Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

17 квітня 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 08 грудня 2010 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [INFO] [PERSON] помер. За життя позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 15898,53 грн., яка складається з наступного: 11730,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4167,56 грн. - проценти за користування кредитом. Спадкоємцем, який прийняв спадщину у зв`язку з тим, що проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини є відповідач - [PERSON] . На виконання вимог частини другої статті 1281 Цивільного кодексу України банк направив претензію кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори, 01 лютого 2019 року позивачем було отримано відповідь нотаріуса у якій зазначено, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена на підставі претензії кредитора. Крім того, 30 вересня 2019 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, проте заборгованість спадкоємцем не погашено. Оскільки відповідач не відмовлявся від прийняття спадщини та до складу спадщини увійшли в тому числі і кредитні зобов`язання померлого, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 63-64). 10 квітня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с. 67-127). Ухвалою суду від 03 червня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, а також витребувано докази - спадкову справу та довідку про склад сім`ї та зареєстрованих осіб (а.с. 130-131). Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить у позові відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що відповідач дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Проте, [PERSON] , який зареєстрований за зазначеною вище адресою, там не проживав ані на момент смерті, ані до цього. Після смерті [PERSON] , відповідач спадщину не приймав. Будинок, у якому зареєстрований та проживає відповідач належить [PERSON] . Жодного нерухомого майна померлий [PERSON] у власності не мав. У зв`язку з неотриманням жодного майна у спадщину, відповідач не набув статусу спадкоємця, і як наслідок у нього відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Позивачем надано відповідь на відзив, у якому позивач зазначив, що претензію подано у строк, встановлений ст.1281 ЦК України. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч.2 ст.1281 ЦК України. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с. 242). У судове засідання представник позивача не з`явився. 03 листопада 2020 року на електронну пошту суду надійшла заява про відкладення судового засідання у цій справі, яка не скріплена електронним цифровим підписом. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Згідно із ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи в електронній формі. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оскільки надіслана заява про відкладення судового засідання відправлена без накладення електронного цифрового підпису, у суду відсутня можливість ідентифікувати автора такого звернення та його підпис відповідно. Частиною четвертою статті 183 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Таким чином, оскільки заява від імені позивача про відкладення судового засідання не підписана належним чином, така підлягає поверненню заявнику без розгляду. Разом з тим суд враховує, що разом з позовною заявою, представником позивача надано заяву про розгляд справи без участі позивача, яка засвідчена належним чином (а.с. 68). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, у задоволенні позову просить відмовити. У задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи просить відмовити у зв`язку з відсутністю електронного цифрового підпису. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 08 грудня 2010 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг - кредиту. Кредитний договір складають заява, підписана [PERSON] , Умови надання і Правила банківських послуг та Тарифи Банку. Розмір кредиту в перелічених документах не зазначений (а.с. 80, 81-95). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.141). У порядку ст. 1281 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 березня 2015 року направило претензію кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори (а.с.140). Крім того, 14 грудня 2018 року позивач повторно направив претензію кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори, у відповідь на яку 23 січня 2018 року нотаріусом позивачу було повідомлено, що при зверненні спадкоємців після смерті [PERSON] претензію буде доведено до їх відома (а.с.145,151). З копії спадкової справи, витребуваної судом вбачається, що спадкову справу після смерті [PERSON] було заведено на підставі претензії кредитора. З заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався (а.с.140-152). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України. Так, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що померлий [PERSON] та позивач були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Разом з тим, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про звернення стягнення на майно. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed