Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

02.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та просив стягнути з відповідача страхове відшкодування з урахування пені, індексу інфляції та 3% річних всього 38988,56 грн.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки "Mitsubishi", державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є позивач, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], яка керувала "Volkswagen", державний реєстраційний номер [NUMBER], на момент настання ДТП була застраховано у Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу №АС/6107266. Позивач посилається на ту обставину, що повідомила відповідача про настання страхового випадку та надала йому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в тому числі Заяву про страхове в відшкодування від 08.05.2014 р. В свою чергу, відповідач отримавши Заяву про страхове відшкодування 08.05.2014 р., відповідно до ч.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язаний був здійснити страхове відшкодування виключно до 06.08.2014 р. Як вказує позивачка, листом вих. №4514 від 23.05.2014 р. у відповідь на заяву від 08.05.2014р., відповідач визнав випадок страховим та повідомив про прийняте рішення здійснити виплату страхового відшкодування їй в розмірі 24 687,61 грн. В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач, в строк встановлений законодавством, страхової виплати так і не провів, а лише згодом сплатив рівно 5000,00 грн. від затвердженої суми, мотивуючи це тим, що наразі Страхова компанія знаходиться у скрутному фінансовому становищі і відразу виплату усієї суми провести не в змозі. В зв'язку з зазначеними обставинами, між сторонами було укладено Угоду від 18.06.2015 р., відповідно до додатку №1 якої, відповідач зобов'язався за затвердженим графіком п'ятьма частинами виконати своє боргове грошове зобов'язання до 24.07.2015 р., проте не виплатив жодної із цих частин. Разом з тим, позивачка зазначає, що відповідачем не виконано свої зобов'язання, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом про стягнення 19 687,61 грн. страхового відшкодування. Посилаючись на порушення виплати страхового відшкодування, позивачка просила стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки передбаченої ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 07.08.2014 року по 25.08.2015 року включно, а також інфляційні втрати та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за період з серпня 2014 року - липень 2015 року включно. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити. Представником позивачки до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду письмові заперечення проти позову. З наданих заперечень вбачається, що відповідач проти задоволення позову заперечує частково. Зазначає, що цивільні права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах виникли з позадоговірних відносин, які регулюються нормами права закріпленими в главі 82 ЦК України та законодавством про страхування, а тому приписи ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди. Тому просив суд позовні вимоги задовольнити лише в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 19687,61 грн. та пені в розмірі 8776,72 грн. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 24.02.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки "Mitsubishi", державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є позивач, внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження та дані обставини не заперечуються відповідачем. Цивільно - правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у відповідача відповідно до полісу № АС/6107266. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за завдану майнову шкоду становить 50000,00 грн., розмір франшизи по даному Полісу становить 1000,00 грн. 08.05.2014 року до відповідача надійшла заява позивача з повідомленням про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування ( а.с. 8). Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 23.05.2014 року відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 24687,61 грн. ( а.с. 9), тобто в межах встановленого ліміту відповідальності за мінусом франшизи у розмірі 1000,00 грн. 18.06.2015 року між сторонами було укладено Угоду, відповідно до додатку №1 якої, відповідач зобов'язався за затвердженим графіком п'ятьма частинами виконати своє боргове грошове зобов'язання до 24.07.2015 р. Як встановлено судом та підтверджується додатком № 1 до угоди від 18.06.2015 року, то відповідачем на користь позивачки сплачено лише 5000,00 грн. Таким чином, не сплаченою відповідачем залишилась сума страхового відшкодування в розмірі 19 687,61 грн., яка ним не заперечується відповідно до наданих пояснень. З огляду на викладене вище, вимога позивачки про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 19 687,61 грн. є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню саме в заявленому позивачкою розмірі. Разом з цим, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені та 3-х відсотків річних, інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат виходячи з розрахунку суми 19687,61 грн. за період з серпня 2014 року по липень 2015 року, проте такий розрахунок є арифметично невірним виходячи з наступного. Як встановлено судом, 18.06.2015 року між сторонами було укладено Угоду, відповідно до додатку №1 якої, відповідач зобов'язався за затвердженим графіком п'ятьма частинами виконати своє боргове грошове зобов'язання до 24.07.2015 р. Так, згідно додатку №1 до угоди від 18.06.2015 року: -перша частина в сумі 3937, 40 грн. повинна бути сплачена до 26.06.2015 року; -друга частина в сумі 3937, 40 грн. повинна бути сплачена 03.07.2015 року; -третя частина в сумі 3937, 40 грн. повинна бути сплачена 10.07.2015 року; -четверта частина в сумі 3937, 40 грн. повинна бути сплачена 17.07.2015 року; -п'ята частина в сумі 3938, 01 грн. повинна бути сплачена 24.07.2015 року. Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України визначено, що угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), а зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд відзначає, що зазначена вище угода підписана в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнана недійсною. Пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Враховуючи положення зазначеної статті, строк з якого можливе нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно розраховувати, виходячи з прострочення по сплаті кожної частини суми згідно зазначеного графіку окремо, а саме: -перша частина в сумі 3937, 40 грн. з 26.06.2015 року; -друга частина в сумі 3937, 40 грн. з 04.07.2015 року; -третя частина в сумі 3937, 40 грн. з 11.07.2015 року; -четверта частина в сумі 3937, 40 грн. з 18.07.2015 року; -п'ята частина в сумі 3938, 01 грн. з 25.07.2015 року. Враховуючи викладене вище, судом було зроблено власні розрахунки пені, та встановлено, що до стягнення підлягає 1701,94 грн., виходячи з наступного розрахунку за період з 26.06.2015 року по 01.09.2015 року, враховуючи те, що згідно офіційної інформації Національного банку України (http://www.bank.gov.ua) облікові ставки за розрахунковий період встановлено в такому розмірі: з 04.03.2015 року - 27.08.2015 року розмір облікової ставки НБУ встановлено 30% (30%*2:365=0,164% розмір подвійної облікової ставки НБУ в день), а з 28.08.2015 року - 01.09.2015 року розмір облікової ставки НБУ встановлено 27% (27%*2:365=0,148% розмір подвійної облікової ставки НБУ в день). 1.перша частина в сумі 3937,40 грн. пеня за період з 26.06.2015 року по 01.09.2015 року становить 435,95 грн. = 3937,40*0,164*63 дні (з 26.06.2015-27.08.2015):100=406,81 грн.+3937,40*0,148*5 днів (з 28.08.2015-01.09.2015):100=29,14 грн. 2.друга частина в сумі 3937,40 грн. пеня за період з 04.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 384,29 грн. = 3937,40*0,164*55 дні (з 04.07.2015-27.08.2015):100=355,15 грн.+3937,40*0,148*5 днів (з 28.08.2015-01.09.2015):100=29,14 грн. 3.третя частина в сумі 3937,40 грн. пеня за період з 11.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 339,09 грн. = 3937,40*0,164*48 дні (з 11.07.2015-27.08.2015):100=309,95 грн.+3937,40*0,148*5 днів (з 28.08.2015-01.09.2015):100=29,14 грн. 4.четверта частина в сумі 3937,40 грн. пеня за період з 18.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 293,89 грн. = 3937,40*0,164*41 дні (з 18.07.2015-27.08.2015):100=264,75 грн.+3937,40*0,148*5 днів (з 28.08.2015-01.09.2015):100=29,14 грн. 5.п'ята частина в сумі 3938,01 грн. пеня за період з 25.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 248,72 грн. = 3938,01*0,164*34 дні (з 25.07.2015-27.08.2015):100=219,58 грн.+ 3938,01*0,148*5 днів (з 28.08.2015-01.09.2015):100=29,14 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Враховуючи викладене вище, судом було зроблено власні розрахунки 3% річних та встановлено, що до стягнення підлягає 86,09 грн. виходячи з наступного розрахунку за період з 26.06.2015 року по 01.09.2015 року: 1.перша частина в сумі 3937,40 грн. 3% річних за період з 26.06.2015 року по 01.09.2015 року становить 22,01 грн. = 3937,40*3*68 дні :365:100. 2.друга частина в сумі 3937,40 грн. 3% річних за період з 04.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 19,42 грн. = 3937,40*3*60 дні :365:100. 3.третя частина в сумі 3937,40 грн. 3% річних за період з 11.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 17,15 грн. = 3937,40*3*53 дні :365:100. 4.четверта частина в сумі 3937,40 грн. 3% річних за період з 18.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 14,89 грн. = 3937,40*3*46 дні :365:100. 5.п'ята частина в сумі 3938,01 грн. 3% річних за період з 25.07.2015 року по 01.09.2015 року становить 12,62 грн. = 3938,01*3*36 дні :365:100. Також, судом було зроблено власні розрахунки інфляційних втрат та встановлено, що до стягнення підлягає 98,43 грн. за період з 26.06.2015 року по 01.09.2015 року, виходячи з наступного. При проведенні розрахунків судом було враховано рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України, згідно даних яких: червень - 100,4; липень - 99,0; серпень - 99,2. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. З урахуванням зазначених роз'яснень суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів згідно зобов'язань лише по першій частині в сумі 3937,40 грн. інфляційні втрати за період з 26.06.2015 року по 01.09.2015 року становить 98,43 грн. = (100,4:100)*(99,0:100)*(99,2:100)=1,025*3937,40 грн.=4035,83 грн.-3937,40 грн. Разом з цим, індекс інфляції у липні та серпні 2015 року склав 99,0 та 99,2 (тобто мала місце дефляція). За таких обставин суд вважає, що вимога позивача стосовно стягнення інфляційних за цей період задоволенню не підлягає. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 215,72 грн.

Outcome: partial