Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом з тих підстав, що в період з 11.07.2011 року по 22.08.2013 року він працював на посадах водія, механіка-завгоспа, сторожа філії "Великоберезнянський держспецлісгосп", яку перейменовано у філію "Великоберезнянське лісове агропромислове господарство", що входить до складу державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». Наказом № 57 від 22.08.2013 року його було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Однак, відповідач, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, не провів з ним повного розрахунку при звільненні з роботи. Перед ним рахується заборгованість по заробітній платі в розмірі 6 234,62 грн., що підтверджується довідкою № 176 від 26.06.2014 року, виданою філією "Великоберезнянське лісове агропромислове господарство" державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств». З огляду на зазначене, просить стягнути з відповідача 6 234,62 грн. заборгованості по заробітній платі, а також у відповідності до ст. 117 КЗпП України та згідно довідки згаданого вище підприємства про доходи № 133 від 17.06.2014 року - 11 758,80 грн. заборгованості за час затримки непроведеного розрахунку при звільненні, обчисленої по 18.08.2014 року включно, а всього: 17 993,42 грн. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за час затримки непроведеного розрахунку при звільненні, просив обчислити таку по день постановлення рішення. Представник відповідача в судовому засіданні уточнений позов визнав частково, просив зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості за час затримки непроведеного розрахунку при звільненні через поданий в позовній заяві невірний розрахунок та обчислити таку виходячи з заробітку за останні два повні календарні місяці роботи і по день постановлення рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що уточнений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивач у період з 11.07.2011 року по 22.08.2013 року працював на посадах водія, механіка-завгоспа, сторожа філії "Великоберезнянський держспецлісгосп", яку перейменовано у філію "Великоберезнянське лісове агропромислове господарство", що входить до складу державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських - 2 - агропромислових господарств». Наказом № 57 від 22.08.2013 року звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, про що свідчить копія його трудової книжки, наявна в матеріалах справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Положеннями ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, судом встановлено, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, і згідно довідки філії "Великоберезнянське лісове агропромислове господарство" державного підприємства «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств» за № 176 від 26.06.2014 року, заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 6 234,62 грн. Стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно з положеннями п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі - 3 - відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. У відповідності до п.21 цієї ж Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Положеннями п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов'язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. У відповідності до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у цьому пункті виплат, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Так, судом встановлено, що сумарний розмір заробітної плати позивача в червні та липні 2013 року, без виключення сум відрахування на податки, становив 1 394,50 грн. Розмір середньоденної заробітної плати позивача за обраховуваний період складає 34 грн. та обчислюється наступним чином: 1 394,50 грн. (заробіток за 2 місяці, що передували звільненню) ділимо на 41 (кількість робочих днів за 2 місяці, що передували звільненню) = 34 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно з вимогами позивача обчислюється з наступного дня за днем звільнення, однак не по 18.08.2014 року включно, а по день постановлення рішення, тобто з 23.08.2013 року та по 11.09.2014 року включно. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.08.2013 року по 11.09.2014 року включно складає 8 976 грн. та обчислюється наступним чином: 34 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) множимо на 264 (кількість робочих днів за період затримки розрахунку) = 8 976 грн. Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. - 4 - У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Крім того, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial