Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до господарських книг Юрківської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS], належав до майна колгоспного двору, на час припинення якого (15 квітня 1991 року) в ньому проживала її батьки: [PERSON] та [PERSON], яка згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору. Її брат [PERSON], вибувши з двору в 1990 році, до нього більше не повернувся та не звертався за виділенням частки з майна двору. [INFO] її мати [PERSON] померла, спадщину після смерті якої прийняв чоловік померлої, її батько [PERSON], який оформив свої спадкові права на частину майна. [INFO] [PERSON], який постійно до дня смерті проживав в с. Юрківка Ставищенського району Київської області, помер, спадщину після його смерті прийняла вона - спадкоємиця за заповітом, посвідченим 16 серпня 2002 року Юрківською сільською радою. Спадкоємці за заповітом [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропустили строк на прийняття спадщини, про що подали до Ставищенської районної державної нотаріальної контори відповідні заяви. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок загальною площею 68,8 м2, житловою площею 40,9 м2, вартістю 127517 гривень. На земельній ділянці, яка не приватизована, крім житлового будинку літер «А-1», розташовані погріб з шийкою літер «Г/пг», прибудова літер «а», літня кухня літер «В-1», сарай літер «Б-1», тамбур літер «в», ґанок літер «а1», ґанок літер «а2», колодязь питний номер «№1». Юрківська сільська рада свідоцтва про право власності не видала, що позбавляє її можливості оформити свої права в нотаріальній конторі. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та її представник не прибули, направили до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі. Представник відповідача Юрківської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради. Треті особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, направили до суду заяви, в яких не заперечили проти задоволення позову і просять справу розглядати без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача Юрківської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Юрківської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 (а.с. 39-42) житловий будинок [ADDRESS], 1966 року побудови, належав до майна колгоспного двору, на час припинення якого (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживала та не втратила частку в його майні батьки позивача: [PERSON] та [PERSON], яка набула право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. Згідно вказаних виписок з погосподарських книг фактично станом на 15 квітня 1991 року членом двору, крім [PERSON] та [PERSON], також був брат позивача [PERSON], який вибув з двору в 1994 році і більше в нього не повертався, і через сплив трирічного строку давності, передбаченого статтею 71 ЦК України (1963 р.), втратив право на її витребування. Житловий будинок, який належав [PERSON] до 1990 року знаходився в [ADDRESS], а з 1991 року по [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 17-19) та довідки Юрківської сільської ради від 14 серпня 2017 р. № 395 (а. с. 15) вказаний житловий будинок загальною площею 68,8 м2, житловою площею 40,9 м2 , вартістю 127517 гривень розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. На земельній ділянці за вказаною адресою, крім житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою „А-1", розташовані погріб з шийкою літер «Г/пг», прибудова літер «а», літня кухня літер «В-1», сарай літер «Б-1», тамбур літер «в», ґанок літер «а1», ґанок літер «а2», колодязь питний номер «№1». Відповідно до матеріалів спадкових справ [PERSON] померла [INFO] в с. Юрківка Ставищенського району Київської області (а. с. 34 зв.), спадщину після смерті якої прийняв чоловік померлої, батько позивача [PERSON], який оформив свої спадкові права на частину майна (а.с. 34-38). [INFO] [PERSON] помер в с. Юрківка Ставищенського району Київської області, спадщину після смерті якого прийняла позивач, спадкоємиця за заповітом, посвідченим секретарем Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області 16 серпня 2002 року за реєстровим № 15, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а. с. 24-33). Спадкоємці за заповітом [PERSON], [PERSON], [PERSON] пропустили строк на прийняття спадщини, про що подали до Ставищенської районної державної нотаріальної контори відповідні заяви (а.с. 24 зв., 25, 25 зв.). Реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 20.10.2014 р. не проводилась (а. с. 16) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР України (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 УРСР України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.). визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Згідно ч.1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки [PERSON], за життя набув права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], як на майно колгоспного двору відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) та права власності в порядку спадкування на ? частину вищевказаного житлового будинку після смерті [INFO] його дружини [PERSON], а позивач набув право власності на даний будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON], і оскільки відповідачем позов визнається, то його слід задовольнити. Оскільки Юрківська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved