Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] є власником двоповерхової будівлі гуртожитку, яка розташована за адресою: Донецька область м. Краматорськ вул. Рум`янцева,24. Вказана будівля належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.2006 року, посвідченого нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-6734, зареєстрованого в Краматорському міському БТІ 03.08.2006 року, реєстраційний номер 15406900, номер запису 1679-Н/Ф в книзі 9. (а.с. 11-13). В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб\~підприємців та громадських формувань внесені записи про проведення державної реєстрації юридичних осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська Факторингова Компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ФУД ТРЕЙД», Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНГУЛ ГРЕЙН», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТІКОНЦЕПТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «Еверест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерторгмаш», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ломтера», Товариства з обмеженою відповідальністю «Полимета», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таркмет», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Мет-Північ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалькон-Украина», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ванстар», за адресою: Донецька область м. Краматорськ вул. Рум`янцева,24, розташування будівлі, яка належить на праві власності [PERSON] Позивач в позовній заяві вказує, що зазначені юридичні особи фактично не перебувають за вищевказаною адресою, жодних договорів з ними на передачу в оренду приміщень у вказаній будівлі він, як власник не укладав. Про їх реєстрацію дізнався лише у вересні 2018 року з листа від ГУ ДФС у Донецькій області, в якому останнє просило його повідомити чи укладалися договори оренди між ним та вказаними юридичними особами. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ч.1ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно дост.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановленим судом. Відповідно\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.20 ЦК України\~право на захист особа здійснює на свій розсуд. У\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІVпередбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобовязань держави, положень\~ст.8 Конституції\~та\~Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод\~(далі - Конвенція), яка відповідно до вимог ч. 1ст.9\~Конституції ратифікована\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Так, у частині першій ст.1 Першого протоколу до Конвенції «Захист власності» передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вказане, право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважитися. З положеннями частини першої ст.1 Першого протоколу до Конвенції в повній мірі кореспондуються і приписи ст.\~321 ЦК\~України, якими, зокрема передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.4\~ст. 89 ЦК України\~до єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Відповідно до\~ст. 93 ЦК України, місцезнаходження юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку. Згідно п.\~45.2. ст.\~45 Податкового кодексу України\~встановлює, що податковою адресою юридичної особи є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"\~передбачено, що відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи та фізичну особу - підприємця вноситься до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів. Згідно п. 10 ч. 2\~ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: місцезнаходження юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст.\~16\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію юридичних\~осіб та\~фізичних осіб\~-\~підприємців» єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Частина 1ст.18\~Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~юридичних осіб\~та фізичних\~осіб -\~підприємців» визначає, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Відповідно п. 2 ч. 1\~ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі щодо скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі. З огляду на вищенаведене, державна реєстрація вказаних товариств за адресою належної [PERSON]А будівлі гуртожитку, без волевиявлення останнього, є втручанням у право його власності і таке втручання не відповідає критеріям законності та порушує його право власності, що гарантується\~Конституцією України. Обставини по справі свідчать про те, що\~реєстрація юридичних осіб перешкоджає [PERSON] вільно користуватися своїм майном, а отже перешкоди, які чиняться у користуванні власністю повинні бути усунені. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог [PERSON] до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» реєстраційна справа в паперовій формі зберігається у субєкта державної реєстрації за місцезнаходженням юридичної особи, громадського формування, фізичної особи підприємця : щодо юридичної особи (крім громадського формування) та фізичної особи - підприємця - у виконавчих органах міської ради міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київській, Севастопольській міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях. Субєкт державної реєстрації, який провів реєстраційну дію, протягом трьох робочих днів з дня її проведення надсилає документи, подані для проведення реєстрації, відповідному субєкту державної реєстрації, уповноваженому зберігати реєстраційні справи. Відповідно до розділу VII Порядку формування та зберігання реєстраційних справ, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 18.11.2016 № 3267/5, підставою для передачі реєстраційної справи між субєктами, що забезпечують зберігання реєстраційних справ у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи є: реєстраційна дія, проведена державним реєстратором, що пов'язана зі зміною місцезнаходження юридичної особи, якщо нове місцезнаходження розташоване на території іншої адміністративно-територіальної одиниці. Як встановлено в судовому засіданні, відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради зазначені реєстраційні справи ТОВ «Європейська Факторингова Компанія», TOB «УКР ФУД ТРЕЙД», ТОВ «ІНГУЛ ГРЕЙН», ТОВ «ЕТІКОНЦЕПТ», ТОВ «ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ «ЕВЕРЕСТ», ТОВ «ІНТЕРТОРГМАШ», ТОВ «ЛОМТЕРА», ТОВ «ПОЛИМЕТА», TOB «ТАРКМЕТ», ТОВ «УКР МЕТ - ПІВНІЧ», ТОВ «ФАЛЬКОН - УКРАЇНА», TOB «ВАНСТАР» були прийняті на облік відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державний реєстратор: 1)приймає документи; 2)перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 3)перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; 4)проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 5)веде Єдиний державний реєстр; 6)веде реєстраційні справи; 6і) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 7)здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Тобто, державний реєстратор приймає рішення щодо проведення реєстраційної дії самостійно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Відтак, Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради зазначені реєстраційні справи були лише прийняті на облік, після вчинення реєстраційних дій іншими реєстраторами. Як вбачається зі змісту ст.\~51,\~175 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відтак, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1\~ст. 189 ЦПК України\~та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. \~З аналізу наведених статей слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом\~ст. 51 ЦПК України\~належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. Поміж тим, стосовно предявлення позовних вимог до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, позивач міг також скористатися ст.ст. 255,257 ЦПК України, або отримавши відзив останнього, послатися на ст. 53 ЦПК України, звернувшись до суду з відповідним клопотанням. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] до Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради про усунення\~перешкод у\~здійсненні права\~користуванні та\~розпорядження своїм\~майном задоволенню не підлягають, оскільки останнє не є належним відповідачем по справі. Відповідно до ч. 1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви до суду позивач сплатив судові витрати, а саме судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с. 1), а тому, оскільки позов задоволено, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по справі у дольовому порядку, тобто по 58,74 грн. з кожного.

Outcome: approved