Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Новий» в особі начальника відділення №1 [PERSON], та нею, [PERSON], було укладено договір № 998811/В1 строкового банківського вкладу (для громадян). Даний договір було укладено в м.Марганець Дніпропетровської області. Відповідно до умов договору нею було внесено на рахунок Банку вклад в розмірі 80000 гривень, строком на шість місяців, а саме відповідно до п.3 Договору - до 26 березня 2012 року. В січні 2012 року правоохоронними органами у неї було вилучено оригінали документів в зв'язку з порушенням кримінальної справи. Боржником було порушено умови договору та вимоги закону, отримані від неї гроші та проценти за вкладом їй не повернуті та зобов'язання не виконано. Відповідно до п.5 Договору проценти по вкладу нараховуються кожного місяця методом «факт-факт»за фактичне надходження коштів в банку, із розрахунку 5. процентів річних на строк розміщення вкладу. Кількість днів користування відповідачем її вкладом становить 674 дні (за період з 27 вересня 2011 року по 31 липня 2013 року включно). Відповідач повинен сплатити їй відсотки за користування вкладом у розмірі 21050 грн.99 коп. (80000*16%/365*674= 21050 грн.99 коп.). Зазначеними діями їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює 5000 гривень. З огляду на викладене з відповідача підлягають стягненню 80000 грн. отриманих за договором строкового банківського вкладу (для громадян); 21050 грн.99 коп - процентів за користування вкладом, 5000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди. 28 травня 2014 року Представник позивача збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 80000 гривень отриманних за договором строкового банківського вкладу (для громадян); 30452 грн.10 коп - процентів за користування вкладом за період з 27 вересня 2011 року по 28 травня 2014 року. Крім того, змінено підставу для стягнення моральної шкоди - ст..1172, 1167 ЦК України. Просить стягнути 5000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, оскільки за зазначенні дії засуджено начальника відділення м.Марганець [PERSON], яка при виконанні службових обов'язків вчинила злочин та заволоділа її коштами, а відповідно ст..1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником. 12.09.2013 року ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» звернулося до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що зазначений договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, не відповідає Операційним правилам з приймання вкладів (депозитів) від фізичних осіб, затверджених в банку. Позивачем не надана квитанція про внесення грошових коштів. В автоматизованій операційній системі договір з № 998811/В1 був зареєстраний на ім'я [PERSON], а не на позивача. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов просив залишити без задоволення. Представник ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий» просив задовольнити зустрічний позов, в задоволенні позову [PERSON] про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором позики, моральної шкоди, завданої злочином, відмовити. Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи вважає за необхідне позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором позики, моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» до [PERSON] про визнання договору недійсним -відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Новий» в особі начальника відділення №1 [PERSON], та [PERSON], було укладено договір № 998811/В1 строкового банківського вкладу (для громадян). Даний договір було укладено в м.Марганець Дніпропетровської області. Відповідно до умов договору [PERSON] було внесено на рахунок Банку вклад в розмірі 80000 гривень. Суд вважає, що в п.3 Договору допущено описку та зазначено строк розміщення вкладу до 26.03.2011 року , оскільки договір укладався 26 вересня 2011 року, тому строк договору до 26 березня 2012 року. Внесення коштів [PERSON] встановлено вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2014 року та відповідно ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Зі змісту ст.1059 ЦК України вбачається,що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржником було порушено умови договору та вимоги закону, отримані від неї гроші та проценти за вкладом їй не повернуті та зобов'язання не виконано. Відповідач, який не повернув їй гроші, грубо порушив її права споживача, ще й повідомляє про начебто відсутність будь-яких договорів, укладених між позивачем і відповідачем, незважаючи на наявність у позивача одного оригінального примірника договору з печаткою відділення банку, підписом начальника відділення [PERSON] Таким чином, 26.03.2012 року банк був зобов»язаний повернути позивачці депозитні кошти із процентами на загальну суму 85653 грн.15 коп. шляхом перерахування їх з її депозитного рахунку на її поточний рахунок. На час розгляду справи судом банком не виконані умови договору банківського обслуговування (вкладу), тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає, що проценти повинні бути стягнуті за період, на який укладено договір, оскільки умови договору не передбачають автоматичного його продовження, відповідно до п.22 договору кошти - сума вкладу та проценти по закінченню строку договору перераховуються на поточний рахунок і підстав для стягнення процентів за межами строку договору не має. Вироком Марганецького міського суду від 25.01.2014 року, зміненим ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 9.04.2014 року [PERSON] визнано винною , в тому числі за фактом заволодіння коштів [PERSON] шляхом підроблення банківських документів, 26 вересня 2011 року в сумі 80000 гривень. Злочин скоєно особою, яка перебувала у трудових відносинах з ПАТ «КБ Новий» та зловживала своїм службовим становищем. Обставини заволодіння грошима [PERSON], які перебували на депозиті банку встановлені вироком та ухвалою суду, що набрали чинності, а тому доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушених прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року №4, з подальшими змінами " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року №4, з подальшими змінами " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що позивачу, діями відповідача, завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які вона зазнала внаслідок протиправних дій відповідача. Вказана шкода виявляється в переживанні, напрузі відносно отримання коштів. Позивач є людиною похилого віку, їй потрібні були кошти, які вона поклала на депозит, але їй їх не повертали. Згідно практики Європейського суду з прав людини в справах: Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, "Костичев проти України", де судом було встановлено, що вчинення злочину щодо потерпілого вже є підтвердженням завдання останньому моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні зміни життєвих зв'язків позивачки, глибину душевних страждань та позбавлення її можливості реалізації своїх прав, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 3000 гривень. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором позики, стягнення моральної шкоди, завданої злочином, підлягає задоволенню частково та підлягають стягненню 80000 грн. отриманих за договором строкового банківського вкладу (для громадян); 5653 грн. 15 коп.- процентів за користування вкладом за період з 27.09.2011 року по 26.03.12 року, 3000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди. Суд вважає необгрунтованими та безпідставними зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним правочину. Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема, вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 203 ЦК України говорить, що додержання таких вимог є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає необґрунтованим твердження представника банку, що на підтвердження укладеного договору надано квитанцію, яка не відповідає вимогам нормативних актів та в бухгалтерському програмному забезпеченні відсутня будь-яка заява на внесення грошових коштів, що є підставою для визнання договору недійним, оскільки зазначенні підстави не відповідають ст..215 ЦК України. Суд вважає, що Банком, на підтвердження позовних вимог не надано доказів, тому в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідно до ст..88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з Відповідача.

Outcome: partial