Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

25 липня 2016 року позивач ПАТ «Просто-страхування» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача затрати по виплаті страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 14 558, 95 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18 березня 2015 року Приватне акціонерне товариство „ПРОСТО-страхування" та [PERSON] уклали договір, поліс № АІ/7893728 обов'язкового страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Сееlу», реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначеним договором встановлено франшизу в розмірі 510 грн. 18 грудня 2015 року в на вул. Мала Морська в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «ВАЗ 21061», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та застрахований автомобіль «Gееlу», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON]. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху [PERSON]. Внаслідок даної пригоди третя особа, [PERSON], зазнав матеріальної шкоди через пошкодження майна (автомобіль „ВАЗ 21061", реєстраційний номер [NUMBER]), що згідно звіту № 163/12-15 про незалежне автотоварознавче дослідженя вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу від 12 лютого 2016 року, - становить 18 082,74 грн. Посилаючись на те, що відшкодування виплачене особисто постраждалій особі, тому така виплата проведена без урахування податку на додану вартість, а також без урахування суми франшизи. Посилаючись на приписи ст.1187, 1191 ЦК України, просив стягнути суми виплаченого [PERSON] відшкодування з відповідача на користь страховика в розмірі 14 558,95 грн., а також судові витрати. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві, просив позов задовольнити та справу розглянути у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать дані зворотнього поштового повідомлення (а.с. 48), у зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору страхування від 18 березня 2015 року, між позивачем та [PERSON] було укладено страхування майнових інтересів останнього щодо автомобіля [NUMBER], марки «Gееlу» (а.с. 6). Згідно п. 2 Договору - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Відповідно до повідомлення [PERSON] про настання страхового випадку, та постанови Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2015 року, 13 грудня 2015 року близько 19-30 години, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Gееlу», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі по вул Мала Морська у напрямку вул Спаська в м.Миколаєві не надав перевагу в русі транспортному засобу ВАЗ 21061, д/н [NUMBER], що рухався по головній дорозі, та допустив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 7-8, 13). Розмір страхового відшкодування визначено за висновком спеціаліста автотоварозначого дослідження від 12 лютого 2016 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку власнику автомобілю ВАЗ 2106, реєстраційний номер [NUMBER] в результаті пошкодження при ДТП, складає 18082, 74 грн. (а.с. 14-33). Згідно заяви [PERSON] від 23.02.2016 року (а.с. 34), розпорядження позивача від 26.02.2016 року, та даних виписки Банку (а.с. 35-37), 29 лютого 2016 року [PERSON] особисто було виплачено розмір страхового відшкодування в сумі 14558,95 грн., як вказує позивач, з відрахуванням сум податку на додану вартість, а також суми франшизи. Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За статтею 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, в тому числі, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого автомобілю, то позивач, як страховик, виконав свої зобов'язання за договором страхування. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15. Положення ч.1 ст.1166 ЦК України, вказують на те, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована винною особою в повному обсязі. За вищевказаного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ "Просто-страхування" до відповідача [PERSON] про стягнення виплаченого нею страхового відшкодування потерпілому [PERSON], оскільки відповідач є особою, винною у спричиненні згаданої дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, в сумі 1378 грн.

Outcome: approved