Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

25 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки DACIA, модель LOGAN, 2007 року випуску, шасі № [NUMBER], кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER] шляхом передачі у власність Товариства в рахунок погашення боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11263861000 від 05 грудня 2007 року, зобов'язати відповідача передати автомобіль ТОВ "Довіра та гарантія". В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 05 грудня 2007 року між АКІБ "Укрсиббанк" і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 11263861000 про надання кредиту. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач отримав кредит в сумі 18270,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені Кредитним договором та графіком щомісячних платежів. Згідно з п. 2.1 договору, у забезпечення виконання всіх грошових зобов'язань у повному обсязі, відповідач передає в заставу, а Банк приймає автомобіль марки DACIA, модель LOGAN, 2007 року випуску, шасі № [NUMBER], кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER]. 20 квітня 2015 року між ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11236861000 від 05 грудня 2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія". 05 грудня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої сторони дійшли згоди про зміну графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту. У зв'язку з непогашенням відповідачем заборгованості по кредиту в порядку передбаченому договором, несплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків у строк встановлений договором, виникла заборгованість, яка складає 913420,17 грн. Позивач ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" - в судове засідання свого представника не направило. Просив розглядати справу за відсутності представника позивача, а також надіслав клопотання участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 06 грудня 2016 року відмовлено. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Справа розглядається в порядку заочного провадження, в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів. Дослідивши матеріали справи, судомвстановлено факт укладення між АКІБ "УкрСиббанк" і відповідачем [PERSON] кредитного договору № 11263861000. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач отримав кредит в сумі 18270,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені Кредитним договором та графіком щомісячних платежів (а.с. 4-6). 5 грудня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої сторони дійшли згоди про зміну графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с. 7). В зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань виникла заборгованість, яка становить 913420,17 грн. 20 квітня 2015 року між ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11236861000 від 05 грудня 2007 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON] перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (а.с. 8-9). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належним виконанням зобов'язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків, комісії за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі. Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступленням права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі ст. 19 Закону України "Про заставу" (далі Закон) за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст.ст. 20-21 цього Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах). Відповідно до ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень"; передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом відноситься до позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: Розділ 8 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11263861000 від 05.12.2007 року (далі - Договір), який регулює порядок звернення стягнення, визначає наступне. Згідно з п. 8.2 розділу 8 Договору звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення. При цьому Банк самостійно, на власний розсуд, встановлює черговість звернення стягнення, або на предмет застави та/або на будь-яке інше майно і кошти відповідача, на які може бути звернене стягнення, в порядку, встановленому законодавством України, або стягнути суму заборгованості на загальних підставах незалежно від наявності Предмета застави. Тобто, банк самостійно обирає в який спосіб звернути стягнення на майно - в судовий чи позасудовий. Пунктом 8.5 Договору передбачена передача Предмету застави у власність Банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов'язання як позасудовий спосіб звернення на предмет застави. Відповідно до п. 8,6 Договору звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства. Як вбачається з вищенаведене них норм - це шляхом реалізації предмета застави на публічних торгах. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин суд вважає недоведеними підстави для звернення стягнення на предмет застави шляхом передачі позивачеві права власності на заставлене майно та визнання за ним права власності на нього, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed