Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася 24.10. 2016 року до суду з позовом до ТОВ «Еверест -Буд-Інжиніринг» про захист прав споживача та стягнення пені за невиконання зобов"язання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.12. 2016 року в якості третьої особи залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверест Плюс". В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 07 червня 2011 року між [PERSON] та ТОВ "Еверест плюс" було укладено Договір купівлі - продажу майнових прав № 118/ЕМ, за яким Продавець продав, а Покупець придбала майнові права на об'єкт нерухомості. Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Договору об'єкт капітального будівництва - житловий будинок з нежилими приміщеннями за адресою: місто Київ, вулиця Лохвицька, будинок 4, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, право на спорудження якого виникло у Продавця на підставі рішення КМР X сесії IV скликання за № 729/3304 від 14.07.2005 року , а також дозволу на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13.12.2007 року. Згідно з п. 1.2. ст. 1 Договору об'єкт нерухомості;- складова та невід»ємна частина об'єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді квартири, спорудження ; якої здійснює Продавець. Пункт 1.3. ст. 1 Договору визначає, що майнові права це всі права на об'єкт і нерухомості, які належать ТОВ "Еверест плюс". Майнові права відчужуються Покупцю, який у зв'язку з цим набуває у майбутньому право власності на об'єкт нерухомості. Відповідно до п. 2.2. ст. 2 Договору Сторони домовились, що об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: місто Київ, вулиця Лохвицька, будинок 4 та має наступні характеристики: двокімнатна квартира № 66, загальною площею 62,94 кв.м., на 10 поверсі в першій секції. Згідно з п. 2.5. ст. 2 Договору запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об'єкта капітального будівництва - 2 квартал 2012 року. Відповідно до положень п. 3.1. та п. 3.2. ст. З Договору майнові права на об'єкт нерухомості за цим Договором передаються Продавцем Покупцю шляхом підписання Акту прийому - передачі майнових прав на об'єкт нерухомості, акт підписується Сторонами не пізніше 3-х робочих днів з дати здійснення Покупцем оплати 100% загальної площі об'єкта нерухомості, що визначена у п. 2.2. цього Договору. Право власності на майнові права переходить від Продавця до Покупця після підписання акту прийому - передачі майнових прав на об'єкт нерухомості. Згідно з п. 4.2. ст. 4 Договору орієнтовна загальна вартість майнових прав на об'єкт нерухомості в день укладення цього Договору складає 453 168,00 грн., в тому числі ПДВ 20 % - 75 528,00грн. Відповідно до положень п. 4.3. ст. 4 Договору Покупець перераховує 100% від вартості об'єкта інвестування, а саме 453 168,00 грн. на поточний рахунок Продавця або вносить в касу Продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дня підписання цього договору, а саме по 10 червня 2011 року. Згідно з п. 4.5. ст. 4 Договору після повної сплати Покупцем вартості майнових прав та об'єкт нерухомості, визначений в п. 2.2. даного Договору, Продавець видає йому довідку про повну оплату вартості майнових прав на об'єкт нерухомості згідно цього Договору. Відповідно до п. 5.2.6. ст. 5 Договору Продавець зобов'язаний забезпечувати будівництво об'єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію. Згідно з п. 7.1. ст. 7 Договору у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за даним Договором, винна Сторона відшкодовує потерпілій Стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю). На виконання вимог п. 4.3. ст. 4 Договору позивач 08.06. 2011 року внесла в касу відповідача 453 168,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 176. Того ж дня, ТОВ "Еверест плюс" видали Позивачці довідку про 100% фінансування згідно Договору № 118/ЕМ купівлі - продажу майнових прав від 07.06.2011 року та між сторонами було підписано акт приймання - передачі майнових прав. 11.01. 2012 року року між Позивачкою та ТОВ "Еверест плюс" було укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 118/ЕМ купівлі - продажу майнових прав від 07.06.2011 року, згідно з якою Сторони дійшли обопільної згоди змінити п. 1.1. Договору купівлі - продажу майнових прав, виклавши його в наступній редакції: об'єкт капітального будівництва - назва об'єкту: "Житловий комплекс "Флагман", розташований за адресою: вулиця Лохвицька у Дніпровському районі міста Києва, кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, проектна адреса: провулок Лобачевского, 7, право на спорудження якого виникло у Продавця на підставі рішення КМР X сесії IV скликання за № 729/3304 від 14.07. 2005 року, а також дозволу на виконання будівельних робіт № 2871-Дн/С від 13.12. 2007 року. 08.04.2014 року року між [PERSON], ТОВ "Еверест плюс" та ТОВ "Еверест-Буд-Інжиніринг" було укладено трьохсторонній Договір про заміну сторони у зобов'язанні до Договору купівлі - продажу майнових прав № 118/ЕМ. Відповідно до умов укладеного Договору Сторони домовились змінити ТОВ "Еверест плюс" у Договорі купівлі - продажу майнових прав № 118/ЕМ від 07.06.2011 року укладеного між Позивачкою та ТОВ "Еверест плюс" на ТОВ "Еверест-Буд-Інжиніринг" (п. 1 Договору). При цьому Позивачка надала згоду на заміну ТОВ "Еверест плюс" на ТОВ "Еверест-Буд- Інжиніринг" в Основному договорі (п. 2 Договору). Разом з тим, згідно з п. З вказаного Договору Сторони погодили, що положення даного Договору застосовуються до правовідносин та зобов'язань Сторін за Основним договором незалежно від моменту їх виникнення. Вказаний договір набрав чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до повного виконання зобов'язань за ним Сторонами (п. 7 Договору). Таким чином, житловий будинок № 4 по вулиці Лохвицькій в місті Києві, станом на 14.09.2016 року - не введений в експлуатацію. Частиною 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, внаслідок невиконання ТОВ "Еверест плюс" і їх правонаступником - ТОВ "Еверест-Буд-Інжиніринг" зобов'язання щодо введення в експлуатацію об'єкта капітального будівництва, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу пеню за кожний день прострочення у розмірі 20 881 981,40 грн. Яка розраховується наступним чином. - кількість днів прострочення = 1536 (з 01.07.2012 року по 14.09.2016 року); - вартість роботи (послуги) = 453 168,00 грн.; - З % від вартості роботи (послуги) = 13 595,04 грн. (453 168,00 грн. х 0,03) 1536 х 13 595,04 грн. = 20 881 981,40 грн., яку і просить стягнути з відповідача . Представник позивачки [PERSON], який діє за довіреністю НАІ 834051 від 02.06. 2016 року ( а.с.66) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах, при цьому додатково надавши свої письмові пояснення від 25.11. 2016 року ( а.с.49-52) та пояснивши суду, що згідно з п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Враховуючи те, що предметом договору купівлі - продажу майнових прав № 118/ЕМ виступає придбання Позивачем майнових прав на об'єкт нерухомості для власних потреб, який знаходиться в об'єкті капітального будівництва, що мав бути збудований та введений в експлуатацією Відповідачем, то на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів" так як вказаний договір фактично є угодою про надання послуги з будівництва житла. Вказана теза підтверджується п. 1.3. ст. 1 укладеного Договору, відповідно до якого майнові права відчужуються Покупцю, який у зв'язку з цим набуває у майбутньому право власності на об'єкт нерухомості. Таким чином, в даній ситуації, Позивач виступає споживачем відповідних послуг. Згідно з ч. З ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Представник відповідача Марушевський Д.Л., який діє за довіреністю від 28.10. 2016 року ( а.с. 67) позовні вимоги не визнав, вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, просив застосувати строки позовної давності , при цьому надавши свої письмові заперечення від 16.12. 2016 року. Разом з тим надаючи пояснення суду зазначив, що в позовній заяві позивачка просить стягнути з Відповідача пеню за невиконання зобов'язання по Договору купівлі-продажу майнових прав № 118/ЕМ від 07.06.2011 року), що був укладений між ТОВ « "Еверест Плюс"» та позивачкою. Позивачкою зазначено, що відповідач порушив своє зобов'язання за Договором починаючи з 01.07.2012 року (згідно з пунктом 2.5. Договору). Відповідно в зазначеному Договорі передбачене зобов'язання з визначеним строком виконання. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України - «За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання». А відповідно до ч, 2 ст. 258 ЦК України - до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік. В ст. 256 ЦК України зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. То ж позовна давність в даному випадку починається з 01.07. 2012 року і закінчується 01.07.2013 року. Відповідно строк позовної давності прострочено більше аніж на три роки. Всупереч зазначеному позивачка звернулася до суду з вимогою стягнути з відповідача неустойку у формі пені через чотири роки після настання строку виконання зобов'язання -07.11. 2016 року. Третя особа ТОВ "Еверест плюс" належним чином повідомлена за адресою, яка була вказана представником відповідача у своєму письмовому клопотанні про залучення третьої особи, в судове засідання не прибула, на адресу суду повернувся конверт про невручення з відміткою поштового відділення про відсутність вказаного підприємства за вказаною адресою. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача Марушевського Д.Л., з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як слідує із матеріалів справи та встановлено судом, 07 червня 2011 року між [PERSON] та ТОВ "Еверест плюс" було укладено Договір купівлі - продажу майнових прав № 118/ЕМ, за яким Продавець продав, а Покупець придбала майнові права на об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: місто Київ, вулиця Лохвицька, будинок 4 та має наступні характеристики: двокімнатна квартира № 66, загальною площею 62,94 кв.м., на 10 поверсі в першій секції ( а.с. 11 - 18). На виконання вимог п. 4.3. ст. 4 Договору позивачка 08.06. 2011 року внесла в касу відповідача 453 168,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 176 ( а.с.19). 08.04.2014 року року між [PERSON], ТОВ "Еверест плюс" та ТОВ "Еверест-Буд-Інжиніринг" було укладено трьохсторонній Договір про заміну сторони у зобов'язанні до Договору купівлі - продажу майнових прав № 118/ЕМ. Відповідно до умов укладеного Договору Сторони домовились змінити ТОВ "Еверест плюс" у Договорі купівлі - продажу майнових прав № 118/ЕМ від 07.06.2011 року укладеного між Позивачкою та ТОВ "Еверест плюс" на ТОВ "Еверест-Буд-Інжиніринг" (п. 1 Договору). При цьому Позивачка надала згоду на заміну ТОВ "Еверест плюс" на ТОВ "Еверест-Буд- Інжиніринг" в Основному договорі (п. 2 Договору). Позивачка просить стягнути пеню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» через ніби то за порушення Відповідачем свого зобов'язання визначеного в пункті 5.2.6. укладеного між Сторонами Договору (про зобов'язання Відповідача забезпечити будівництво Об'єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що пеня сплачується у розмірі 3% від вартості роботи (послуги), що є простроченою. Таким чином Позивач вважає, що послуга, яка є простроченою - це будівництво Об'єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію, а її вартість, на його думку, згідно з пунктом 4.2. Договору - 453 168 грн.. Таким чином при розрахунку пені позивачка використовує вартість майнових прав видаючи її за вартість будівництва Об'єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію (як має бути виходячи з ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»), що є абсолютно різними поняттями. Разом з тим, предметом Договору є купівля-продаж майнових прав (пункт 2.1.), порядок їх передачі у власність Позивача визначено в пунктах 3.1. та 3.2. Договору. Свої зобов'язання за даними пунктами Відповідач виконав в повній мірі: Позивачу видано довідку про 100% фінансування майнових прав та Укладено Акт приймання-передачі майнових прав. Вартість переданих майнових прав, згідно з пунктом 4.2. Договору, складає 453 168 грн., які були в повній мірі сплачені Позивачем. Відповідно Позивач отримав у власність від Відповідача визначені Договором майнові права. Водночас із договору купівлі-продажу майнових прав вбачається два різних зобов'язання: перше - купівля-продаж майнових прав вартістю 453 168 грн. в порядку та на умовах Договору та друге - зобов'язання Відповідача забезпечити будівництво Об'єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію. Отже, фактично позивачка придбала право на першочергове оформлення права власності на визначений Об'єкт нерухомості після введення його в експлуатацію. Відповідно до статей 526, 527, 530 - 532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Про те, позивачка нараховуючи пеню, застосувала до спірних правовідносин ст. 549 ЦК України, відповідно до якої - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правової позиції рішення ВСУ по справі № 6-1858цс15 від 18.11.2015 року - «майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому», «позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно». Тобто Верховний Суд України прийняв постанову, згідно з якою інвестор, який придбав нерухоме майно у забудовника на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, «отримав лише право на Набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно» та фактично відмежував купівлю-продаж майнових прав та купівлю-продаж об'єкту нерухомості.. У цьому судовому рішенні прямо вказано на те, що у особи, яка придбала нерухоме майно у забудовника на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, (Позивач) право власності на такий об'єкт нерухомості не виникло. То ж купівля-продаж майнового права - не тотожно з купівлею - продажом Об'єкту нерухомості (квартири), це є дві абсолютно різні юридичні дії. В той час як Позивач помилково вважає, що ці поняття є однаковими між собою. Більше того в пункті 5.2.6. Договору нічого не зазначено про Об'єкт нерухомості, там зазначено про Об'єкт капітального будівництва . Разом з тим, представник просить до спірних правовідносин по стягненню пені застосувати строки позовної давності зазначаючи, що стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду, оскільки строки позовної давності по основній вимозі сплили ще 01.07.2015 року (3 роки починаючи з 01.07.2012 року). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Аналогічна правова позиція закріплена в Постанові ВСУ від 06.11.2013 року по справі № 6-116нс 13. Тобто Верховний Суд України в своїх постановах роз'яснює, що строки позовної давності для пені обраховуються окремо за кожен день (місяць) нарахування і право на звернення до суду розраховується від кожного дня (місяця) нарахування пені окремо, нарахування пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, проте в будь-якому разі в межах строку позовної давності за основною вимогою (3 роки). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для застосування при розгляді справ всіх судів України. Отже, як встановлено в судовому засіданні строки позовної давності по основній вимозі сплили ще 01.07.2015 року (3 роки починаючи з 01.07.2012 року), то

Outcome: dismissed