Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що 23.02.2015 року близько 22-10 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Пежо", д.н.з. [NUMBER] по вул. Кудрявський Узвіз в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, відволікся від керування, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем „Хюндай", д.н.з. [NUMBER] , порушивши при цьому вимоги п.2.3; 12.3 ПДР України. Своїми неправомірними діями [PERSON] завдав позивачу матеріальної шкоди на суму 56 177 грн. 54 коп. Автомобіль відповідача „Пежо", д.н.з. [NUMBER] на день ДТП був застрахований ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія". Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року було стягнуто з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія"на користь [PERSON] 32 184 грн. 04 коп. страхового відшкодування. Однак позивач на відновлювальний ремонт свого автомобіля витратив значно більше грошових коштів, ніж стягнуто зі страховика. Тому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром відновлювального ремонту та страховою виплатою (56 177,54 грн. - 32 184,04 грн. - 450 грн. (послуги евакуатора) = 23 543 грн. 50 коп.), 10 000 грн. втрати товарної вартості та судовий збір. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що на день ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника автомобіля „Пежо", д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія" на підставі полісу №АІ 4530068 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.11.2014 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року вже було стягнуто з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія"на користь [PERSON] 32 184 грн. 04 коп. страхового відшкодування, що охоплює всю суму відновлювального ремонту автомобіля позивача. За таких обставин інші витрати здійснені в рамках відновлювального ремонту не відносяться до даної ДТП. Крім того, оскільки вже визначено апеляційною інстанцією сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню зі страховика, тому не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення 10 000 грн. втрати товарної вартості автомобіля позивача. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „Хюндай", д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] . Автомобіль „Пежо", д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності відповідачу [PERSON] . 23.02.2015 року відповідач [PERSON] керував вказаним транспортним засобом на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я [PERSON] і посвідчення водія на своє ім`я. У відповідності до ч.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено у судовому засіданні, 23.02.2015 року близько 22-10 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем „Пежо", д.н.з. [NUMBER] по вул. Кудрявський Узвіз в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, відволікся від керування, внаслідок чого здійснила зіткнення з припаркованим автомобілем „Хюндай", д.н.з. [NUMBER] , порушивши при цьому вимоги п.2.3; 12.3 ПДР України. За змістом ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М. від 27.03.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.9). В подальшому дана постанова ним не оскаржувалась і зміст визнаний у судовому засіданні. Описані вище обставини визнані у судовому засіданні учасниками справи, тому не доказуються в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Автомобіль „Пежо", д.н.з. [NUMBER] на день ДТП був застрахований відповідачем [PERSON] в ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія" на підставі полісу №АІ 4530068 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.11.2014 року, за яким встановлено ліміт страхової відповідальності за заподіяну шкоду майну в розмірі 50 000 грн. (а.с.31). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"статтею 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього Закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 Закону України №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачає ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами п.3, ч.1, ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Системний аналіз вказаних норм права, а також інших норм, пов`язаних з даними правовідносинами наголошує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону України, цей страховик набуває зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму, виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Як регламентує ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року було змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19.04.2016 року та стягнуто з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія"на користь [PERSON] 32 184 грн. 04 коп. страхового відшкодування, 450 грн. послуги евакуатора, 10 725 грн. 41 коп. пені (а.с.10-14). В даному рішенні апеляційної інстанції дана повна оцінка розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, викликана ДТП 23.02.2015 року, тому вказана сума не підлягає доказуванню в розумінні ч.4, ст.82 ЦПК України. Крім того, Постановою Київського апеляційного суду від 5.02.2019 року було скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9.11.2017 року і постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 23 543 грн. 50 коп. матеріальної шкоди, завданої ДТП та 10 000 грн. втрати товарної вартості автомобіля було відмовлено (а.с.197-198). Згідно ст.29 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року вже було стягнуто з ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія"на користь [PERSON] 32 184 грн. 04 коп. страхового відшкодування, 450 грн. послуги евакуатора, 10 725 грн. 41 коп. пені внаслідок ДТП, де була дана повна оцінка розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача, викликана ДТП 23.02.2015 року, тому вказана сума не підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , так як більший розмір відновлювального ремонту не відноситься до правовідносин між позивачем та відповідачем, а встановлена апеляційною інстанцією повна сума відновлювального ремонту повністю охоплюється лімітом страхової відповідальності страховика ПрАТ „Українська транспортна страхова компанія", з якого і стягнуто зазначену суму на користь позивача. Оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП, що мала місце 23.02.2015 року, тому не підлягає задоволенню і вимога про стягнення 10 000 грн. втрати товарної вартості автомобіля. Згідно ст.133; 141 ЦПК України у випадку відмови у задоволенні позову в повному обсязі не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь розміру понесених судових витрат.

Outcome: dismissed