Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» моральну шкоду, отриману внаслідок професійного захворювання, спричиненого умовами виробництва, у розмірі 37 500 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що, починаючи з 25.02.2002 року, він знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП "Шахта "Центральна" ДП «Торецьквугілля». 19.02.2008 року, перебуваючи на роботі на відокремленому підрозділі «Учбово-технічний комбінат ДП «Торецьквугілля» (до перейменування ДП «Дзержинськвугілля»), отримав трудове каліцтво, у зв`язку з чим йому встановлено 75% втрати працездатності та другу групу інвалідності з 25.05.2010 року безстроково. Внаслідок отриманням вищезгаданого трудового каліцтва стан позивача погіршився (біль у голові, випадки тимчасової втрати свідомості, обмеження рухів у поперековому відділі, вимушеність постійного носіння корсету), що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, систематичного проведення курсу лікування. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, що спричинили каліцтво або інше ушкодження здоров`я, у розмірі 37 500 (тридцять сім п`ятсот ) грн. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 26.06.2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачем суду надано письмову заяву від 15.06.2020 про розгляд справи за його відсутності. Відповідачем суду надано письмову заяву від 25.06.2020 року про розгляд справи за його відсутності з урахуванням письмового відзиву на позов. В свою чергу, у письмовому відзиві на позов від 25.06.2020 року №10/560 відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме, в розмірі 22 500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн., з розрахунку 300 грн. за один відсоток втрати працездатності. В решті позову просить відмовити. Дослідивши наявні у справі матеріали, судом встановлено наступне: починаючи з 25.02.2002 року, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, а саме, його відокремленим підрозділом ДП "Шахта "Центральна" ДП «Торецьквугілля», перебуваючи на посаді майстром виробничого навчання. Наведене підтверджено належним чином засвідченою копією трудової книжки (а.с.13-21). 19.02.2008 року, перебуваючи на роботі на відокремленому підрозділі «Учбово-технічний комбінат» ДП «Торецьквугілля», отримав трудове каліцтво. Страховий випадок був зареєстрований актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) № 1 від 22.02.2008 року, підтверджений факт нещасного випадку. (а.с.11-12). Факт отримання позивачем трудового каліцтва підтверджений випискою із історії хвороби № 6100, відповідно до якої встановлено забій головного мозку легкого ступеню зі стійкою цефалгією, розсіяною органічною симптоматикою, антено-вегетативним синдромом, забій поперекового відділу на фоні остеохондрозу, грижи міжхребетного диску, порушення функції хребта (травма виробнича 19.02.2008 року (а.с.8). Окрім того, відповідно до довідки серії ДОН-04 №021442 від 25.05.2010 року на підставі акту огляду МСЕК №645, серії 10 ААА №368019 від 25.05.2010 року, обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК у м. Донецьк Донецької області позивачеві встановлено 75% втрати працездатності безстроково та другу групу інвалідності з 25.05.2010 у зв`язку з професійним захворюванням. (а.с.9-10). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 237-1 КЗпП України, згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В свою чергу, в рішенні Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року зазначено, що ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України застрахованим громадянам, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. За ст.ст. 6, 13 Закону України «Про охорону праці», безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, враховуючи зазначені вище положення Конституції України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому, як і іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я були неможливими. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Сукупність проаналізованих та досліджених в судовому засіданні доказів дає можливість суду зробити висновок про те, що ушкодження здоров`я на виробництві спричинило позивачу моральну шкоду, яка полягає в фізичному болю та в моральних переживаннях, що призвело до змін звичайного образу життя та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру грошової компенсації суд враховує часткове визнання відповідачем позову, а саме на суму 22 500 грн. з розрахунку 300 грн. за один відсоток втрати працездатності, при цьому, вважає за доцільне зауважити наступне: моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає та не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, а отже, будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Отже, з урахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, враховуючи тривалий час роботи позивача на підприємстві за шкідливих умов виробництва та за умов незабезпечення засобами індивідуального захисту з вини відповідача; звільнення з підприємства - відповідача за станом здоров`я; з огляду на значну втрату позивачем працездатності (75%), встановлення інвалідності другої групи безстроково;

Outcome: approved