім цього, позивач не надав суду належних доказів про фактично понесені ним витрати на відновлення транспортного засобу "Honda аccord", д.н.з. [NUMBER] .. Витрати на правову допомогу також належно не обґрунтовані і є не зрозумілими, оскільки акт прийняття передачі наданих послуг складено 12.04.2010 року, в якому викладено інформацію наступного змісту: «Роботи виконані вчасно і якісно. Вироком суду [PERSON] виправдано за ч. 4 ст. 190 КК України. Оплата проведена в сумі 8000,00 грн.», а вирок Ужгородського міськрайонного суду мав місце тільки 31.10.2011 року. 10.05.2010 року відповідно доданої позивачем копії квитанції сплачується сума 8000,00 грн. вже адвокату Мокану В.Д., договір з яким відсутній. Враховуючи викладене та

Outcome: approved