Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги збільшила, збільшені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що сторони 29.07.1994 року уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З листопада 2013 року сторони не проживають разом, відповідач, забравши свої речі, переїхав проживати в квартиру [ADDRESS]. А рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2014 року шлюб між ними було розірвано. З листопада 2013 року відповідач, працюючи на державному підприємстві і отримуючи щомісячний постійний дохід, не надає достатньої допомоги на утримання дітей, а надана є недостатньою та нерегулярною. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця з дня звернення її до суду і до повноліття дитини, яка є ученицею 11-Б класу спеціалізованої школи №112 м. Києва, а також аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця також з дня звернення позивачки до суду і до 23-річного віку дитини, яка є студенткою 3 курсу Київського університету ім. Б. Гринченка і потребує грошових коштів для навчання. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що відповідач [PERSON], залишивши у листопаді 2013 року місце свого постійного проживання та реєстрації - квартиру [ADDRESS], продовжував сплачувати щомісячні платежі за житлово-комунальні послуги, не користуючись ними. Дітей за весь цей час він також утримував, купуючи предмети харчування, одяг, взуття, переказував грошові кошти. Відповідач, отримуючи пенсію, продовжує працювати і не збирається припиняти утримання своїх дітей в майбутньому. 3-тя особа [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити, повністю підтримавши та погодившись з поясненнями позивачки [PERSON] Заслухавши сторони, представника відповідача, 3-ю особу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Як встановлено в судовому засіданні, сторони 29.07.1994 року уклали між собою шлюб (а.с.4). Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка є студенткою 3 курсу Київського університету ім. Б. Гринченка (а.с.86) та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка є яка є ученицею 11-Б класу спеціалізованої школи №112 ім. Т.Шевченка м. Києва (а.с.85). З листопада 2013 року сторони не проживають разом в одному помешканні, відповідач, забравши свої речі, переїхав проживати в квартиру [ADDRESS]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2014 року шлюб між ними було розірвано (а.с.87). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" №80-VIII від 28.12.2014 року - установити у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 грудня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 грудня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень. Відповідач [PERSON] працює головним фахівцем режимно-секретного органу Державного концерну „Ядерне паливо" і має постійний щомісячний заробіток (а.с.84). З листопада 2013 року сторони проживають окремо, при цьому діти сторін залишились проживати з матір'ю в квартирі [ADDRESS], що також не заперечувалось сторонами по справі. Відповідач, проживаючи окремо, з листопада 2013 року по липень 2014 року продовжував оплачувати житлово-комунальні послуги, не користуючись ними, про що свідчать надані ним квитанції про сплату за спожиті послуги (а.с.44-48). Також він переказував позивачці грошові кошти на утримання дітей, направивши їй грошові перекази 6.12.2013 року - 800 грн.; 13.12.2013 року - 900 грн.; 29.12.2013 року - 400 грн.; 3.01.2014 року - 480 грн.; 5.01.2014 року - 100 грн.; 11.02.2014 року - 597 грн.; 13.02.2014 року - 298 грн. 50 коп.; 26.02.2014 року - 149 грн. 25 коп.; 27.02.2014 року - 995 грн.; 5.03.2014 року - 1750 грн.; 8.03.2014 року - 1750 грн.; 10.03.2014 року -100 грн.; 17.03.2014 року - 398 грн.; 20.03.2014 року - 720 грн.; 8.04.2014 року - 835 грн.; 11.04.2014 року - 100 грн.; 18.04.2014 року - 300 грн.; 25.04.2014 року - 970 грн.; 3.05.2014 року - 169 грн. 15 коп.; 7.05.2014 року - 400 грн.; 8.05.2014 року - 1650 грн.; 23.05.2014 року - 149 грн. 25 коп.; 1.06.2014 року - 298 грн. 50 коп.; 2.06.2014 року - 1990 грн.; 14.06.2014 року - 100 грн.; 16.06.2014 року - 318 грн. 40 коп.; 22.06.2014 року - 500 грн.; 24.06.2014 року - 1650 грн.; 24.06.2014 року - 150 грн.; 8.07.2014 року - 1721 грн. 35 коп.; 26.07.2014 року - 895 грн.; 1.08.2014 року - 248 грн. 75 коп.; 6.08.2014 року 1731 грн. 30 коп.; 21.08.2014 року - 1020 грн.; 27.08.2014 року - 2500 грн.; 5.09.2014 року - 1600 грн. (а.с.49-59). Крім того, відповідач купував дітям продукти харчування та одяг (а.с.60-66). Вказані обставини частково заперечувала позивачка, вказуючи, що не всі предмети доходили до неї. Однак вона наполягає і бажає отримувати аліменти на утримання дітей в судовому порядку. Згідно положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], на підставі описаних вище норм права, наявність у нього на даний час постійного щомісячного доходу та стан, його здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я доньки, задовольнити позов в цій частині і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця на користь позивачки для утримання вказаної неповнолітньої дитини з 21.05.2014 року - дня подачі позову до суду до її повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2015 рік" для дітей такого віку (з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 грудня - 1455 гривень), який не є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Як наголошує ч.1, ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За змістом ч.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснює п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з довідки №451 від 29.09.2014 року [PERSON] є студенткою 3 курсу, група ДОб-1-12-4.0д Київського університету імені Бориса Гринченка денної форми навчання. Навчання відбувається за кошти місцевого бюджету терміном з 1.09.2012 року по 30.06.2016 року (а.с.86). За правилами ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що поскільки вказана повнолітня донька сторін продовжує навчатись в Київському університеті імені Б.Гринченка на основі державного замовлення, при цьому відповідач надає кошти на її утримання, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а позивачка не надала будь-яких доказів щодо необхідності надання їй матеріальної допомоги для навчання доньки, тому в задоволенні частини позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитин [PERSON], яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача щомісяця необхідно відмовити. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial