Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач у липні 2015 року звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначив, що 20.08.2009 року між відповідачем та ТОВ «ФК ЛТД» було укладено типовий договір оренди землі. В подальшому 15 листопада 2012 року було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 20.08.2009 року. 13.07.2015 року рішенням Володарського районного суду Київської області визнано недійсним договір про внесення змін та доповнень від 15 листопада 2012 року до договору оренди землі від 20.08.2009 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю « ФК ЛТД». Позивач зазначає, що з 26.10.2009 року по 26.10.2014 року ТОВ «ФК ЛТД» користувалося спірною земельною ділянкою відповідно до укладеного договору та ним було виконано всі обовязки по договору, а лише 13.08.2015 року стало відомо про обовязок укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди. 15.07.2015 року ТОВ «ФК ЛТД» направило відповідачу лист про поновлення договору оренди землі разом з примірниками додаткової угоди про поновлення договору оренди, яким просило [PERSON] підписати та надіслати, на протязі 3-х робочих днів з моменту отримання даного листа, на поштову адресу ТОВ «ФК ЛТД» всі три примірники додаткової угоди про поновлення договору оренди для проведення державної реєстрації. Відсутність письмових звернень про припинення договору оренди позивач трактує як відмову в укладенні додаткової угоди про поновлення Договору та вказує, що відповідач умисно зволікав у період з 26.11.2014 року по 17.05.2015 року з укладенням додаткової угоди про поновлення договору оренди. Позивач просить суд визнати типовий договір оренди землі від 20.08.2009 року, укладений між ТОВ «ФК ЛТД» та [PERSON] поновленим на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором та зобов'язати відповідача вчинити дії щодо укладення з ТОВ «ФК ЛТД» додаткової угоди про поновлення договору оренди земельних ділянок загальною площею 2,873га (2,576 га та 0,297 га ) від 20.08.2009 року. Стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК ЛТД» судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився надав суду клопотання, в якому просив суд розгляд справи провести без його участі на підставі обставин, викладених в позовній заяві та наявних матеріалів справи. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, посилаючись на свої письмові заперечення та додані до них письмові докази, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. По справі встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІІ -КВ № 018701 від 21.06.2001 р відповідач [PERSON] є власником земельних ділянок загальною площею 2,873 га (складається з Ділянка-1 площею 2,576 га та Ділянка-2 площею 0,297 га), що розташована на території Тарганської сільської ради Володарського р-ну Київської обл.. 20.08.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено Типовий Договір оренди землі строком на 5 років з моменту підписання та його державної реєстрації 26.10.2009 року. В подальшому 15 листопада 2012 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 20.08.2009 року. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 13.07.2015 року визнано недійсним Договір про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року до Договору оренди землі від 20.08.2009 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК ЛТД». Дане рішення набрало законної сили 18.07.2015 року. Позивач невірно вказує, що Договір про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року до Договору оренди землі від 20.08.2009 року є неукладеним, так як вищевказаним рішенням такий договір визнано недійсним, рішення набрало законної сили, а тому є обовязковим. Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. 15.07.2015 року ТОВ «ФК ЛТД» направило цінним листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача лист про поновлення договору оренди землі разом з примірниками додаткової угоди про поновлення договору оренди. Разом з тим, 24.07.2015 року, Відповідач надіслав Позивачу лист-повідомлення про заперечення у поновленні Типового договору оренди земельної ділянки від 28.07.2009р. Дане повідомлення отримане Позивачем 24.07.2015 року, тобто Відповідач належним чином надав повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі. Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із наступних міркувань. Матеріали справи вказують, що у період з 26.10.2014 року по 29.07.2015 року позивач користувався належною відповідачу земельною ділянкою не на підставі відсутності заперечення Відповідача у поновленні договору оренди, а у звязку з тим, що Договором про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року було збільшено строк дії Типового договору оренди земельної ділянки від 20.08.2009 р. до 20.08.2024 року. Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі , такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У період з 25.10.2014 року по 27.11.2014 року відповідач не мав підстав надсилати листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, оскільки договір оренди станом на цей період не закінчився та був дійсним. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини-якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Договір про внесення змін та доповнень від 15.11.2012 року являвся оспорюваним правочином, який був обовязковий для сторін, в т.ч. і для Відповідача. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Тобто, якщо зі змісту договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), спожиті послуги, тощо), то при визнанні недійсним правочину зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним. Відповідач надіслав позивачу повідомлення від 24.07.2015 року про заперечення у поновленні Типового договору оренди земельної ділянки від 20.08.2009 року, яке Позивач отримав 24.07. 2015 року. Таким чином суд встановив, що відповідач належним чином, у місячний строк, з моменту набрання рішення суду від 07.07.2015 року законної сили, повідомив позивача про свої заперечення щодо поновлення договору оренди. Окрім наведеного, слід зазначити, що відповідно до п. 8 Типового договору оренди земельної ділянки від 20.08.2009 р. для того, щоб поновити строк дії Договору орендар зобовязаний був надіслати письмове повідомлення про такий намір за 90 днів до закінчення строку дії договору. Разом з тим, жодних повідомлень за 90 днів позивач не направляв, а тому за таких підстав у позивача відсутнє таке право. Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» на момент укладання договору була викладена наступним чином: Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням». Договором сторонами була встановлена обовязкова умова для його поновлення, а саме : надсилання повідомлення, в тому числі і у випадку використання земельної ділянки після закінчення строку, яка ТОВ не була дотримана. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомив позивача про відмову у поновленні договору оренди, отже Позивач безпідставно посилається на вказану статтю як на підставу своїх позовних вимог, так як відсутня сукупність вищевказаних юридичних фактів. Поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», на яку посилається позивач, передбачає поновлення договору виключно на тих самих умовах, які були передбачені договором, що не влаштовує відповідача, як власника земельної ділянки, оскільки він може укласти договір оренди з іншим орендарем на більш вигідних умовах. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 319 ЦК України вказує , що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення правочину неможливе. Даючи оцінку посиланням Позивача на правову позицію Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25 лютого 2015 року у цивільній справі № 6-10 цс 15, суд відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 214 ЦПК України, має право відступити від даної правової позиції, викладеної у названому висновку Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів. Так, Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомив позивача про відмову у поновленні договору оренди, отже відсутня сукупність юридичних фактів для застосування частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» до правовідносин, які виникли між сторонами справи. Крім того, у вище вказаному правовому висновку Верховного Суду України зазначено, що аналіз норм ст 33 Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати обєкт оренди для власних потреб. Тобто, для того, щоб звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів на підставі ст. 3 ЦПК України, Позивач повинен навести докази такого порушення, невизнання чи оспорювання. В той же час, Позивачем не вказано, яке право орендаря порушене та підлягає захисту відповідно наведеної норми, а тому ч. 6, 8 ст. 33 Закону України " Про оренду землі" у даному випадку не підлягає застосуванню. Беручи до уваги вищенаведене, оцінивши всі надані сторонами докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо визнання Типового договору оренди землі від 20.08.2009 року поновленим та зобовязання відповідача до вчинення дій щодо укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі - є безпідставними, а тому в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ЛТД" до [PERSON] про визнання договору оренди землі поновленим та зобовязання вчинити дії слід відмовити.

Outcome: dismissed