Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач звернулась з позовом до суду, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 52 614,92 грн., витрати за проведення товарознавчого дослідження в сумі 885,60 грн. та 8,86 грн., за повідомлення відповідача в сумі 70,98 та 12,60 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., та сплачений судовий збір в розмірі 750,16 грн., а всього 64,273,12 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається, на те, що 29.09.2014 року по вул. Героїв Праці в м. Харкові в районі буд. 2-в приблизно близько 15.30 год. відбулась ДТП, наслідком якої стало зіткнення автомобілів «Peugeot 3008» д.р.н. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності та був під керуванням [PERSON] та автомобілем «Suzuki Grand-Vitara» д.р.н. [NUMBER] під керуванням відповідачки. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2014 року відповідача визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. В результаті спричиненого ДТП автомобілю позивача спричинені механічні пошкодження. Позивачем також були понесені витрати за проведення експертного дослідження в ХНІСЕ ім. Бокаріуса, а також за повідомлення відповідача, які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, внаслідок ДТП позивачеві була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в 5 000,00 грн. Крім того, позивачем понесені витрати у зв'язку з отриманням правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн., які також позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача [PERSON] з`явився, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явилась, позов визнала частково, а саме в частині відшкодування різниці матеріальної шкоди між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, оскільки автомобіль має страховий поліс, в іншій частині просила відмовити, надала письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2014 року відповідач була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Вказана постанова набула чинності. (а.с. 6). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Peugeot 3008», держ. номер. [NUMBER] належить позивачеві. (а.с. 5). Відповідно до висновку авто товарознавчого дослідження №11073 від 16.12.2014 року, розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля в результаті ДТП складає 52 614,92 грн. (а.с. 34-44). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальними правилами, зазначеними у вище вказаних нормах , тягар цивільної відповідальності у випадку завдання шкоди має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій транспортного засобу з вини якого сталась ДТП. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3612157 від 28.09.2014р. відповідальність відповідача автомобіля «Suzuki Grand-Vitara», держ. номер [NUMBER], застрахована в СК «АСКО-Медсервіс», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000грн., та встановлена франшиза в розмірі 1000,00 грн. (а.с. 22). Посилання в судовому засіданні представника позивача про недійність даного полісу є необґрунтованими, оскілький даний поліс ніким не оскаржений і не визнаний недійсним. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона /страховик/ зобов'язується у разі настання певної події /страхового випадку/ виплатити другій стороні /страхувальникові/ або іншій стороні, визначеній у договорі, грошову суму /страхову виплату/, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Такі ж положення зазначені в ст. 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Однак, згідно зі ст. 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Як встановлено судом, позивачем дана заява до страхової компанії подана не була та представник позивача зазначив, що позивач не хоче подавати дану заяву, оскільки даний поліс викликає сумнів. Але, відповідних доказів щодо недійсності даного полісу до суду не надано. Крім того, згідно п.5 ч.1 статті 989 ЦК України на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2014 року відповідач повідомила СК «АСКО-Медсервіс» про виниклу ДТП. (а.с. 20-21). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тому, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути матеріальну шкоду в розмірі 3 614,92 грн., також підлягають стягненню документально підтверджені витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 885,60 грн. та 8,86 грн.(а.с. 11,34), листування з відповідачем в розмірі 12,60 грн. та 70,98 грн.(а.с. 11-12), а всього 978,04 грн. В іншій частині, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачеві слід звернутися до СК «АСКО-Медсервіс» з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 49 000,00 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини... Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 5000 гривень є надмірним. Суд враховує обставини по справі, та вважає , що з виниклим ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, тривалий час вона позбавлена можливості використовувати автомобіль, що суттєво погіршує якість її життя, повинна надавати пояснення в органах внутрішніх справ, страховій компанії, суді, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, але інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті ,тощо) не надано. Тому суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди, за вказаних обставин, є відшкодування моральної шкоди в сумі 1000,00 гривень. Питання компенсації витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Таким чином, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Проте, долучена до матеріалів справи нотаріально-посвідчена довіреність не може бути доказом підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у сумі 5 000 грн. Крім того, у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, відсутні правові підстави для компенсації таких витрат позивачу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial