Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернувся з названим позовом , в якому вказувала, що їй належить земельна ділянка площею 4,075 га . 22.05.2013 року державним реєстратором державної реєстраційної служби Володарського РУЮ Київської області було зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 22.01.2013 року , який нібито було укладено між ФГ «Гайок» та нею відносно належної їй земельної ділянки. Позивач стверджує, що вона не укладала та не підписувала договір оренди землі з ФГ « Гайок» , а в договорі оренди в графі « Орендодавець» та в акті прийому - передачі замість її підпису стоїть підпис іншої особи. Позивач просить суд визнати недійсним договір оренди землі між Фермерським господарством « Гайок» та нею [PERSON] , від 22.01.2013 року, який зареєстровано 23 травня 2013 року державним реєстратором державної реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції Київської області (індексний номер витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права [NUMBER]) та скасувати його державну реєстрацію від 22.05.2013 року. Стягнути на його користь з ФГ « Гайок» судові витрати. 28.03.2014 року до Володарського районного суду надійшла зустрічна позовна заява Фермерського господарства « Гайок» до [PERSON] про визнання договору оренди недійсним . ФГ «Гайок» зазначає, що якщо [PERSON] знала , що вона не підписувала договір оренди та не повідомила про це ФГ «Гайок», то це свідчить про те, що вона діяла з умислом та вчинила обманні дії шляхом навмисного замовчування обставин при цьому отримувала орендну плату . З цих підстав ФГ « Гайок» просить суд визнати недійсним Договір оренди землі між Фермерським господарством « Гайок» та [PERSON] від 22.01.2013 року, який зареєстровано 22.05.2013 року Державною реєстраційною службою Володарського РУЮ як такий , що вчинений під впливом обману зі сторони [PERSON]. Скасувати державну реєстрацію Договору оренди землі між Фермерським господарством « Гайок» та [PERSON] від 22.01.2013 року Державною реєстраційною службою Володарського РУЮ Київської області. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] уточнив позовні вимоги та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві вказав суду, що в резулятивній частині позову було допущено описку у даті укладення договору оренди , а тому уточнюючи дату , просить суд визнати недійсним договір оренди землі між Фермерським господарством « Гайок» та [PERSON] , який зареєстровано 25 травня 2013 року державним реєстратором державної реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції Київської області та скасувати його державну реєстрацію від 25.05.2013 року. Стягнути на користь [PERSON] з ФГ «Гайок» судові витрати. Одночасно просив суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на заперечення , які містяться у матеріалах справи . Представник ФГ « Гайок» просила суд відмовити у задоволенні первісної позовної заяви та задоволити зустрічну позовну заяву, посилаючись на письмові пояснення ( а.с. 22-25, 185-186 ). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити, виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 4,075 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована в межах Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області , що стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] ( а.с.10). Зазначений факт жодною з сторін не оспорюється та є беззаперечним. В судовому засіданні було оглянуто та досліджено два оригінали Договору оренди землі від 22.01.2013 року та один оригінал Договору оренди землі від 25.05.2013 року , в яких зазначено орендодавцем - [PERSON] та орендарем - ФГ«Гайок». Предметом договору у вказаних вище договорах оренди як від 22.01.2013 року так і від 25.05.2013 року є одна й та ж сама земельна ділянка площею 4,075 га , що належить [PERSON] та була передана орендарю згідно Акт-прийому передачі об'єкту оренди земельної ділянки) . Тому розбіжність у датах суд розцінює як описку . Названий Договір оренди землі було зареєстровано 25.05.2013 року державною реєстраційною службою Володарського РУЮ Київської області. В позовній заяві та в судовому засіданні представник [PERSON] вказував, що в договорах оренди землі та акті прийому-передачі землі в графі орендодавець міститься підпис іншої людини , а не власника земельної ділянки , що вказує на відсутність волі власника на передачу в оренду її земельної ділянки ФГ «Гайок» та є підставою для визнання договору недійсним . На ствердження даних обставин було заявлено відповідне клопотання та судом призначено судово-почеркознавчу експертизу . Згідно висновку експертів за результатами судово-почеркознавчої експертизи від 23.01.2015 року № 12862/12863/14-32 ( а.с.161-171) , встановлено , що підписи від імені [PERSON] , що містяться : у розділі « Підпис сторін» в графі « Орендодавець» на четвертому аркуші у двох примірниках договору оренди землі від 22.01.2013, укладеному від імені [PERSON] та Фермерського господарства « Гайок» ; у рядку « підпис» в графі « Орендодавець» у двох примірниках акту прийому-передачі об'єкта оренди ( земельної ділянки) за договором оренди від 24.01.2013 року складеному від імені [PERSON] та Фермерського господарства « Гайок» , виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. 2. Підписи від імені [PERSON], що містяться : у розділі «Підписи сторін» в графі «Орендодавець» на четвертому аркуші у двох примірниках договору оренди землі від 22.01.2013 , укладеному від імені [PERSON] та Фермерського господарства « Гайок» ; у рядку « підпис» в графі « Орендодавець» у двох примірниках акту прийому-передачі об'єкта оренди ( земельної ділянки) за договором оренди від 24.01.2013, складеному від імені [PERSON] та Фермерського господарства « Гайок» , виконані не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису останньої ( а.с. 160-171). Наведені вище обставини стверджуються також витребуваним судом із матеріалів кримінального провадження Володарського РВ ГУ МВС України Київської області та приєднаного до матеріалів справи - висновком експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Київській області № 312-ВКЕ від 14.04.2014 року (а.с.80-101) , який вказує, що підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорах оренди землі від 22.01.2013 та 25.05.2013 , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , які було надано гр. [PERSON] , ФГ «Гайок» , та вилучені в реєстраційній службі Володарського РУЮ Київської області , виконані не [PERSON] , а іншою особою ( зворотня сторона а.с.96). Підписи від імені [PERSON] в графі « Орендодавець» в договорах оренди землі від 22.01.2013 та 25.05.2013 , кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], які були надані гр.[PERSON] ; ФГ « Гайок» , та вилучені в реєстраційній службі Володарського районного управління юстиції Київської області , виконані однією особою ( а.с.80-101) . Даючи оцінку встановленим судом обставин справи слід зазначити , що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Передусім статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України. Так ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.13 вказаного закону України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст.16 - укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Ст. 17 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Згідно ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Стаття 14 Закону України "Про оренду землі" визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити зазначеному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірні договори оренди землі не відповідали волі позивача [PERSON] Відсутність підпису сторони у договорі власника земельної ділянки, свідчить про відсутність його волі на укладання такого договору та є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України. Щодо вимог ФГ « Гайок» по зустрічній позовній заяві та визнання договору оренди земельної ділянки що належить [PERSON] недійсним з підстав того , що [PERSON] знаючи , що вона не підписувала договір оренди , не повідомила про це ФГ « Гайок», що на думку представника даного господарства, вказує на те, що власник земельної ділянки діяла з умислом та вчинила обманні дії шляхом навмисного замовчування обставин при цьому отримувала орендну плату . Даючи оцінку наведеним твердженням представника ФГ « Гайок», суд вважає , що у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і суд повинен встановити, чи дійсно порушуються права сторін , а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. У судовому засіданні встановлено, що власник земельної ділянки [PERSON] не вчиняла жодних дій, які б вказували, що вона діє навмисно для введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Отримання [PERSON] від ФГ орендної плати не суперечить жодним правовим засадам, оскільки ФГ « Гайок» фактично використовував земельну ділянку хоч і без її волевиявлення та згідно договору , який лише тепер визнається судом недійсним. Таким чином, твердження представника ФГ «Гайок» не знайшли свого підтвердження. За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наведене вище вказує, що правових підстав для визнання договору оренди землі між Фермерським господарством « Гайок» та [PERSON] , який зареєстровано 25 травня 2013 року державним реєстратором державної реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції Київської області відносно земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] недійсним , з підстав передбачених ст. 230 ЦК України , у суда не має . Підсумовуючи вище викладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які досліджені в судовому засіданні, право власності [PERSON] на земельну ділянку підлягає захисту, оскільки договір оренди не можливо вважати вчиненим ,оскільки, вона не проявляла своєї волі та не підписувала договір оренди та акт прийому - передачі земельної ділянки, що належить їй на праві власності . З огляду на зазначене, суд визнає недійсним договір оренди землі з підстав, які були зазначені первісним позивачем та знайшли своє підтвердження в суді і скасовує державну реєстрацію названого договору оренди землі. За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати : 2952,00 грн. за проведення судової-почеркознавчої експертизи ( а.с.160) та 229,40 грн. судового збору. Всього -3181,40 грн. ( дві тисячі триста двадцять гривні 40 коп. ).

Outcome: approved