Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач Державне територіально-галузеве об'єднання „Львівська залізниця" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] 32561,26 грн. завданої шкоди та судові витрати. Позов обґрунтував тим, що відповідач будучи начальником відокремленого підрозділу „Колійна машинна станція № 125" Державного територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця" видав наказ від 17.06.2011, яким, за п.1 ст. 36 КЗпП України було звільнено з посади машиніста залізнично-будівельних машин [PERSON] Не погоджуючись з даним наказом [PERSON] оскаржив його в суді. Рішенням суду, яке набрало законної сили, [PERSON] поновлено на роботі та стягнено з Державного територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця" в користь [PERSON] його середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32561 грн. 26 коп. Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача, Державному територіально-галузевому об'єднанню „Львівська залізниця" завдано збитків на суму 32561,26 грн., а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному розмірі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Додатково пояснив, що відповідач перебуває на пенсії та не є службовою особою, а відтак немає підстав для задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із змісту ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Кожна сторона, відповідно до ст.60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін виникає спір. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Турківського районного суду Львівської області від 29 травня 2012 року, яке набрало законної сили, вирішено поновити [PERSON] на роботі на посаді машиніста залізнично-будівельних машин (по управлінню колієукладчика широкої колії) Відокремленого підрозділу „Колійна машинна станція №125" Державного територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця" Державної адміністрації залізничного транспорту України з 17.06.2011 року. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця" Державної адміністрації залізничного транспорту України в користь [PERSON] його середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2011 року по 29.05.2012 року в розмірі 32561 грн. 26 коп. Наказом №78/ОС від 19.06.2012 р. [PERSON] прийнято на роботу на посаду „укладальник широкої колії машиніст залізнчно-будівельних машин (по управлінню колієукладчика широкої колії) 5 розряду. Згідно довідки Відокремленого підрозділу „Колійна машинна станція №125" ВП „Колійна машинна станція №125" згідно постанови ВП № 37511465 та виконавчого листа № 1325/142/2012 від 05.04.2013 року відшкодувала в користь [PERSON] його середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2011 року по 29.05.2012 року в розмірі 32561,26 грн., що також стверджується платіжним дорученням № 378 від 18.06.2013 р., долученого до матеріалів справи. Відповідно до п. 4.4.4 Положення про Відокремлений підрозділ „Колійна машинна станція №125" Державного територіально-галузевого об'єднання „Львівська залізниця", затвердженого 04.05.2006 р. начальник Колійної машинної станції в межах своєї компетенції та у відповідності з вимогами чинного законадства має право здійснювати прийом на роботу, переміщення та звільнення працівників у відповідності з встановленою номенклатурою, згідно з затвердженим штатним розписом. Як вбачається з Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Крім того, згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992р. №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 32561,26 грн. - шкоду, заподіяну підприємству. Крім того, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 325,62 грн.

Outcome: approved