Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

В грудні 2014 року ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №6065 від 31 серпня 2007 року, укладеного з відповідачем [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 вересня 2007року, укладеного ВАТ "Ощадбанк" з [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі правочинів за № 1769, яке складається: з житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 80,00 кв. м., житловою площею 58,50 кв. м., що знаходяться по [ADDRESS], які належать на праві власності відповідачеві [PERSON]. Позивач посилається на те, що згідно пунктів 1.1, 1.2 Кредитного договору, позичальнику [PERSON] було надано кредит в сумі 120 000 грн. на споживчі потреби строком на 10 років зі сплатою 18% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 серпня 2017 року. 30 вересня 2013 року між банком та позичальником [PERSON] було укладено додаткову угоду №2, якою внесено зміни до пункту 1.5 Кредитного договору щодо зміни терміну остаточного погашення кредиту з 30 серпня 2017 року на 01 жовтня 2013 року. 03 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та іпотекодавцем [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1769. 30 вересня 2013 року додатковим договором, який посвідчено нотаріально було внесено зміни до договору іпотеки щодо зміни остаточного строку погашення кредиту на 01 жовтня 2013 року. Згідно пунктів 4.3.1, 4.3.2 Кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, повернути кредит в сумі 120 000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по договору, сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені договором. Однак, незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач [PERSON], отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності систематично порушував свої договірні зобов'язання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Станом на 04 листопада 2014 року позичальник повернув банку 60 715 грн. 70 коп. кредитних коштів, сплатив 102 897 грн. 34 коп. процентів за користування кредитними коштами та 4 004 грн. 64 коп. пені. На 04 листопада 2014 року заборгованість позичальника перед банком становить: 59 284 грн. 30 коп. основного боргу; 5 697 грн. 84 коп. пені за простроченим основним боргом та процентами. Крім того, відповідно до вимог ст..625 ЦК України 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом складає 440 грн. 51 коп., сума інфляційних втрат складає 11 602 грн. 82 коп.. Тому загальна сума заборгованості, в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, складає 77 025 грн. 47 коп.. Представник позивача ПАТ "Державний ощадний банк України" Джеджула Л.І., яка діє на підставі довіреності від 23 травня 2014 року, підтримала позовні вимоги, уточнивши, що відповідачами частково було внесено кошти на погашення боргу, тому заборгованість за кредитним договором складає 61 482 грн. 14 коп.. Відповідач [PERSON] заперечує проти позову. Вказує, що в сім'ї склались важкі обставини у зв'язку із смертю сина в жовтні 2013 року, тому вчасно повернути кредитні кошти не було можливості. Також, вважає, що інфляційні втрати банку не повинні покриватись за рахунок предмета іпотеки. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його присутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. 31 серпня 2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №6065 (а.с.12-15), до якого додатковим договором №2 від 30 вересня 2013 року внесено зміни в частині терміну остаточного погашення кредиту: з 30 серпня 2017 року змінено на 01 жовтня 2013 року (а.с.25). Так, згідно пунктів 1.1. 1.2 Кредитного договору, із внесеними змінами, Банк надав [PERSON] кредит в сумі 120 000 грн. на споживчі потреби, строком на 10 років зі сплатою 18% річних за користування кредитом, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01 жовтня 2013 року. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] підтверджується заявою про видачу готівки від 05 вересня 2007 року (а.с. 26). 03 вересня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за - 2 - Кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір з відповідачем [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1769(а.с. 17-19). 30 вересня 2013 року між банком та іпотекодавцем [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 68, яким було змінено термін остаточного погашення кредиту і визначено його не пізніше першого жовтня 2013 року (а.с.27). Згідно п. 1.3 договору іпотеки вартість предмета іпотеки становить 198 341 грн.. Предметом іпотеки за п. 1.2 договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями, загальною площею 80,00 кв.м., житловою площею 58,50 кв.м., позначений літерою А, та будівлі, позначені літерами: а - веранда, Б - літня кухня, Б1 - сарай, Б2 - гараж, К - криниця, а1 - вх.майданчик, який розташований в [ADDRESS]. Відповідно договору іпотеки визначено зобов'язання позичальника [PERSON] та зобов'язання іпотекодавця [PERSON]: - повернути іпотекодержателю кредит в розмірі 120 000 грн. шляхом здійснення щомісячних платежів у строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі; - сплатити іпотекодержателю проценти за користування кредитом у розмірі 18,0% річних на умовах, зазначених в кредитному договорі; - сплатити комісійні винагороди в порядку, визначеному кредитним договором; - відшкодувати банку витрати, понесені у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та інші витрати, що передбачені законодавством; - сплатити на користь банку штрафні санкції(штраф, пеню) у випадку неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та/або договором іпотеки; - відшкодувати банку збитки в повному обсязі, під якими розуміються витрати, зроблені банком, втрата ним грошових коштів, а також неодержані ним доходи. Однак, не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач [PERSON], отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності систематично порушував свої договірні зобов'язання, щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, пені, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Станом на час розгляду справи загальна сума заборгованості складає 73 525 грн. 47 коп., з яких: 55 784 грн. 30 коп. - основний борг; 5 697 грн. 84 коп. - пеня за простроченим основним боргом та процентами; 440 грн. 51 коп. - 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом; 11 602 грн. 82 коп. - інфляційні втрати, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором. Згідно пункту 5.2 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати відсотків за його користування позичальник зобов'язався сплачувати банку пеню у розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно пункту 4.2.2 Кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На адресу позичальника [PERSON] та іпотекодавця [PERSON] банком направлялись вимоги №987 від 28 травня 2012 року, №989 від 28 травня 2012 року, №460 від 15 лютого 2013 року, №402 від 08 лютого 2013 року, №596 від 04 липня 2014 року щодо усунення порушень за Кредитним договором та Договором іпотеки, погашення кредитної заборгованості та наміру Банку звернути стягнення на предмет іпотеки. Дані вимоги залишились без належного реагування та задоволення. Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду, зокрема, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, пріоритет та розміри вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки та початкова ціна реалізації предмета іпотеки. Згідно пункту 3.1.3 Договору іпотеки, у випадку невиконання позичальником або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно пункту 6.1 договору іпотеки банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання строку платежу зобов'язання(або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання позичальником своїх обов'язків, передбачених кредитним договором. Враховуючи обставини справи суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються також нормами глав 47-49 ЦК України, і спеціальними нормами глави 71 ЦК України. За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. - 3 - Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Ціна продажу предметів іпотеки визначається, виходячи з положень ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", в силу якої, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором №6065 від 31 серпня 2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 вересня 2007 року, укладеного ВАТ "Державний Ощадний банк України" з [PERSON], є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, підтверджені матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Посилання відповідача [PERSON] на те, що інфляційні витрати не повинні покриватись за рахунок предмета іпотеки, спростовуються положеннями ст..625 ЦК України та зобов'язаннями, які взяла на себе відповідач, укладаючи договір іпотеки 03 вересня 2007 року(розділ «Терміни та їх тлумачення», п.4.3 договору). Щодо вимог про виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку, на який звернуто стягнення, суд виходить з того, що в матеріалах справи знаходиться повідомлення про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором від 04 липня 2014 року, яке було надіслано банком на адресу майнового поручителя [PERSON], в якому міститься письмова вимога про сплату протягом тридцяти днів простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованих процентів та інших платежів, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору та попереджено, що у разі непогашення заборгованості банком буде розпочато процедуру звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, яке відповідач [PERSON] отримала 09 липня, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа. У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено у ч. 3 ст. 109 ЖК України. У п. 43 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення у разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, статей 39-40 «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем доказів вручення відповідачеві [PERSON] попередження про виселення суду не надано, тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах по 991 грн. 71 коп. з кожного(1 983 грн. 43 коп. : 2). Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 16, 526, 530, 575, 629, 625, 1050 ЦК України, ст. ст.. 3-7, 33, 38, 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та

Outcome: partial