Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» 04.02.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в січні 2014 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулося до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області с заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 2505,50 грн. в наказному провадженні. 21 січня 2014 року була винесена ухвала про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу № 2н/235/6/14, у якій суд посилався на п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 23.12.2012р., та ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України, а саме наявність спору про право з тих підстав, що заявлені вимоги виходять за межі загального строку позовної давності, та зазначив, що така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. З ст. 267 Цивільного Кодексу України. Красноармійський РЕМ є структурним підрозділом ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" згідно Положення. На підприємство покладені завдання здійснювати постачання електроенергії населенню та контролювати оплату за її використанням. Відповідач зобов'язаний здійснювати плату за спожиту електричну енергію, а Красноармійський РЕМ - безперебійно її відпускати. Відповідач [PERSON], є споживачем електричної енергії у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], (особовий рахунок № 310291024). Відповідачем неодноразово проводилися перерахування грошових коштів за спожиту електричну енергію (згідно особового рахунку), таким чином між Енергопостачальником та споживачем є зобов'язання. Згідно ст. 509 ЦК України: «зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку». Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно рішенню Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 04 червня 2008 року підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири, або іншого об'єкту) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Правовідносини між Позивачем та Відповідачем з постачання та споживання електричної енергії регламентуються: Цивільним кодексом України, Законом України „Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997р. №575/97-ВР, Житловим кодексом Української РСР, Законом України „Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. №1875-ІУ, Правилами користування електричною енергією для населення, Правилами улаштування електроустановок (далі - ПУЕ) та іншими нормативно-правовими актами і технічними документами. Відповідно до діючого законодавства тарифи на електричну енергію для споживачів категорії «Населення» встановлюються Постановами Національної комісії з регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ). Так, зокрема, постановою НКРЕ України „Про тарифи на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам" від 10.03.1999 р. №309 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.03.1999 р. за №151/3444) встановлені тарифи на електричну енергію які почали діяти з 01.04.1999 р. В подальшому вказані тарифи змінювались постановами НКРЕ України №401 від 30.03.2006 р., № 926 від 20.07.2006 р. Відповідно до п. 42 ч. 5, 6 Правил користування електричною енергією для населення (надалі - ПКЕЕН), споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Згідно п. 48 ПКЕЕН споживач несе відповідальність згідно з діючим законодавством за порушені вищевказаних Правил. Згідно п. 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно п. 20 ПКЕЕН. розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожит( електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно п. 21 ПКЕЕН знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Станом на теперішній час у Відповідача, у зв'язку з несплатою, виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2505,50 грн. Згідно п. 26 ПКЕЕН. у разі зміни тарифів (цін) на електричну енергію оплата заборгованості проводиться за тарифами (цінами), що діяли у період, за який сплачується борг. У разі відсутності споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою пр складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, ш підтверджують його неплатоспроможність.(п. 28 ПКЕЕН). З боку Відповідача на адресу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» ніяких заяв, з цього приводу, не надходило. Електроенергія - це товар, що відпускається тільки по лічильнику. Отже невраховані та несплачені кіловатгодини роблять неможливим для Держави надходження виручки за реалізовану електроенергію; роблять неможливим для Держави надходження прибутку, що є підставою створень заборгованості по сплаті заробітної платні та серйозно порушує діяльність всього енергокомплексу України, який недодержує грошові кошти по сплаті за паливо, експлуатаційні та ремонтні потреби. В судовому засіданні представник позивача Рамазанов Р.Р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, надала суду письмові заперечення на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав: Судом встановлено, що в січні 2014 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулося до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області с заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 2505,50 грн. в наказному провадженні. 21 січня 2014 року була винесена ухвала про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу № 2н/235/6/14, у якій суд посилався на п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 23.12.2012р., та ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України, а саме наявність спору про право з тих підстав, що заявлені вимоги виходять за межі загального строку позовної давності, та зазначив, що така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. З ст. 267 Цивільного Кодексу України. Красноармійський РЕМ є структурним підрозділом ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" згідно Положення. На підприємство покладені завдання здійснювати постачання електроенергії населенню та контролювати оплату за її використанням. Відповідач зобов'язаний здійснювати плату за спожиту електричну енергію, а Красноармійський РЕМ - безперебійно її відпускати. Відповідач [PERSON], є споживачем електричної енергії у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], (особовий рахунок № 310291024). Відповідачем неодноразово проводилися перерахування грошових коштів за спожиту електричну енергію (згідно особового рахунку), таким чином між Енергопостачальником та споживачем є зобов'язання. Згідно ст. 509 ЦК України: «зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку». Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно рішенню Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 04 червня 2008 року підключення електроенергії за заявою наймача (власника квартири, або іншого об'єкту) і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладенням договору на умовах, передбачених Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357. Правовідносини між Позивачем та Відповідачем з постачання та споживання електричної енергії регламентуються: Цивільним кодексом України, Законом України „Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997р. №575/97-ВР, Житловим кодексом Української РСР, Законом України „Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. №1875-ІУ, Правилами користування електричною енергією для населення, Правилами улаштування електроустановок (далі - ПУЕ) та іншими нормативно-правовими актами і технічними документами. Відповідно до діючого законодавства тарифи на електричну енергію для споживачів категорії «Населення» встановлюються Постановами Національної комісії з регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ). Так, зокрема, постановою НКРЕ України „Про тарифи на електроенергію, що відпускається населенню і населеним пунктам" від 10.03.1999 р. №309 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.03.1999 р. за №151/3444) встановлені тарифи на електричну енергію які почали діяти з 01.04.1999 р. В подальшому вказані тарифи змінювались постановами НКРЕ України №401 від 30.03.2006 р., № 926 від 20.07.2006 р. Відповідно до п. 42 ч. 5, 6 Правил користування електричною енергією для населення (надалі - ПКЕЕН), споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Згідно п. 48 ПКЕЕН споживач несе відповідальність згідно з діючим законодавством за порушені вищевказаних Правил. Згідно п. 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно п. 20 ПКЕЕН. розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожит( електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно п. 21 ПКЕЕН знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Станом на теперішній час у Відповідача, у зв'язку з несплатою, виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 2505,50 грн. Згідно п. 26 ПКЕЕН. у разі зміни тарифів (цін) на електричну енергію оплата заборгованості проводиться за тарифами (цінами), що діяли у період, за який сплачується борг. У разі відсутності споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою пр складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, ш підтверджують його неплатоспроможність.(п. 28 ПКЕЕН). З боку Відповідача на адресу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» ніяких заяв, з цього приводу, не надходило. Дійсно відповідач [PERSON] являється власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] та фактично мешкає в ній з 23.09.2003 р. по теперішній час, хоча зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений факт не заперечувала в судовому засіданні сама відповідач [PERSON] З моменту вселення до квартири за адресою: [ADDRESS] , вона користувалася електроенергією, яку постачав енергопостачальник в особі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у відповідності до Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. № 1357, та сплачувала кошти за спожиту електричну енергію у відповідності до показів електролічильника. Квитанції для оплати надавали їй контролери енергопостачальника. 23.07.2013 року представники Позивача склали акт № 184889 про порушення Правил у якому зазначили, що відповідач навмисно своєчасно не надала письмового повідомлення про пошкодження приладу обліку. У акті зазначено, що вона від підпису відмовилась, хоча при складанні вказаного акту вона була відсутня, оскільки перебувала на робочому місці. 26.07.2013 року відповідачу запропонували звернутися до Селидівського РЕМ (філія Позивача) з приводу укладання договору про користування електроенергії, хоча такий догвір було укладено раніше. Цього ж дня представниками Позивача була проведена заміна електролічильника, про що складений відповідний документ, а саме акт № 165783 від 26.07.2013, у якому зазначено, що електролічильник розташовано на сходовій клітці, тобто не в квартирі споживача, а саме відповідача по справі. Відповідачем було сплачено 81,86 грн. по Акту № 184889 про порушення Правил користування електричною енергією. У відповідності до п. 11 Правил відповідальність за збереження поквартирних приладів обліку, встановлених на сходових клітках, та пломб на них несе власник будинку або організація, у віданні якої перебуває будинок. У п. 11 договору № 310291024 про користування електричною енергією зазначено, що споживач електричної енергії зобов'язується забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку у квартирі або іншому об'єкті споживача, тобто відповідач не несе відповідальності за прилад обліку, який встановлено поза межами її квартири. Пунктом 13 зазначеного договору обумовлені обов'язки енергопостачальника, а саме це проведення не менш як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживача відповідно до затверджених графіків та проведення планових перевірок, ремонтів і замін приладів обліку в термін, встановлений нормативно-технічними документами. Таким чином, відповідач не несе відповідальності, за лічильник, який розташовано на сходовій клітці. Сплативши суму по акту №184889 про порушення Правил відповідач продовжувала користуватися електроенергією та сплачувати її у повному обсязі вчасно у відповідності до показів електролічильника, згідно квитанцій, наданих Позивачем. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed