Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати обтяження у виді заборони на відчуження та арешту житлового будинку [ADDRESS] шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна цих обтяжень, реєстраційні номери 1217590 та 1236022 , зареєстровані відповідно 03 та 13 серпня 2004 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області. В обґрунтування позову зазначала, що 29 листопада 1974 року Баришівським відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області був зареєстрований шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] . [INFO] у період шлюбу [PERSON] набуто у власність житловий будинок із відповідними надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на будинок за № [NUMBER] від 15 березня 1982 року, зареєстрованим за № 4551. Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (у редакції станом на 15 березня 1982 року) даний житловий будинок є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] . Рішенням Броварського міського суду Київської області від 12 липня 1989 року, ухваленим у цивільній справі № 2-256/1989, за нею, [PERSON] , визнано право власності на цей житловий будинок. 16 жовтня 2019 року з метою реєстрації права власності на зазначений вище житловий будинок вона звернулася до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, однак рішенням державного реєстратора у державній реєстрації права власності на цей будинок їй відмовлено, у зв`язку з тим, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні два обтяження на даний житловий будинок, зокрема: - заборона (архівний запис), зареєстрована 03 серпня 2004 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області на підставі повідомлення Броварського заводу холодильників від 15 червня 1961 року № б/н, власником якого значиться [PERSON] , реєстраційний номер обтяження 1217590; - арешт (архівний запис), зареєстрований 13 серпня 2004 року тією ж нотаріальною конторою на підставі ухвали № б/н Броварського міського суду Київської області, власником якого значиться [PERSON] , реєстраційний номер обтяження [NUMBER] . Посилалася на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради народних депутатів Київської області від 09 березня 1982 року № 108 її чоловікові [PERSON] видано свідоцтво за № [NUMBER] на право особистої приватної власності на цей житловий будинок, [PERSON] є невідомою їй особою, будь-якого відношення до цього будинку остання не має та у даному будинку вона ніколи не проживала, тому підстави для подальшого існування заборони відсутні. Крім того, зазначала, що підставою накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] був вирок Київського обласного суду від 27 жовтня 1988 року, яким її чоловіка [PERSON] було засуджено до п`яти років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії посиленого режиму з конфіскацією всього належного майна. Однак, рішенням Броварського міського суду Київської області від 12 липня 1989 року, ухваленим у цивільній справі № 2-256/1989, зазначений житловий будинок виключено з опису на конфіскацію майна засудженого [PERSON] та право власності на цей житловий будинок визнано за нею (позивачем), тому арешт на будинок теж підлягає скасуванню. Позивач вважає, що зазначені вище обтяження (заборона та арешт) є безпідставними та порушують її права як власника даного майна. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Відповідач Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області у суд теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу без участі їхнього представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 29 листопада 1974 року Баришівським відділом реєстрації актів громадянського стану Київської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 103, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 15 березня 1982 року на підставі рішення Броварської міської ради народних депутатів Київської області від 09 березня 1982 року № 108 чоловікові позивача [PERSON] видано свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (у редакції станом на 15 березня 1982 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Із Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 184928748 від 16 жовтня 2019 року щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що на даний житловий будинок існує заборона (архівний запис), зареєстрована 03 серпня 2004 року Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, дата виникнення: 19.06.1961, власником будинку значиться [PERSON] . Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що право власності на зазначений житловий будинок, що виникло 15 березня 1982 року у подружжя [PERSON] , виключає можливість права власності [PERSON] на нього та свідчить про помилкове внесення даних про обтяження у виді заборони, що виникла 19 червня 1961 року на вказаний вище будинок. Із змісту рішення Броварського міського народного суду Київської області від 12 липня 1989 року у справі № 2-256/1989 за позовом [PERSON] про виключення майна з акта опису вбачається, що вироком Київського обласного суду від 27 жовтня 1988 року [PERSON] був засуджений до 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. У ході виконання цього вироку судовим виконавцем 28 березня 1989 року було описано належне засудженому [PERSON] все майно, зокрема, житловий будинок [ADDRESS] . Цим же рішенням у зв`язку з неможливістю перебування на праві спільної власності житлового будинку у громадянина та держави, суд визнав за [PERSON] , позивачем у даній справі, право власності на житловий будинок [ADDRESS] та стягнув з неї в дохід держави грошову компенсацію вартості Ѕ частки цього будинку в розмірі 5988 руб. 15 коп. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстави обтяження у виді арешту на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрованого 13 серпня 2004 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, власником якого значиться [PERSON] , відсутні, оскільки вказаним вище рішенням суду від 12 липня 1989 року право власності на цей житловий будинок визнано за позивачем [PERSON] 16 жовтня 2019 року рішенням за № 49187375 державним реєстратором виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Крупком О.Г. позивачу [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку з наявними обтяженнями майна, зокрема, забороною та арештом, які позивач оспорює в судовому порядку. У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок). Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (п. 1 Порядку). Згідно із підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Нормами чинного законодавства можливості вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження майна не передбачено, натомість ними встановлено можливість скасування накладених обтяжень на підставі рішення суду. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи відсутність підстав для обтяження належного позивачу нерухомого майна, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині зняття обтяжень (заборони та арешту) з належного їй на праві власності житлового будинку [ADDRESS] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Віншій частині даний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки вимоги про вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження на вимогах чинного законодавства не ґрунтуються. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial