Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач, МТСБУ, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 42210 грн. 20 коп., і на правову допомогу в сумі 2000 грн.. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 24.02.2011 р. по вул. Заболотного у м. Києві з вини відповідача, який керував автомобілем «Ленд-Ровер» з д. н. з. [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Ніссан» д.н.з [NUMBER], належний [PERSON]. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2011 р. в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, встановлена вина відповідача у вчиненні ДТП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику застрахованого автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], завдано матеріальної шкоди, розмір якої відповідно до звіту №618-У з визначення вартості матеріального збитку від 23.03.2011 р., складеного ФОП - [PERSON], становить 49644 грн. 24 коп., огляд пошкодженого автомобіля проведений 04.03.2011 р.. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, добровільно ним шкода потерпілій особі не відшкодована. Відповідно до заяви та полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/9304152, терміном дії з 09.09.2010 р. по 08.09.2011 р. включно, за рахунок фонду захисту потерпілих на підставі п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 01.06.2011 р. потерпілій особі було виплачено страхове відшкодування в загальній сумі 41370 грн. 20 коп., без урахування ПДВ, на виконання обов'язку по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що на підставі ст.1191 ЦК України, пп. 38.2.1, п. 38.2 ст. 38 зазначеного Закону надає право зворотної вимоги до відповідача у розмірі виплачено відшкодування. У зв»язку з виплатою страхового відшкодування понесені додаткові витрати на визначення розміру збитків та збір документів у сумі 840 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 14.04.2011 р., рахунком № 052-М від 14.04.2011 р., платіжним дорученням № 1986 від 29.04.2011 р.. Всього розмір витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування по факту події ДТП від 24.02.2011 р., склав 42210 грн. 20 коп., та понесені витрати по оплаті юридичних послуг у сумі 2000 грн. на підставі контракту про надання правової допомоги №72, укладеного 16.10.2012 р. з ТОВ «ЕмВіПартнерс», і додаткової угоди до цього контракту, які відповідач у добровільному порядку не відшкодував. Позивач просив позов задовольнити, і віднести за рахунок відповідача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю, [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити. Представник відповідача на підставі договору про надання правової допомоги від 04.10.2013 р. - адвокат, [PERSON], проти позову заперечує з тих підстав, що відповідно до звіту №618 від 23.03.2011 р. матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу марки "NISSAN X-TraiI" д.н.з. [NUMBER], завищений, не відповідає фактичним пошкодженням автомобіля, вважає, що експертним шляхом необхідно визначити реальну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з визначенням його відповідної середньої ринкової вартості, що впливає на вибір відповідних формул, та застосувавши коефіцієнт корегування ринкової вартості в залежності від понаднормативного пробігу цього транспортного засобу. Представник відповідача на підставі договору про надання правової допомоги від 04.10.2013 р. - адвокат, [PERSON], не заперечуючи факту ДТП і вини довірителя, з позовом не згоден з тих підстав, що відповідно до звіту №618 від 23.03.2011 р. матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу марки "NISSAN X-TraiI" д.н.з. [NUMBER], завищений, не відповідає фактичним пошкодженням автомобіля, незрозуміло, як визначена середня ринкова вартість транспортного засобу, який брався аналог, чому не врахований понаднормативний пробіг - 33,76 тис. км., при нормативному -21,00 тис. км, що впливає на вибір відповідних формул, застосований коефіцієнт корегування ринкової вартості - 4,00%, а за понаднормативного мав би застосовуватись - 8,2%, пробігу цього транспортного засобу. реальну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, не застосований коефіцієнт фізичного зносу для нових складників ТЗ, а все це впливає на реальну вартість відновлювального ремонту, та може бути усунуте лише експертним шляхом. Витрати на проведення автотоварознавчого дослідження не є судовими витратами, а пов»язані з господарською діяльністю позивача, тому не підлягають відшкодуванню. Витрати на правову допомогу не підтверджені відповідним розрахунком, не відповідають нормам, визначеним законом. Просив позов задовольнити частково. Допитаний у якості свідка - оцінювач,[PERSON], показав, що при визначенні вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу керувався Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджену Мінюстом та Фондом держмайна, користувався Бюлетенем автотоварознавця №57, 2011 р. тощо. З урахування комплектації КТЗ, ринкова вартість склала 248924 грн. 28 коп., був застосований коефіцієнт коригування ринкової вартості - 4,0%, та не застосований коефіцієнт фізичного зносу для нових складників ТЗ з урахуванням строку експлуатації півроку, а також того, що хоча на момент дослідження фактичний пробіг складав 33,76 тис. км, при нормативному - 21,00 тис км, однак понад нормативний пробіг не перевищував нормативний - 21.00 тис. км у двічі на рік, як то передбачено методикою. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд установив, що 24.02.2011 р. по вул. Заболотного у м. Києві з вини відповідача, який керуючи автомобілем «Ленд-Ровер» з д. н. з. [NUMBER], порушив вимоги п. 13.1.2.3. ПДР, і вчинив зіткнення з належним [PERSON] автомобілем «Ніссан» д.н.з [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортного засобу. Вина відповідача у ДТП встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.03.2011 р. в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, відповідно до якої за порушення вимог п. 13.1.2.3 Б ПДР України піддано адміністративному стягненню в виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.( а. с. 9). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику застрахованого автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], завдано матеріальної шкоди, розмір якої відповідно до звіту №618-У з визначення вартості матеріального збитку від 23.03.2011 р., складеного ФОП - [PERSON], становить 49644 грн. 24 коп., огляд пошкодженого автомобіля проведений 04.03.2011 р. ( а. с. 10-47). Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача у частині того, що матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого автомобіля, завищений, не відповідає фактичним пошкодженням, у задоволенні клопотання про проведення експертизи відмовив, оскільки відповідач, будучи повідомленим телеграмою, для огляду транспортного засобу та участі у проведенні дослідження, не з»явився, складений звіт не оспорив, доказово не підтвердив його неправильність. Натомість, опитаний у якості свідка - оцінювач, [PERSON], переконливо обгрунтував правильність підходу при визначенні вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів і інших нормативних документів. Відповідно до п.21.1 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України … . У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, добровільно ним шкода потерпілій особі не відшкодована. Позивач відповідно до заяви та полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/9304152, терміном дії з 09.09.2010 р. по 08.09.2011 р. включно, за наказом від 30.05.2011 р. за №1387, за рахунок фонду захисту потерпілих на підставі п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 01.06.2011 р. виплатив потерпілій особі страхове відшкодування в загальній сумі 41370 грн. 20 коп., без урахування ПДВ, на виконання обов'язку по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та згідно ст.1191 ЦК України, пп. 38.2.1 ст. 38 зазначеного Закону набув право подати регресний позов, зокрема: до власника транспортного засобу, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, поніс додаткові витрати, пов»язані з виплатою, зокрема: збір документів і , визначення розміру шкоди - 840 грн. ( а. с. 49 -52). Суд не погоджується з доводами представники відповідача у частині того, що додаткові витрати у сумі 840 грн. не підлягають відшкодуванню, оскільки пов»язані з господарською діяльністю позивача, ураховуючи наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 4, 11 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 р. № 4 роз»яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах. Відтак, крім страхового відшкодування, підлягають стягненню з відповідача всі витрати позивача, пов»язані з виконанням полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/9304152 від 09.09.2010 р. ( а. с. 8). Відповідач не відшкодував позивачу понесені витрати у добровільному порядку, лист-пропозицію від 14.09.2011 р. про добровільне врегулювання спору залишив без реагування (а.с. 53). Що стосується витрат по оплаті юридичних послуг у сумі 2000 грн. на підставі контракту про надання правової допомоги №72, укладеного 16.10.2012 р. з ТОВ «ЕмВіПартнерс», і додаткової угоди до цього контракту, то вони не підлягають задоволенню з урахуванням наступного. Відповідно до ст. ст. 79, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відшкодовуються, якщо вони пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. У відповідності з ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, … не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 1 контракту від 16.10.2012 р. , укладеного між позивачем і ТОВ «ЕмВіПартнерс», правова допомоги включає в себе досудові заходи, спрямовані на добровільну виплату заборгованості третіми особами та представництво у судах усіх інстанцій у справах, пов»язаних з проведенням регламентних виплат, а також на стадії виконавчого провадження. Відповідного розрахунку, що має бути підставою до відшкодування витрат на правову допомогу в розумінні ст. 84 ЦПК України і ст. 1 цього Закону не надано, крім того господарське товариство не входить до наведеного у законі переліку осіб, сплата коштів за надання правової допомоги якими може відшкодовуватись. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу доведені і підлягають задоволенню частково, у частині стягнення страхового відшкодування в порядку регресу та пов»язаних з ним витрат у загальній сумі 42210 грн. 20 коп., і присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 442 грн. 10 коп., у стягненні витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. відмовляє. На підставі наведеного, ст. ст. 1187, 1188, 1191 ЦК України, п.21.1 ст. 21, п.38.2 ст.38, пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial