Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

24.12.2014 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, 18.02.2015 року надали заяву про збільшення позовних вимоги, а саме просять стягнути солідарно з [PERSON] та одеської філії ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь позивачів 14\~340,50 грн. на відшкодування матеріальних збитків; стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] 3000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідачів судові витрати. При цьому, позивач посилається на те, що 06.12.2013 року внаслідок ДТП із автомобілем відповідача [PERSON], було пошкоджено транспортний засіб позивачів. Оскільки, майнова та моральна шкода не були добровільно відшкодовані відповідачами у повному обсязі, позивачі змушені звернутися до суду із позовом. До судового засідання позивачі не з'явилися, повідомлялися належним чином. До суду надано заяву представника позивачів адвоката [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача одеської філії ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 06.12.2013 року о 14:30 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] по вул. Люстдорфська дорога, 51/27 у м. Одесі скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Тонконоженка М.М. від 24.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с. 19/. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Законом України Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 06.12.2013 року [PERSON] зверталась до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із повідомленням потерпілої особи про ДТП /а.с. 8/, з якого вбачається, що відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 1468346 від 09.02.2013 року [PERSON] застрахував у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» свій транспортний засіб «Фольцваген Кадді» д/е ВС 2717СМ. Окрім того, 28.02.2014 року [PERSON] зверталася до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою про страхове відшкодування по полісу АЕ 1468346 по події, що мала місце 06.12.2013 року між транспортними засобами позивачів та відповідача [PERSON] /а.с. 9/. ПАТ «УСК «Гарант-Авто» листом вих. № 942 від 31.03.2014 року повідомило [PERSON], що розмір страхового відшкодування складає 11\~597,12 грн. /вартість матеріального збитку/ - 1000 грн. /франшиза/ = 10\~597,12 грн. Також зазначено, що вказана сума буде перерахована на вказаний позивачем розрахунковий рахунок /а.с. 10/. В ході розгляду справи судом була постановлена ухвала про витребування доказів з ПАТ «УСК «Гарант-Авто», яка не була виконана ПАТ «УСК «Гарант-Авто» з 18.03.2015 року та копія страхової справи по полісу АЕ 1468346 від 09.02.2013 року до суду не надійшла. Судом досліджено надані стороною позивача письмові докази, а саме лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21.07.2014 року, яким повідомлено, що внаслідок систематичних порушень ПАТ «УСК «Гарнат-Авто» законодавства про фінансові послуги, комісією було проведено позапланову перевірку та встановлено ознаки порушення страховою компанією вимог законодавства за страховою справою [PERSON]Л./а.с. 45/. Також судом досліджено лист МТСБУ від 17.07.2014 року на звернення [PERSON], яким повідомлено, що рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено у судовому порядку та для забезпечення досудового врегулювання справи направлено відповідний лист до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» /а.с. 46/. Вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 14\~340,50 грн., що вбачається із наданих позивачами письмових доказів, а саме: заказ-наряд № АВН0000543 /а.с. 20/, рахунку № АВС0000576 від 06.02.2015 року /а.с. 21/ та квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 10.02.2015 року на суму 14340,50 грн. /а.с. 22/. Судом встановлено, що завдана матеріальна шкода автомобілю позивачів по ДТП від 06.12.2014 року не відшкодована належним чином та становить з урахування наданих суду доказів про вартість відновлювального ремонту 14\~340,50 грн. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням встановлених судом обставин, а саме факту порушення страховою компанією законодавства у сфері фінансових послуг /а.с. 45-46/, а також невиконання ПАТ «УСК «Гарнат-Авто» ухвали суду про витребування доказів від 18.03.2015 року, суд приходить до висновку, що сума матеріальної шкоди, завдана позивачам внаслідок ДТП від 06.12.2013 року має бути відшкодована саме ПАТ «УСК «Гарнат-Авто» за виключенням суми франшизи у розмірі 1000 грн., про що було зазначено самою ПАТ «УСК «Гарнат-Авто» у листі вих. № 942 від 31.03.2014 року /а.с. 10/. При цьому, сума франшизи у розмірі 1000 грн. має бути відшкодована позивачам відповідачем [PERSON] Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачам підлягає відшкодуванню з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» сума матеріальної шкоди у розмірі 13 340 грн. (14\~340,50 грн. - 1000 грн.), а з відповідача [PERSON] підлягає стягненню сума франшизи, що становить 1000 грн., в звязку з чим заявлені позовні вимоги про солідарне відшкодування є безпідставними. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України \~моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України та положення абз. 3, 4 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», сума завданої моральної шкоди позивачу [PERSON] підлягає стягненню не солідарно із відповідачів по справі, а лише із відповідача [PERSON] Суд погоджується з доводами позивача [PERSON] про завдану їй моральну шкоду, наявністю душевних страждань, які вона зазнала внаслідок ушкодження транспортного засобу, порушення способу життя її та всієї родини. Крім того, суд враховує, що із дня скоєння ДТП, а саме 06.02.2013 року позивачу не було відшкодовано відповідачем [PERSON] навіть суми франшизи. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, вимоги позивача до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованими та доведеними. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: partial