Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Підволочиської дільниці Збаразького управління з експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» про визнання договору №5061 від 09 грудня 2007 року недійсним та відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 (пятнадцять тисяч) гривень. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилалася на те, що Договір №5061 від 09 грудня 2007 року про надання послуг з газопостачання є сфальшованим, недійсним оскільки її підпис у ньому підроблено, так як своїх паспортних даних та номеру ідентифікаційного коду вона не представляла. Вказаним Договором грубо порушено її права як громадянина, порушено Закон України «Про захист персональних даних», а отже її права як споживача послуг . Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України для чинності правочину необхідні додержання таких вимог: захист правочину не може суперечити ЦПК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішні волі. Договір (правочин) має бути спрямований на дійсне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Оспорюваний нею договір свідомо порушує принцип рівності сторін договору, на шкоду споживачу послуг, не відповідає її внутрішній волі. Вона не замовляла послуг з газопостачання, і відповідно, договору не підписувала. Однак кантора надсилала квитанції про оплату на імя покійної матері [PERSON], яка померла у 2005 році. А тому позивачка вважає що борг, який з неї вимагають на протязі 2012-2014 років у сумі 1229 грн., - недійсним. Внаслідок порушення її громадянських прав та прав споживача вона зазнала незворотних, значних порушень свого фізичного і морального здоровя, зазнала душевних, моральних страждань. У звязку з вищенаведеними обставинами її здоровя значно погіршилося і вона змушена була лікуватися із за моральних травм, нанесених і спричинених діями газ контори вимагання неіснуючого боргу, обману її як споживача. Вважає, що вище описане висвітлює очевидність того, що оспорюваний правочин не відповідає чинному законодавству України, її внутрішній волі та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовленні та дає законні підстави визнання цього Договору не тільки недійсним, але і таким, що спричинив їй моральну шкоду та завдав фізичного та душевного страждання і болю, оскільки на протязі останніх трьох років відповідач щомісяця вимагає неіснуючий борг в сумі 1229 грн. По даному факту вона зверталася із заявою в Підволочиський РВ УМВСУ в Тернопільській області для розслідування і її заява зареєстрована 24 листопада 2014 року за №1332. З огляду на вказане, посилаючись на Постанову Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закон України «Про захист прав споживачів», ст. 110 ЦК України, просить визнати договір №5061 від 09 грудня 2007 року недійсним та відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень за моральне та фізичне ушкодження здоровя, завдану їй Підволочиською дільницею УЕГ. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні, викладеним у позові, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] дільниці Збаразького управління з експлуатації газового господарства Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в дане судове засідання не зявився, подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності. В попередньому судовому засіданні проти позову категорично заперечив, просив врахувати подані ним письмові заперечення, відповідно до яких пояснив наступне. Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, на які посилається [PERSON] як на підстави своїх позовних вимог в частині визнання правочину недійсним, є твердження про те, що послуг з газопостачання вона не замовляла, відповідного договору не укладала, а договір №5061 від 09.12.2007 року є нечинним, сфальшованим, з її підробленим підписом. Вказані твердження є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Підтвердженням цього є те, що з січня 2002 року (дата створення автоматизованої програми "Абонент")по квітень 2012 року включно, абонентом [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], отримано послуг з постачання 28 990,0 м.куб. природного газу на загальну суму 11073,63 грн., оплату проведено на загальну суму 10000,15 грн., що стверджується довідкою про стан розрахунків за надані послуги з газопостачання. Крім того, за період споживання природного газу за період з грудня 2010 року по квітень 2012 року у [PERSON] виникла заборгованість перед ПАТ "Тернопільгаз" в розмірі 1 239,99 грн. (одна тисяча двісті тридцять девять) гривень 99 копійок, з приводу стягнення якої товариство зверталось із позовною заявою до Підволочиського районного суду. У даній цивільній справі № 2/604/475/13 25.12.2013 року судом ухвалено рішення, яким задоволено їх позовні вимоги. Під час розгляду даної справи ПАТ "Тернопільгаз" доведено та підтверджено належними доказами, а Підволочиським районним судом встановлено факт споживання [PERSON] послуги з постачання природного газу, які надавались товариством. З огляду на вказане вище, твердження позивача у даній справі про те, що послугу з газопостачання вона не замовляла не відповідає дійсності. Цивільно-правові взаємовідносини між сторонами у даній справі з приводу надання послуг з газопостачання регулювались "Правилами надання населенню послуг з газопостачання", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 року. Відповідно до п. 2 Правил газопостачальним підприємством є суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам; газорозподільним підприємством є суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює транспортування природного газу газорозподільними мережами безпосередньо споживачам, у власності чи в користуванні якого перебувають газорозподільні мережі та інші виробничі об'єкти та який здійснює щодо них функції з оперативно-технологічного управління. ПАТ "Тернопільгаз" є єдиним газопостачальним та газорозподільним підприємством для населення за регульованим тарифом на території Підволочиського району, що підтверджується ліцензіями. Наказом Міністерства палива та енергетики України № 21 від 23.01.2007 року з метою забезпечення розподілу природного газу на баланс ПАТ "Тернопільгаз" передано майно, яке не підлягає приватизації, а саме газопроводи та споруди на них, а тому, з врахуванням п. 2 "Правил надання населенню послуг з газопостачання", товариство є газопостачальним та газорозподільним підприємством по відношенню до позивача у даній справі, а [PERSON] є споживавем послуг з газопостачання, з відповідним обсягом взаємних прав та обов'язків, передбачених Правилами. В частині позовних вимог щодо визнання договору про надання послуг з газопостачання № 5061 від 09.12.2007 року недійсним з підстав його фальшування та підроблення підпису споживача (позивача) просять врахувати, що у відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, згідно яких: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Важливою обставиною визнання недійсності правочину згідно ст. 215 ЦК України є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 цього кодексу саме в момент вчинення правочину. Врахувуючи те, що газопостачання для потреб [PERSON] здійснювалось на підставі Правил, а також беручи до уваги інформацію вказану у позовній заяві про те, що договір про надання послуг з газопостачання № 5061 від 09.12.2007 року позивач не підписувала підстав для застосування ст. 215 ЦК України та визнання правочину недійсним відсутні в зв'язку з тим, що відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для укладення правочину, а саме, відсутня згода за всіма істотними умовами договору (вільне волевиявлення учасника правочину) в момент вчинення, правочин не є укладеним. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування завданої діями ПАТ "Тернопільгаз" моральної шкоди представник відповідача зазначає наступне. Позивач просить про стягнення з товариства завданої їй моральної шкоди, розмір якої визначено в сумі 15 000,00 грн. При цьому, саме оспорюваний договір став причиною завдання їй незворотних значних порушень фізичного і морального здоров'я. У позовній заяві [PERSON] вказано, що вона не замовляла послугу з газопостачання та відповідно не підписувала ніякого договору, а газопостачання здійснювалось насильно, всупереч волі позивача, що на її думку є порушенням громадянських прав та прав споживача. Крім того, [PERSON] отримувала від ПАТ "Тернопільгаз" незаконні вимоги щодо оплати заборгованості за надані послуги з газопостачання, що також завдало їй ряд душевних страждань, а також вимагало лікування, а тому вважає, що завдана моральна шкода в розмірі 15 000,00 грн. підлягає стягненню на її користь. ПАТ "Тернопільгаз" вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки у відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається із позовної заяви та долучених доказів, заподіяння моральних і фізичних страждань [PERSON] нічим крім слів позивача не підтверджується. Відсутні докази на підтвердження наявності факту тих чи інших незворотних значних порушень фізичного і морального здоров'я, як про це вказується у позовній заяві. На твердження [PERSON] щодо наявності протиправної поведінки ПАТ "Тернопільгаз", яка полягає в тому, що газопостачання здійснювалось насильно, всупереч її волі та надсилалось незаконні вимоги щодо оплати заборгованості за надані послуги з газопостачання, представник відповідача вважає, що такі твердження не відповідають дійсності, оскільки, як вказано вище, послуги з газопостачання позивачем споживались, а вимоги щодо оплати за такі послуги були підставні, що підтверджується долученим судовим рішенням від 25.12.2013 року у справі 2/604/475/13. Як наслідок відсутності шкоди, противправності діяння відсутня також наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Крім того, в письмових поясненнях представник відповідача просить врахувати те, що позивачка і на день смерті матері (2005 рік) і після її смерті постійно проживала і продовжує проживати в [INFO]. Постачання природного газу здійснювалося і до і після 2005 року, що свідчить про те, що позивачка постійно використовувала природний газ для своїх побутових потреб (опалення, приготування та підігрів їжі), оплачувала такі послуги, що стверджується довідкою про стан розрахунків, яка міститься в матеріалах справи, що свідчить про те, що вона є споживачем, якому надавались послуги у відповідності до «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою КМ України № 2246 від 09.12. 1999 року. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Відповідно до п.2 «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених Постановою КМУ №2246 від 09.12.1999 року газопостачальним підприємством є субєкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює постачання природного газу безпосередньо споживачам згідно з укладеними договорами; газорозподільним підприємством є субєкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює транспортування природного газу газорозподільними мережами безпосередньо споживачам, у власності чи користуванні якого перебувають газорозподільні мережі та інші виробничі обєкти та який здійснює щодо них функції з оперативно-технологічного управління. Згідно ліцензії серії АГ №507472, виданої 29.06.2011 року Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ), ПАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» має право займатися господарською діяльністю з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, ліцензія прийнята на основі рішення №1080 від 23.06.2011 року, строком дії з 26.04.2010 по 25.04.2015 рр. Відповідно до положення про Збаразьке управління з експлуатації газового господарства публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», затвердженого головою наглядової ради ПАТ «Тернопільгаз», Збаразьке управління з експлуатації газового господарства утворено в складі публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» на виконання наказу Мінпалива та енергетики України від 23.01.2007 року №21 «Про передачу державного майна, яке не підлягає приватизації і використовується для забезпечення розподілу природного газу, з балансу відкритих акціонерних товариств та державних підприємств з газопостачання та газифікації Тернопільської області на баланс ВАТ «Тернопільгаз», Договору №14/328/10 від 23.04.2010 року про продовження дії Договору про передачу права користування державним майном, що не підлягає приватизації за №14/1063/08 від 31.12.2008 року, Протоколів Загальних Зборів акціонерів №10 від 12.04.2007 року, №13 від 23.04.2010 року, Наказу ВАТ «Тернопільгаз» №72 від 08.06.2010 року, з метою оптимізації структури газових господарств області, забезпечення надійної експлуатації державного майна, безперебійного та безаварійного газопостачання. Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відносини з приводу постачання населенню природного газу регулюються ст. 714 ЦК України, Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 (зі змінами); постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 25 жовтня 2008 року № 1239 «Про затвердження роздрібних цін на природний газ, що використовується для потреб населення»; постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2006 року № 1697 «Про заходи щодо подальшого вдосконалення механізму забезпечення природним газом вітчизняних споживачів», якою затверджений Тимчасовий порядок установлення роздрібних цін на природний газ для потреб населення. Зі змісту п.п. 17 та 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року №2246, вбачається, що споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання, а саме не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Згідно довідки про стан розрахунків за надані послуги з газопостачання [PERSON], вбачається, що з січня 2002 року по квітень 2012 року, включно, абонентом, яка проживає за адресою: [INFO].; отримано послуг з постачання 28 990,0 м. куб. природного газу на загальну суму 11 073,63 грн., оплату проведено на загальну суму 10 000,15 грн. За період споживання природного газу грудень 2010 року - квітень 2012 року у [PERSON] виникла заборгованість перед ПАТ "Тернопільгаз" в розмірі 1 239,99 грн.. Останні раз оплата за використаний газ була проведена в червні 2012 року . Судом встановлено, що з приводу стягнення вказаної заборгованості товариство зверталось із позовною заявою до Підволочиського районного суду, - справа №2/604/475/13, судом ухвалено рішення від 25.12.2013 року, яким позов задоволено. Дане рішення набрало законної сили. У відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння їй моральних і фізичних страждань, так судом не вбачається наявність шкоди, противправності діяння відповідача та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А тому твердження позивачки, що внаслідок порушення відповідачем її громадянських прав та прав споживача їй завдано незворотних значних порушень її фізичного і морального здоров'я,яке значно погіршилося, вона зазнала душевних і моральних страждань, змушена була лікуватися із-за моральних травм, нанесених і спричинених їй діями газконтори, вимагання неіснуючого боргу, обману її як споживача не знайшли свого підтвердження і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами і в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, згідно яких: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Важливою обставиною визнання недійсності правочину згідно ст. 215 ЦК України є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 цього кодексу саме в момент вчинення правочину. При вирішенні вимог позивачки в частині визнання недійсним Договору про надання послуг з газопостачання №5061 від 09 грудня 2007 року, укладеного від імені Відкритого акціонерного товариства «Тернопільгаз» в особі начальника Підволочиського управління з експлуатації газового господарства [PERSON], що діяв на підставі доручення №01/12 від 07.02.2007 року (Виконавець), з однієї сторони, та гр. [PERSON] (Споживач), з другої сторони, в якому зазначено, що Виконавець зобовязується безперервно надавати споживачеві, членам його сім'ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного газу для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.42 вказаний Договір укладається на 5 років, набирає чинності з дня його підписання і вважається щороку продовженими, якщо за місяць до закінчення строку однією із сторін не буде заявлено про намір його розірвання або перегляду, суд враховує пояснення позивачки та представника відповідача про те, що договір від імені позивачки міг бути підписаний іншою особою, суд приходить до висновку, що його слід визнати недійсним, так як він підписаний не позивачкою, а іншою особою. На підставі викладеного,

Outcome: partial