Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У березні 2015 року МКП "Дніпропетровський електротранспорт» ДМР звернулося з зазначеним позовом до [PERSON] на предмет відшкодування шкоди, завданої працівником відповідачем у справі, внаслідок ДТП, що сталася 24 березня 2014 року о 09 год. 10 хв. на вул. Сєрова в районі електроопори №1 вм. Дніпропетровську з вини водія тролейбуса "ЮМЗ" н/з 2521 [PERSON], яка порушивши Правила дорожнього руху скоїла наїзд на автомобіль "Пежо" днз АЕ 3008 СВ під керуванням водія [PERSON] у зв'язку з чим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позивача на користь [PERSON] стягнуто матеріальні збитки в розмірі 18243,17 грн., моральну шкоду в сумі 500,00 грн. і судові витрати в сумі 1743,60 грн., тому позивач з підстав, визначених ст. 134 КЗпП України, ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 20486,77 грн. матеріальної шкоди та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, перевіривши доводи позову в межах заявлених вимог, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] наказом №0098 від 05 грудня 2013 року прийнята на роботу з 06 грудня 2013 року водієм тролейбуса 2 кл. та станом на день розгляду справи продовжує працювати в МКП "Дніпропетровський електротранспорт" ДМР, про що до матеріалів справи долучений наказ в копії та довідка позивача (а.с.10, 49). 24 березня 2014 року о 09 год. 10 хв. в м. Дніпропетровську водій [PERSON] ,керуючи тролейбусом "ЮМЗ" н/з 2521 по вул. Сєрова в районі електроопри №1 перед початком руху не переконалась, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїла наїзд на автомобіль "Пежо", днз АЕ 3008 СВ, під керуванням водія [PERSON], котра знаходилась ліворуч, в результаті чого транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2014 року, що набрала законної сили 03 травня 2014 року, якою [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено не неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. (а.с.5). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року, що не оскаржувалось і набрало законної сили, позов [PERSON] до МКП "Дніпропетровський електротранспорт", третя особа [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково; стягнуто з МКП "Дніпропетровський електротранспорт" на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 березня 2014 року - 18243,17 грн., моральної шкоди - 500,00 грн., та в рахунок понесених судових витрат 1743,60 грн., а разом 20486,77 грн.; в решті позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.6). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями щодо вини відповідача у ДТП та розміру заподіяної під час ДТП шкоди, доказуванню у даній справі не підлягають, оскільки вказані судові рішення є преюдиціальними у даній справі. Рішення суду від 27 жовтня 2014 року МКП "Дніпропетровський електротранспорт" ДМР відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України виконано в повному обсязі, про що свідчить договір про добровільне відшкодування завданої шкоди від 06 листопада 2014 року, платіжні доручення №7543 від 24 листопада 2014 року на 6828,92 грн., № 8250 від 22 грудня 2014 року на 6828,92 грн., №56 від 12 січня 2015 року №6828,92 грн. (а.с.13, 7, 8, 9). Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Згідно із ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Згідно з п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Так, робота водія тролейбусу включена до Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року №15, та відповідно до п.1.3 Правил охорони праці на міському електричному транспорті, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 21серпня 2006 року №546, п.п.3.1.1, 3.4.1 Посадової інструкції водія тролейбусу, п.1.4 Інструкції з охорони праці для водія пасажирського тролейбусу водій зобов'язаний суворо дотримуватись Правил дорожнього руху та виконувати їх вимоги. Разом з тим, за розгляду справи встановлено, що ДТП 24 березня 2014 року сталася з вини водія тролейбусу [PERSON], яка була обізнаною з наведеними правилами та інструкціями, про що свідчить її підпис в наказі від 05 грудня 2013 року №0098 (а.с.10-10 зворот), внаслідок порушення нею Правил дорожнього руху, чим створено загрозу загибелі людей - пасажирів тролейбусу, кримінальна відповідальність за що передбачена ст. 272 КК України, тобто відповідач заподіяла шкоди під час вчинення діяння, яке за ознаками підпадає під склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 272 КК України. Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснив, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК судам належить вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Враховуючи наведене, встановивши за розгляду даної справи дійсні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що через неналежне виконання своїх службових обовязків, порушення вимог Правил дорожнього руху, Посадової інструкції водія тролейбусу, Інструкції з охорони праці для водія пасажирського тролейбусу відповідачем допущено грубе порушення ПДД та створена загроза загибелі людей - пасажирів тролейбусу, а позивач змушений був відшкодувати заподіяну постраждалій внаслідок ДТП особі шкоду на суму 20486,77 грн., чим позивачу нанесені збитки. Доказів іншого відповідачем у відповідності зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано та доводів позивача не спростовано. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на викладене, суду приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Outcome: approved