Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № CM-SME303/250/2008 від 10.07.2008 року в розмірі 550125,05 гривень та сплачений ними судовий збір в розмірі 8251,88 гривень. На обґрунтування позовну зазначено, що 10.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є АТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № СМ-SME303/250/2008, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 30000,00 доларів США на споживчі потреби, строком до 10 липня 2018 року, з умовою сплати процентної ставки у розмірі 6% річних. Позичальник зобов'язалася повністю повернути суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання встановлені кредитним договором. Відповідача свої обов'язки по поверненню кредитних коштів не виконує. Тому, станом на 23.03.2016 року заборгованість по кредитному договору складає 21075,58 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ становить 550125,05 гривень. Крім того, 29.12.2010 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] було укладено додатковий договір № 2 до Кредитного договору. Відповідна обставина вказує на те, що позичальник повідомлений про зміну кредитора в зобов'язанні та підписавши відповідний додатковий договір визнав вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до неї за зазначеними Кредитним договором. Представник позивача ТОВ "ОТП "Факторинг Україна" - [PERSON] в судове засідання не зявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі . Надала письмові пояснення до позовної заяви. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що позивач помилково вказує на отримання нею у швейцарських франках, але гроші вона отримувала в доларах США , в позові відсутній розрахунок заборгованості та складові боргу (тіло, проценти, пеня), а також не зазначено курс долара США по якому обраховано борг. З цих підстав, вважає, що позивачем до матеріалів справ не було надано належних доказів прав нового кредитора у зобовязанні відповідача та не доведено розмір її заборгованості, що унеможливлює ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Просила суд відмовити ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем невірно проведений розрахунок боргу. Ними в судовому засіданні були надані квитанції про сплату за кредитом відповідачем, однак ці суми та дати проведення операцій по оплаті кредиту зовсім не співпадають із розрахунком , наданим позивачем. Крім того, 03 лютого 2010 року приватним нотаріусом [PERSON] виконавчим написом було звернено стягнення на майна відповідача - магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 38, загальною площею 56,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинська, б-р Будівельників,28, на підставі якого було відкрите виконавче провадження. Це зроблено в рахунок погашення кредиту. Зясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-SME303/250/2008, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 30000 доларів США грн. на строк до 10 липня 2018 року, зі сплатою процентів у вигляді плаваючої процентної ставки : фіксований відсоток 6%річних + FIDR, що підтверджується копією кредитного договору (а.с.7-11). 12.05.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № СМ-SME303/250/2008, відповідно до якого сторони домовилися про зміну процентної ставки за кредитом на фіксовану процентну ставку 7,5 % річних на період з 12.05.2009 року по 11.10.2009 року, що підтверджується копією додаткового договору № 1 від 12.05.2009 року (а.с. 12-15). 29 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору № СМ-SME303/250/2008, відповідно до якого сторони домовилися про зміну процентної ставки за кредитом на фіксовану процентну ставку 5,46 % річних, яка у випадку не викання чи неналежного виконання позичальником своїх зобовязань змінюється на 15,50% річних, що підтверджується копією додаткового договору № 2 від 29.12.2010 року (а.с.16-23). Як вказано позивачем в позові, відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконувала, станом на 23 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 21075,58 доларів США, що еквівалентно 550125,05 грн. за офіційним курсом НБУ на 23.03.2016 року (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, позивач взагалі не надав суду належний розрахунок заборгованості, який би включав в себе дані про період виникнення заборгованості, сплачені нею платежі по кредиту та порядок нарахування основного боргу і процентів, відсоткову ставку за кредитом, тощо. В підтвердження виплати сум кредитних коштів, відповідачем [PERSON] надані квитанції по сплаті кредитних платежів в період з липня 2008 по 15 листопада 2013 року (а.с. 68-99) Однак, вказані суми та дати платежів у розрахунку заборгованості , наданим позивачем не співпадають з датами та сумами платежів згідно квитанцій. В матеріалах справи є копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2010 року , з якої вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису № 698 від 03.02.2009 року приватного нотаріуса про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме магазин продовольчих товарів (вбудоване приміщення № 38, загальною площею 56,2 кв.м, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинська, б-р Будівельників,28 що належить на праві власності [PERSON]С, з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг України» у розмірі 30451,50 доларів США, суми відсотків за користування кредитом в сумі 1450,02 доларів США та 17944,80 грн.(а.с.102) За змістом\~ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст.599 - 601,604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно п.8 ч.1\~ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно ч.1\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору. Тоді як, позивачем заявлено вимогу про стягнення суми боргу за кредитним договором в розмірі 21 075,58 доларів США, що еквівалентно 568 536,07 грн. , але по яким саме зобов'язанням за кредитним договором не конкретизовано. Згідно ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК та ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі, та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення згідно зі ст. 179 ЦПК. Таким чином, враховуючи не доведеність позивачем своїх позовних вимог, суд вважає, що такий позов не може бути задоволений.\~\~ Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed