Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON], та просив суд розірвати безстроковий трудовий договір, укладений між нею та відповідачем 06.08.2013 року, зареєстрований 06.08.2013 року за № 12071300816, третя особа Центральний районний центр зайнятості, та зобов'язати останній внести відомості щодо розірвання трудового договору. В обґрунтування позову зазначено, що 06.08.2013 року між [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір № 12071300816, відповідно до умов якого позивача було прийнято на посаду менеджера-економіста. У трудовій книжці зроблений запис під номером 16, та договір пройшов реєстрацію у Краснолуцькому міському центрі зайнятості Луганської області. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції в Луганській області, змушена була покинути своє постійне місце проживання та роботу. На даний час позбавлена можливості розірвати трудовий договір та скористатися послугами служби зайнятості з питань пошуку роботи та отримання матеріальної допомоги . Миколаївська дирекція ПАТ «Укрпошта» повідомила, що пересилання пошти тимчасово припинено на території, на яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Посилаючись на викладене, вимоги ст.ст. 24-1, 38, 232 КЗпП України, ст.ст.8,43,46 Конституції України, позивач і просила про задоволення позову. У судове засідання сторони не з'явилися, заперечень не надходило, позивач просила про розгляд справи у її відсутність. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обставини справи, встановлені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ст. 51 Кодексу законів про працю України держава гарантує правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 06.08.2013 року між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] у м. Красний Луч було укладено трудовий договір, згідно якого позивач прийнята на посаду менеджера-економіста. Згідно п.1 трудового договору цей контракт є безстроковим трудовим договором. Пунктом 8 Договору передбачено, що контракт набуває чинності з моменту його підписання та діє до звільнення працівника. Даний договір зареєстрований 06.08.2013 року за номером 12071300816 у Краснолуцькому міському центрі зайнятості. За п.17 Договору, 23.08.2016 року даний договір розірвано на підставі ст.36 КЗпП України за згодою сторін. Аналогічний запис міститься у трудовій книжці [PERSON] серії АС № 271349 під номером порядковим 17. Згідно пункту 2 Порядку реєстрації трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 № 260 ( зі змінами та доповненнями ), укладений у письмовій формі трудовий договір у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допуску працівника до роботи. Відповідно до пункту 5 цього Порядку, відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою документів, передбачених пунктом 4 Порядку, реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за формою, згідно з додатком. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі , і ставиться дата його реєстрації. Згідно приписів Порядку № 260, на державну службу зайнятості покладений обов*язок зняття з реєстрації трудових договорів , укладених між фізичними особами підприємцями та найманими працівниками до 01.01.2015 року. Відповідно до п.п.8,9 Порядку, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Зняття з реєстрації трудового договору у разі його розірвання, за відсутності працівника, проводиться у строк, зазначений в абзаці 1 цього пункту, за умови подання фізичною особою: примірника трудового договору, заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору, копії документів, що підтверджують : надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір. У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтверджуючих документів, проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Саме записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичні особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи відповідно до п.14 Порядку № 260. За повідомленням Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва від 06.03.2017 року, для зняття з реєстрації трудового договору між фізичною особою підприємцем і найманим працівником, передбачена обов'язкова присутність в центрі зайнятості обох сторін трудового договору-найманого працівника та фізичної особи-підприємця. За такого, рекомендовано звернутися до суду із заявою про спонукання центру зайнятості до здійснення дій, спрямованих на зняття з реєстрації трудового договору. Відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 року № 875\\2014 "Про рішення ради національної безпеки і оборони України" про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях, розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", послуги "Укрпошти" до м. Хрустальний ( Красний Луч) не здійснюються, пересилання пошти та послуги поштового зв'язку тимчасово не надаються. Згідно статті 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору, серед іншого, є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Згідно ч. 1, 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Отже, законодавством надано працівнику право вільно розпоряджатися своїми правами, зокрема щодо розірвання трудового договору. Водночас власник, на відміну від працівника, позбавлений права на свій розсуд розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, або відмовити працівнику в його розірванні. Право власника на розірвання трудового договору є значно більш обмеженим, ніж таке ж право працівника. Власник вправі із своєї ініціативи звільнити працівника тільки за умови, що є підстави, з якими закон пов'язує виникнення в нього права на розірвання трудового договору. І лише за наявності права на звільнення працівника власник реалізує його на свій розсуд: він вправі звільнити працівника або не звільняти. При цьому прямим обов'язком власника є звільнити працівника, у разі подання останнім відповідної заяви. Статтею 43 Конституції України в Україні заборонено застосовувати примусову працю. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, ураховуючи положення норм діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненими трудових відносин між позивачем та відповідачем у зв'язку із звільненням позивача за власним бажанням на підставі ст. 36 КЗпП України. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved