Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Адвокат [PERSON], що діє на підставі довіреності від 20.12.2017 року в інтересах [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 49 608,00 грн.- страхове відшкодування пов'язанного із втратою годувальника, 16 536,00 грн. - страхове відшкодування пов'язанного з моральною шкодою, 16 536, 00 грн. - страхове відшкодування пов'язанного із витратами на поховання, спорудження надгробного пам'ятника, 6 400,00 грн. - судові витрати пов'язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] приблизно о 16 год. 35 хв. на 115 км автодороги "Устиніка - Петрове - Жовті Води" в межах села Петрівське Петрівського району Кіровоградської області не доїжджаючи до перехрестя автодороги з вул. Першомайської, водій [PERSON], керуючи в стані алкогольного сп'яніння автомобілем марки "ИЖ 2126-030" д.р.н. [NUMBER], не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з наступним наїздом на залізобетонні стовпчики, пішохода [PERSON] та дерево, які знаходилися на лівому узбіччі щодо напрямку руху автомобіля. В результаті даної ДТП пішохід [PERSON], донька позивачки [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2016 року у справі № 400/124/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На момент вчинення ДТП, транспортний засіб "ИЖ 2126-030" д.р.н. [NUMBER] був застрахований відповідачем відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 18.01.2018 року представник позивача [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся із відповідною заявою на виплату страхового відшкодування пов'язану із заподіянням моральної шкоди, витрати на спорудження надгробного пам'ятника із втратою годувальника. Однак, відповідачем прийнято рішення щодо відмови у виплаті [PERSON] страхового відшкодування, оскільки вироком суду встановлений факт скоєння навмисних дій спрямованих на настання страхового випадку, що відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних траснпортних засобів" № 1961-VI від 01.07.2004 року є підставою для відмови у виплаті страхового відщкодування. Позивач вважає, що рішення страхової компанії прийнято з порушенням чинного законодавства, у зв'язку з чим змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того позивач посилається на те, що являється єдиною особою, якій належить до виплати страхове відшкодування пов'язане із моральною шкодою завданою смертю доньки, яка за життя власних дітей не мала, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу з урахуванням мінімальної заробітної плати складає 16536 грн. 00 коп. Також позивачка понесла витрати пов'язані з похованням рідної доньки, виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника, які в сукупності складають 16536 грн. 00 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6400 грн., які остання також просить стягнути з відповідача. Позивач [PERSON] та її повноважний представник за довіреністю [PERSON], належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились. До початку судового розгляду від представника позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання згідно якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності та [PERSON] Відповідач ПАТ «Страхова компанія «Провідна», належним чином повідомлене про день, час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направило. До початку судового засідання від повноважного представника за довіреністю [PERSON] надійшов відзив на позов згідно якого позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пославшись на те, що 07.11.2015 року між [PERSON] та ПрАТ «СК Провідна» укладено поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5827981, відповідно до якого застраховано цивільно - правову відповідальність осіб, які на законних підставах керують забезпеченим транспортним засобом ІЖ, д.н.з [NUMBER]. Полісом встановлено розмір франшизи 500 грн. 00 коп. [INFO] на 115 км. а/д Устинівка-Петрове-Жовті Води сталася ДТП за участю забезпеченого ТЗ під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON], яка загинула на місці. Згідно вищезазначеного полісу обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого становить 100000,00 грн., та за шкоду заподіяну майну потерпілого 50000,00 грн. ПрАТ «СК Провідна» діє на умовах визначених Законом, обов'язок щодо прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування виникає лише після наданих визначених у ст. 35 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних траснпортних засобів" № 1961-VI від 01.07.2004 року, документів про ДТП. 05.02.2018 року до ПрАТ «СК Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся представник позивача [PERSON] на підставі чого заведено страхову справу № 2300200847. Однак на підтвердження понесених позивачем витрат не додані відповідні документи, які підтверджують витрати на виготовлення пам'ятника, витрат на поховання та підтвердження статусу втрати годувальника, всі ці обставини були підставою відмови виплат страхового відшкодування. Крім того представник відповідача послався на те, що загибла [PERSON] не проживала разом із позивачкою, та крім того [PERSON] має ще одну доньку [PERSON], яка також може бути годувальником. Стосовно стягнення з ПрАТ «СК Провідна» на користь позивача витрат пов'язаних з отриманою правовою допомогою посилається на ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", вважає, що компенсація витрат здійснюється на за всі види правової допомоги, а лише за ті, які передбачено Законом, та лише у граничному розмірі, що встановлений даним Законом. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що вироком Петрівського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Стягнуто з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 4128 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.(а.с.7-10). Вказаним вироком суду встановлено, що обвинувачений [PERSON] скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, при наступних обставинах: 23.12.2015 року близько 16 год. 35 хв. в порушення вимог п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, згідно яких водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи в тяжкому стані алкогольного сп'яніння, згідно висновку судово-хімічної експертизи № 4486 від 29.12.2015 року в крові [PERSON] було виявлено етиловий спирт в кількості 2, 75-2,73 г/дм3, керуючи автомобілем ИЖ 2126-030, реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись в темну пору доби на 115 км. Автодороги Устиніка - Петрове - Жовті Води в межах населеного пункту с. Петрівське Петріського району Кіровоградської області, зі сторони м. Жовті Водив напрямку с. Олександро - Мар'ївка, не доїжджаючи до перехрестя автодороги з вул. Першомайської, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б,д) Правил дорожнього руху України (п.1.5), згідно яких, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожуючи життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, не контролюючи свої дії через сильний стан алкогольного сп'яніння, не врахував дорожню обстановку, при цьому порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України (п.12.1) під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу, не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з наступним наїздом на залізобетонні стовпчики, пішохода [PERSON] та дерево, які знаходились на лівому узбіччі щодо напрямку руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 25 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис актовий запис № 829 (а.с.11). Відповідно довідки про причину смерті №1958/448 від 25.12.2018 року виданої лікарем [PERSON] комунального закладу Кіровоградське обласне бюро судово- медичної експертизи, причиною смерті [PERSON] - травмовання при зіткненні з легковим автомобілем (а.с.12). Дані обставини встановлені вироком суду від 02 червня 2016 року, а тому відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO], була застрахована в ПрАТ «СК Провідна» згідно полісу № АЕ/5827981 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 листопада 2015 року відповідно до якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілого становить 100 000,00 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн., франшиза - 500,00 грн. (а.с.55). 18.01.2018 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся із відповідною заявою № 2300200847 на виплату страхового відшкодування до ПрАТ "СК Провідна" (а.с.26). Однак, як вбачається із відповіді за вих. № 17-10/2301 від 20.02.2018 року страховою компанією було відмовлено в здійсненні відшкодування з приводу шкоди заподіяною життю та здоров'ю, оскільки ДТП під час керування водієм [PERSON] транспортним засобом відбулося під час спроби скоєння самогубства, тобто внаслідок навмисних дій останнього з посиланням на положення ст. 37.1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с.29). Згідно ст 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положення ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції від 10 листопада 2015 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначає підстави відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого. За змістом вказаної норми, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст. 37 цього Закону, передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону. Як встановлено вироком Петрівського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року [PERSON] згідно його особистих пояснень при встановлених обставинах мав намір вчинити самогубство, що згідно положень ст. 37 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є самостійною підставою у відмові здійснення страхового відшкодування. Крім того як передбачено ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. А відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам факт проживання за однією адресою із загиблою не може свідчити про перебування на його утриманні. Свідоцтвом про народження підтверджується, що позивач дійсно є матір'ю померлої в результаті ДТП [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) (а.с.13, 16). Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування пов'язаного із втратою годувальника, тобто доньки у розмірі 49608 грн. 00 коп. з посиланням на те, що являється пенсіонером за віком та мала право на утримання від своєї загиблої доньки з урахуванням положень ст. 1200 ЦК України, а тому має право на страхове відшкодування в заявленому розмірі. Годувальник - це особа, на утриманні якої перебувають непрацездатні члени сім'ї. Такими вважаються ті, хто є чи був на повному утриманні годувальника або одержують від нього допомогу, яка є для них постійним і основним джерелом існування. До непрацездатних членів сім'ї згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» належать: -діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення повноліття, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; -батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55; -один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, баба, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого Г., які не досягли 8 років, і не працює; -дід і баба - в разі відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати Однак, позивачем, крім підтвердження родинних відносин між нею та загиблою донькою [PERSON], суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що вона перебувала на утриманні померлої доньки, потребувала та отримувала від останньої матеріальну допомогу. Крім того, позивач на підтвердження своїх вимог не надала до суду довідку з Пенсійного фонду про розміру її пенсії, чи довідку про доходи та не підтвердила, що в сукупності на момент смерті доньки мала дохід який є меншим прожиткового мінімуму для особи непрацездатного віку та потребувала постійної матеріальної допомоги від своєї рідної доньки, тобто була на її утриманні. Також матеріали справи не містять відомостей, що позивач та [PERSON], за життя останньої, мешкали за однією адресою як матір та донька, були пов'язані спільним побутом, мали спільне господарство. Всі ці обставини у сукупності не дають достатніх правових підстав щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] страхового відшкодування пов'язаного із втратою годувальника. Виходячи з положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно статті 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті ДТП, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, визначено в статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Вирішуючи питання про відшкодування позивачці [PERSON] моральної (немайнової) шкоди, суд виходить з принципу справедливості, розумності та виваженості. Суд враховує, той факт що позивач втратила доньку, що призвело до значних моральних страждань, які носять триваючий характер, і вважає, що позивач зазнала істотних негативних змін в особистому житті, перенесла страждання пов'язані зі смертю рідної людини, з її похованням, проведенням ритуальних заходів і продовжує нести ці душевні страждання. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Щодо морального відшкодування, суд вважає, що позивач безумовно зазнала моральних страждань через втрату рідної людини, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода має бути відшкодована. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що з 01 вересня 2015 року мінімальна заробітна плата становить 1378 грн. 00 коп. 1378 грн. 00 коп. (мінімальна заробітна плата) * 12 мінімальних заробітних плат = 16536 грн. 00 коп. ( розмір страхового відшкодування пов'язаного з моральною шкодою) Суд дійшов висновку про обгрунтовність заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] страхового відшкодування пов'язаного з моральною шкодою в заявленому розмірі. Позовні вимоги про стягнення 16536,00 грн. страхового відшкодування пов'язаного із витратами на поховання та спорудження надгробного пам'ятника підлягають також задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. Статтею 2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" передбачено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. На підтвердження понесених позивачем витрат на поховання до суду надано, товарний чек № 191 від 24.12.2015 року за придбання труни, хреста, супутніх витрат. Крім того, суду подано товарний чек № 0690 від 15.12.2017 року про сплату позивачем послуг за виготовлення та встановлення надмогильного пам'ятника (а.с. 20, 22). Таким чином, на відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам'ятника слід стягнути 16536,00 грн. Вказані витрати позивачем понесені фактично, вони не перевищують нормативно встановленого розміру, а тому підлягають стягненню. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивачка надала суду: договір про надання правничої допомоги від 09.05.2018 р., рахунок - фактуру, квитанцію про сплату 6400,00 грн., акт виконаних робіт від 22.06.2018 р., детальний опис робіт виконаних для надання правничої допомоги (а.с. 30-34). Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження розміру та факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:договір про надання правничої допомоги укладений між [PERSON] та ТОВ «Компанія «Автопоміч», рахунок -фактуру на сплату правничої допомоги, квитанцію про сплату позивачем 6400,00 грн. правничої допомоги, детальний розрахунок наданої правничої допомоги та акт виконаних робіт (а.с.30-35). Таким чином, суд вважає, що розмір витрат повязаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги є обгрунтованим та таким, що відповідає вимогам ст. 137 ЦПК України. За таких обставин суд вважає з доцільне також стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені [PERSON] на оплату послуг з надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні до суду позивач на підставі п .2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору з відповідача слід стягнути на користь держави суму судового збору у розмірі 2114 грн. 40 коп. (дві вимоги майнового характеру 1409 грн. 60коп. та одна вимога немайнового характеру 704 грн. 80 коп.).

Outcome: partial