Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і її утримання у зв'язку з непрацездатністю. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2007 року. Від даного шлюбу в них є одна малолітня дитина, а саме: син [PERSON], [INFO]. Відповідач у добровільному порядку на утримання дитини щомісячно матеріально не допомагає. Крім того з вересня 2012 року позивачка непрацездатна та є інвалідом ІІ групи. Єдиним джерелом доходів є кошти, які вона отримує у зв'язку з втратою працездатності, а тому має право на отримання від відповідача аліментів. У зв'язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини за минулий час (за 2013 рік) та стягувати в подальшому аліменти в розмірі 25 % частини заробітку (доходу) щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у зв'язку з непрацездатністю в розмірі 25 % частини заробітку (доходу) щомісяця починаючи з дня пред'явлення позову. Крім того, [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] де третьою особою є орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя сторін не склалося, вони перестали розуміти одне одного, у зв'язку з цим вони припинили шлюбні стосунки. Зараз сторони разом не проживають з червня 2012 року. У зв'язку з цим позивач за зустрічною позовною заявою просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Крім того, [PERSON] просить визначити місце проживання дитини з ним, оскільки він має офіційну роботу, в нього є стабільний заробіток, достатній для власного забезпечення та забезпечення дитини, а [PERSON] мати дитини є інвалідом ІІ групи та потребує постійного лікування. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти за минулий час (за 2013 рік) та стягувати в подальшому в розмірі 25 % частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повнолітня дитини та аліменти на її утримання у зв'язку з непрацездатністю у розмірі 25 % частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання заяви. Крім того, [PERSON] пояснила, що із вимогами зустрічної позовної заяви згодна частково, а саме не заперечує проти розірвання шлюбу між нею та [PERSON]. В частині зустрічної позовної заяви про визначення місця проживання дитини вона просить відмовити та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] із нею, оскільки вважає, що [PERSON] таким чином ухиляється від сплати аліментів на дитину і ніяк не пов'язує це з проявом турботи до дитини, за роки шлюбу він зловживав спиртними напоями, палив, вів аморальний спосіб життя на грунті чого виникали постійні сварки, внаслідок чого вона захворіла. В судовому засіданні представник позивачки первісний позов підтримав, зустрічну позовну заяву просив задовольнити частково, розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] та визначити місце проживання дитини разом із матір'ю [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання дитини та на її утримання у зв'язку із непрацездатністю не визнав, пояснивши, що він допомагає дитині щомісячно та в минулому 2013 році платив гроші на утримання дитини, а тому в задоволенні первісного позову просить відмовити. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обзязі та просив задовольнити. В судовому засіданні представник [PERSON] в задоволенні первісного позову просив відмовити, оскільки [PERSON] щомісячно дитині допомагає, а пенсія яку отримує [PERSON] дорівнює прожитковому мінімуму встановленого законодавством для непрацездатних громадян, зустрічну позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Тарутинської РДА в Одеській області Тануркова Л.М. просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з його матір'ю [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] хворіє та постійно знаходиться на лікуванні, а тому дитина мешкає з її батьками. Крім того пояснив, що [PERSON] постійно налаштовує дитину проти нього. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідка вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання у зв"язку з непрацездатністю підлягає задоволенню частково, зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] де третьою особою є орган опіки та піклування Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини також підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено актовий запис №30. Від даного шлюбу вони мають одну дитину, а саме: сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 90. Відповідач матеріальної допомоги добровільно та щомісячно на утримання дитини не надає, а також матеріально не утримує дружину, яка є інвалідом ІІ групи та є непрацездатною. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, в принципі №6 "Декларації прав дитини", проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 182 СК України, роз'яснень, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком обставин, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як встановлено, в судовому засіданні і не заперечував [PERSON] в нього на утриманні не має інших осіб, він має регулярний дохід, що підтверджується довідкою про його доходи від 19 липня 2014 року №34. Згідно до ст. 183 СК України, сума коштів від заробітку матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У зв'язку з цим та враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що первісний позов в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] на користь малолітнього сина [PERSON] підлягає задоволенню, що стосується вимог щодо стягнення аліментів за минулий час за 2013 рік ці вимоги є безпідставними, оскільки аліменти за минулий час не стягуються. Згідно ч.ч.1, 2 ст.75 СК України чоловік повинен матеріально підтримувати дружину, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №580528 та отримує пенсію по інвалідності у зв'язку з непрацездатністю щомісячно, яка дорівнює встановленому прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" прожитковий мінімум для непрацездатних осіб встановлено в розмірі 946 гривень. Згідно ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] отримує пенсію, яка дорівнює прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, а тому є такою, що не потребує матеріальної допомоги від [PERSON] Як встановлено в судовому засідання сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, тому зустрічний позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тарутинської РДА від 28 травня 2014 року доцільно визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з його матірю [PERSON]. Відповідно до принципу №6 "Декларації прав дитини", проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно довідки, яка міститься в матеріалах справи 15 травня 2009 року з [PERSON] проведено повний курс емоційно-стресової психотерапії «кодування» від алкоголізма, табакоманії строком на п'ять років. Таким чином, беручи до уваги викладене, судом не знайдено виняткових обставин, які б вказували, що дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини слід відмовити, визначивши місце проживання дитини разом з його матір'ю [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та згідно ст. 9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Згідно ч. 2 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного ст. ст. 19, 75, 160-161, 180-183, 191 СК України, «Декларацією прав дитини», проголошеною Генеральної Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: partial