Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 грудня 2013 року на перехресті бульвару Шевченка та вулиці 50-ї Гвардійської у місті Донецьку сталася ДТП за участю транспортних засобів - автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля "Форд" державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Транспортний засіб "Форд" державний номер [NUMBER] було застраховано у позивача. Постановою суду було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем [PERSON] дорожнього руху, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Позивачем відшкодовано збиток, завданий власнику транспортного засобу "Форд" державний номер [NUMBER] внаслідок ДТП у сумі 50000 грн. Також позивачем понесено витрати на визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1148 грн. У зв'язку вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача витрати у зазначеному розмірі, а також судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 17 грудня 2013 року о 13 год. 20 хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на перехресті бульвару Шевченка та вулиці 50-ї Гвардійської у місті Донецьку проігнорувала заборонений сигнал світлофору, продовживши рух скоїла зіткнення з автомобілем "Форд" державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Калінінського районного суду м.Донецька від 24 січня 2014 року, тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Транспортний засіб "Форд" державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], було застраховано в Моторному (транспортному) страховому бюро України згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з настанням страхового випадку, позивачем сплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля "Форд" державний номер [NUMBER] кошти у сумі 50000 грн., що підтверджується повідомленням про настання страхового випадку, наказом про відшкодування шкоди від 03.06.2014 р., довідкою про розмір відшкодування шкоди, платіжним дорученням від 05.06.2014 р. /а.с.7,8,41,42/. За приписами ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. В силу ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до п.38.2.1 ст. 38 Закону України "про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи, що позивачем було відшкодовано матеріальну шкоду, яка заподіяна відповідачем, а цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, позивачем було понесено витрати на визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1148 грн., що підтверджуються платіжним дорученням, рахунком, актом виконаних робіт /а.с.14-16/. Оскільки витрати на визначення вартості матеріального збитку позивачем понесено у зв'язку з настанням страхового випадку - ДТП, яка сталася з вини відповідача, суд приходить до висновку, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. не підлягають стягненню з відповідача з огляду на наступне. Згідно частин 1, 3 ст. 87 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2013 року позивачем було укладено з фізичною-особою підприємцем [PERSON] контракт №83 про надання правової допомоги, в п.1 якого зазначено, що виконавець надає замовнику правову допомогу. Також, 14.03.2016 р. між сторонами контракту було укладено додаткову угоду, за змістом якої позивачем передано завдання на ведення справи [PERSON] Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що фізична-особа підприємець [PERSON], який надавав правову допомогу, має право на зайняття адвокатською діяльністю або є іншим фахівцем в галузі права, що згідно вказаних норм закону є підставою для стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, відомостей щодо оплати вказаної суми замовником матеріали справи не містять.

Outcome: partial