Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Представник позивача АТ "Укрсоцбанк" - Грицай В.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка для ведення садівництва, загальною площею 0,0604 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться в іпотеці АТ "Укрсоцбанк" згідно іпотечного договору №MRTG-000000013495/S від 27.06.2008 року, а також Договору приєднання ТзОВ "УніКредит Банк" до ПАТ "Укрсоцбанк", яке 26.04.2018 року рішенням Загальних зборів було перейменовано на АТ "Укрсоцбанк", який накладений: - постановою №36206880 Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження 268825; - постановою №36206880 Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на нерухоме майно, номер запису про обтяження 268645; - постановою №46452655 Святошинського районого відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт від 15.06.2017 року було накладено арешт на нерухоме майно, номер запису про обтяження 20934934; - постановою №28837313 Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ про відкриття виконавчого провадження №28837313 від 29.09.2011 року було накладено арешт на нерухоме майно, номер запису про обтяження 11691890. Позовні вимоги мотивує тим, що 27 червня 2008 року між ТзОВ "УніКредит Банк" та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №MRTG-000000013495 відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в сумі 118 500,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань по вказаному договору між ТзОВ "УніКредит Банк" та [PERSON] був укладений іпотечний договір №MRTG-000000013495/S від 27.06.2008 року, у відповідності до якого останньою було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та земельна ділянка, загальною площею 0,0604 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 05.08.2013 року протоколом №2 позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрсоцбанк" було прийнято рішення про приєднання ТзОВ "УніКредит Банк" до ПАТ "Укрсоцбанк" яке в подальшому рішенням Загальних зборів було перейменоване з ПАТ "Укрсоцбанк" на Акціонерне товариство "Укрсоцбанк", внаслідок чого банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Укрсоцбанк". Під час підготовки до реалізації предмету іпотеки, позивачу стало відомо, що постановою №36206880 Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт від 01.03.2013 року було накладено арешт на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження 268825; постановою №36206880 Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт від 01.03.2013 року було накладено арешт на нерухоме майно, номер запису про обтяження 268645; постановою №46452655 Святошинського районого відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт від 15.06.2017 року було накладено арешт на нерухоме майно, номер запису про обтяження 20934934; постановою №28837313 Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ про відкриття виконавчого провадження №28837313 від 29.09.2011 року було накладено арешт на нерухоме майно, номер запису про обтяження 11691890, тобто вищевказаними постановами було накладено арешт на предмет іпотеки. Оскільки позивач, який має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог, однак позбавлений свого права на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки, тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача АТ "Укрсоцбанк" не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, при цьому не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Представники Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання також не з`явилися, хоча про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2008 року між ТзОВ "УніКредит Банк" та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №MRTG-000000013495 відповідно до якого остання отримала в кредит грошові кошти в сумі 118 500,00 доларів США. Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між ТзОВ "УніКредит Банк" та [PERSON] був укладений іпотечний договір №MRTG-000000013495/S від 27.06.2008 року, у відповідності до якого останньою було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, загальною площею 0,0604 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер - [NUMBER] . Разом з цим встановлено, що 05.08.2013 року протоколом №2 позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ "Укрсоцбанк" було прийнято рішення про приєднання ТзОВ "УніКредит Банк" до ПАТ "Укрсоцбанк" та затверджено умови Договору про приєднання. 02.12.2013 року ПАТ "Укрсоцбанк" та ТзОВ "УніКредит Банк" уклали договір про приєднання №4/12/2013. На підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Банку та рішення єдиного акціонера ТзОВ "УніКредит Банк" був затверджений передавальний акт, відповідно до якого до ПАТ "Укрсоцбанк" було передано все майно, майнові права та обов`язки, активи та капіталл ТзОВ "УніКредит Банк". 26.04.2018 року Загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування Банку з ПАТ "Укрсоцбанк" на Акціонерне товариство "Укрсоцбанк", внаслідок чого банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Укрсоцбанк". Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IVу редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а також Законом України "Про виконавче провадження"від 02.06.2016 року №1404-VIII. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року передбачено, що заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року встановлено, що арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. При цьому у силу частини 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». За правилами ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.2 ст.40 вищезазначеного закону про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Також ч.1 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку»). За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Положеннями частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відтак, накладення арешту є елементом процедури стягнення на майно боржника, тому відділи державної виконавчої служби, накладаючи арешт на нерухоме майно, належне [PERSON], повинні керуватися приписами частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, положеннями Закону України «Про іпотеку» та вимогами ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року. Положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Отже, право застави у даному випадку виникає з моменту реєстрації Іпотечних договорів. Натомість накладені та не зняті арешти на майно відповідача виключають можливість добровільного врегулювання погашення заборгованості за рахунок реалізації іпотечного майна. Враховуючи наведене, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим Законом України «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці, обмежує забезпечене іпотекою право АТ "Укрсоцбанк" на першочергове право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Правове регулювання відносин щодо зняття арешту з майна здійснюється у порядку, визначеному статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року. Так, частиною 2 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У зв`язку з цим захист прав позивача можливий, зокрема, шляхом звернення до суду із позовом щодо зняття арешту з предмета іпотеки. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.6 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом Отже, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому такий підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1762,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved