Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

03.03.2021 АТ "Мегабанк" подало до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №102-902-850-2-19-Г від 29.10.2019 в розмірі 37069,87 грн. та судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №102-902-850-2-19-Г від 29.10.2019, [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 22421,52 грн. на строк з 29.10.2019 до 28.10.2022 включно, зі сплатою 15% річних. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, а тому свої зобов`язання не виконала. Ухвалою суду від 22.03.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 14.04.2021 заяву відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадженння залишити без задоволення. Ухвалою суду від 28.04.2021 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Зозулі Юрія Михайловича про розгляд справи із викликом сторін, призначено судове засідання. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання жодного разу не з`явилась, через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Зозулі Ю.М. неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи. Так, 24.05.2021 адвокат Зозуля Ю.М. надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршенням стану здоров`я відповідачки [PERSON] . Суд клопотання представника відповідача задовольнив та відклав розгляд справи до 08.06.2021. 08.06.2021 адвокат Зозуля Ю.М. надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з станом здоров`я. Суд клопотання представника відповідача задовольнив та відклав розгляд справи до 30.06.2021. 29.06.2021 адвокат Зозуля Ю.М. надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яка призначена до розгляду на 30.06.2021 у зв`язку з перебуванням на лікарняному по даний час. Суд клопотання представника відповідача задовольнив та відклав розгляд справи до 10.08.2021. Так, 07.08.2021 адвокат Зозуля Ю.М. надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яка призначена до розгляду на 10.08.2021 у зв`язку з його перебуванням у щорічній основній відпустці. Згідно із ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Одночасно, суд бере до уваги Постанову Верховного Суду по справі № 658/1141/18 від 21 вересня 2020 року у якій вказано, що згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого учасника справи. З огляду на викладене, зважаючи на строки розгляду справи, а також положення ч.3 ст. 223 ЦПК України, за згодою присутніх у судовому засіданні сторін, суд ухвалив розглядати справи за відсутності відповідачки та її представника. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 29.10.2019 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №102-902-850-2-19-Г, згідно якого остання отримала кредит в сумі 22421,52 гривень з кінцевим терміном повернення 28.10.2022 року та сплатою за користування кредитом 15% річних, а також зобов`язалась повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом (а.с.4). [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед АТ «Мегабанк» по договору №102-902-850-2-19-Г від 29.10.2019, яка згідно розрахунку заборгованості (а.с.17) станом на 27.01.2021 становить 37069,87 грн., що включає в себе: -21916,32,00 гривень заборгованості по кредиту; -1140,12 гривень нарахованих та несплачених процентів; -3923,75 гривень - нарахованої та несплаченої комісії. -10089,68 гривень - штраф. Вказані обставини підтверджуються також копією заяви [PERSON] на отримання кредиту (а.с 9), випискою по особовому рахунку (а.с. 10-16). Враховуючи вищенаведене, оскільки встановлено, що дійсно у [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору №102-902-850-2-19-Г від 29.10.2019, відповідач не представила суду жодних доказів на спростування вимог позивача, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом та % є підставними. Разом з тим, суд відкидає доводи представника відповідача про те, що позивачем не було зазначено у розрахунку заборгованості за кредитом суми сплаченого [PERSON] ануїтетного платежу врозмірі 1570.00 грн., який вона сплатила 25.11.2019, оскільки, як видно з виписки з особового разунку [PERSON] , такий платіж був проведений банком 26.11.2019 (а.с.16). Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення\~ЦК України\~про зобов`язання та параграфом 2\~Глави 71 ЦК України\~"Кредит". Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, вирішуючи питання в іншій частині позовних вимог, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно п. 2.8., п. 2.9 Кредитного договору з яким ознайомлена і який підписаний відповідачем за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує комісійну винагороду в розмірі 3.5 % від суми кредиту. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануітентного платежу та суму щомісячної комісійної винагороди сплачується щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Стаття 1068 ЦК України передбачає, що клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Тобто, нарахування комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є правом кредитора і суд вважає, що у даному випадку розмір такої комісії підставно просить стягнути позивач. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу за кредитним договором, суд виходив з наступного. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України). Згідно ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 ЦК України). Також відповідно до п.4.4. кредитного договору договору, з яким ознайомлена і який підписаний відповідачем за порушення строків сплати обов`язкового мінімального платежу більше ніж на 90 календарних днів поспіль, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 45 % від суми використаного кредиту. Як видно з розрахунку заборгованості [PERSON] , перше порушення строку сплати відповідачем ануїтетного платежу виникло 31.12.2019, тому відповідно право нарахування штрафу у позивача виникло лише через 90 календарних днів від вищевказаної дати, тобто лише з 30.03.2020. Разом з тим, згідно з Закону України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" від 16.06.2020 у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення". Враховуючи, що прострочення зобов`язань [PERSON] за споживчим кредитом відбулось в період введених заходів щодо запобігання виникненню поширенню і розповсюдженню COVID-19, суд приходить до висновку про неправомірність нарахованої позивачем суми штрафу та про відмову в стягненні такого штрафу з відповідача. На підставі\~вищенаведеного,\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази,\~суд вважає\~що позов\~підлягає до\~часткового задоволення,\~а саме\~в частині\~стягнення залишкової\~суми заборгованості\~за кредитом\~21916,32\~грн.,\~ суми заборгованості за відсотками у розмірі 1140,12 грн. та суми несплаченої комісії у розмірі 3923,75 грн., а всього 26980,19 грн. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1652,15 грн. На підставі ст. ст.1050,1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial