Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить: - визнати дії відповідача при не повідомлені його в письмовій формі, повної інформації про умови кредитування, а саме: при ненаданні детального розпису загальної вартості кредиту, та графіку погашення кредиту, які надаються перед укладенням кредитного договору "Автопакет" №ОД11/10/2007/840-К/229 від 18.10.2007 року - неправомірними; - визнати кредитний договір "Автопакет" №ОД11/10/2007/840-К/229 від 18.10.2007 року укладений між позивачем та відповідачем - недійсним; - застосувати до спірних правовідносин двосторонню реституцію шляхом стягнення з відповідача на його користь суму в розмірі 28000 доларів США. Свої вимоги мотивував тим, що 18.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та ним було укладено кредитний договір «Автопакет» №ОД11/10/2007/840-К/229, згідно якого він отримав у Банку кредит у сумі 28000,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних за користування кредитом, на строк з 18.10.2007 року по 17.10.2022 року. Щомісячна сума мінімального платежу складає 409,00 доларів США та повинна бути сплачена щомісячно до 07 числа кожного місяця (п.3.3.3 договору). Він дійсно отримав вказані кошти від Банку, однак Банк, надаючи йому кошти в кредит, неправомірно приховав інформацію щодо суттєвих умов кредитування клієнтів за договорами «Автопакет». Вважає, що саме тому дії відповідача при неповідомлені йому перед укладенням кредитного договору в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а саме про детальний розпис загальної вартості кредиту та графіку погашення кредиту є неправомірними. Також умови кредитування, які були реально встановлені в кредитному договорі не відповідають волевиявленню позивача та вимогам Закону. Згідно розрахунку позивача, щомісячний ануїтентний платіж, в сумі 409,00 доларів США не відповідає відсотковій ставці в розмірі 14,49% річних, а фактично значно більше відсоткової ставки річних. Приведений розрахунок підтверджує, що під час укладення кредитного договору відповідач приховав від нього повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач повинен сплатити відповідачу, погашаючи кредит у порядку, визначеному договором. На отримання такої інформації він мав право при укладенні кредиту відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Тому вважає, що укладений ним договір є недійсним, так як згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зазначив, що відповідно до ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. При укладенні договору позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору - ціни та відсоткової ставки, а тому волевиявлення позивача на укладення кредитного договору в прихованому вигляді та розмірах, суперечили його волевиявленню на його укладення саме на таких умовах. Окрім того позивачем до суду були надані письмові пояснення на підтвердження доводів зазначених в позовній заяві. (а.с.108), в яких позивач зазначив, що згідно наданих ним квитанцій до суду, він вже сплатив банку щомісячних платежів на загальну суму 31200,00 доларів США. Підписуючи кредитний договір, позивач погодився на отримання суми кредиту в розмірі 28000,00 доларів США (п.1.1.), з річною відсотковою ставкою 14,49% (п.1.3.1.) на строк з 18.10.2007 року по 17.10.2022 року зі сплатою щомісячного мінімального платежу 409,00 доларів США до 07 числа кожного місяця. Однак на таких умовах позивач значно переплачує тіло та відсотки по кредиту. Також в цих поясненнях звертає увагу суду що всупереч ч. 1 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», його при укладені кредитного договору не було попереджено, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Крім того, Банком не отримано письмового підтвердження від позивача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.(а.с.108) В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмові заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позову. Зазначили, що з позивачем укладено кредитний договір № ОД11/10/2007/840-К/229, який є дійсним, підписаний обома сторонами договору, строк дії договору по 17.10.2022 року. В позовній заяві позивач підтвердив те, що ним отримано кредит в сумі 28000,00 доларів США, та погодився на отримання кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Однак позивач вважає, що банком неправомірно встановлено суму мінімального щомісячного платежу в розмирі 409,00 доларів США, з даного приводу мав намір провести судово-економічну експертизу. Однак на сьогоднішній день експертиза не проведена. Та не надано жодних доказів того, що Банком збільшено відсоткову ставку чи неправомірно встановлено суму мінімального щомісячного платежу. Підписання кредитного договору сторонами є підставою вважати, що сторони досягли всіх істотних умов договору, а підстав вважати недійсним договір не має. Також, звертають увагу суду, що Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.08.2014 року по справі № 511/1041/14-ц позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Не погодившись з даним рішенням [PERSON] подано апеляційну скаргу на Рішення суду 1-ої інстанції. 10.12.2015 року рішенням Апеляційного суду Одеської області стягнуто на користь банку суму заборгованості з [PERSON] , та [PERSON] в розмірі 29006,83 доларів США. Судом першої інстанції та апеляційним судом встановлено всі обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві. Крім того, позивачем проводилося часткове погашення заборгованості за кредитним договором на протязі 2007 - 2013 років. Підтвердженням даного факту є надання розрахунку заборгованості при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, по якій вже винесено рішення. Додатково звертають увагу суду, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише в 2016 році, тобто після того як Банком розпочато процедуру виконання рішення Апеляційного суду Одеської області. Тому посилаючись на дані обставини, просять суд в задоволені позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. (а.с.174) Представником відповідача було надано заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.172) Ухвалою суду від 15.03.2019 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено - [PERSON] [PERSON] про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини не явки суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості та законності заявлених вимог, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. 18.10.2007 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] було укладено кредитний договір «Автопакет» № ОД11/10/2007/840-К/229 (а.с.11-14) , за умовами якого [PERSON] надано кредит в сумі 28000 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14,49 % річних (п.1.3.1) з терміном повернення кредиту - до 17.10.2022 року Позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахунку мінімального необхідного платежу в розмірі 409 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, що місячно до 07 числа поточного місяця. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту позичальник уклав з банком договір іпотеки нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS]. В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором були також укладені договори поруки від 18.10.2007 року із [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 07.08.2014 року рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором в сумі 272313,22 грн. Стягнено в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором № ОД11/10/2007/840-К/229 від 18.10.2007 року станом на 07.03.2014 року в сумі 29006,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 272313,22 грн. Стягнуто з відповідачів на користь на користь ПАТ КБ "Надра" в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору у сумі 2723,13 грн.(а.с.106) Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість в сумі 29006,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 272313,22 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість в сумі 29006,83 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 272313,22 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. Постановою Верховного суду від 05.12.2018 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.08.2014 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року в частині солідарного стягнення з [PERSON] і [PERSON] та солідарного стягнення з [PERSON] і [PERSON] комісії та штрафу скасувано. У задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення штрафу у розмірі 2800 доларів США, що еквівалентно 26286,12 грн, та комісії у розмірі 180,60 доларів США, що еквівалентно 1695,45 грн, відмовлено. В іншій частині судові рішення залишені без змін. (а.с.212) Дані судові рішення набрали законної сили. Вимагаючи визнати недійсним укладений договір позивач посилається те, що зміст вказаного договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.203,215 ЦК України в зв`язку з ненаданням банком позивачу як споживачеві для ознайомлення необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації при укладанні кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Зокрема, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч. 2 ст. 6 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно п.2 ч.4 ст.11 вищевказаного закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються детальний розпис загальної вартості кредиту споживача. Цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. Так, положення ЦК України встановлюють, що кредитний договір є двостороннім, консенсуальним, відплатним та обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Із матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що умови кредитного договору були погоджені сторонами та затверджені їх підписами під договором. Сторони своїм вільним волевиявленням визначили умови кредитного договору. Підписуючи кредитний договір, позивач погодився на отримання суми кредиту в розмірі 28000,00 доларів США (п.1.1.), з річною відсотковою ставкою 14,49% (п.1.3.1.) на строк (з часу укладення кредиту 18.10.2007 року) по 17.10.2022 року (п.1.4. та 3.3.4.), та плату за управління кредитом із розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (п.1.3.2.). Згідно п.3.3.2. договору, щомісячна сума мінімального платежу складає 409,00 доларів США та повинна бути сплачена щомісячно до 07 числа кожного місяця, (п.3.3.3.). До договору додано графік оплати щомісячних платежів, розрахованих у відповідності до п.1.1, п.1.3.1, п.1.3.2, п.3.3.3, кредитного договору із якого відомо, що Позивач сплачує щомісячні платежі у розмірі 409,00 доларів США з річною відсотковою ставкою 14,49% та платою за управління кредитом із розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати укладення договору 18.10.2007 року по 17.10.2022 рік. Позивач до підписання договору мав можливість ознайомитися з його умовами та не погодитись чи відмовитись від укладання договору, проте договір був підписаний та виконувався сторонами, зокрема позивачем з 2007 по 2013 рік, про що свідчать квитанції про сплату боргу за вказаний період. Тобто [PERSON] своїм підписом підтвердив факт про надання йому банком як споживачу повної інформацію про умови кредитування в ПАТ КБ «Надра», які передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів», надання йому для ознайомлення необхідної, доступної, достовірної, повної та своєчасної інформації при укладанні кредитного договору. Таким чином, кредитний договір № ОД11/10/2007/840-К/229 від 18.10.2007 року, укладений сторонами, повністю відповідає вимогам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору: мети; валюти кредитування, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способу забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткової ставки; розміру винагороди, порядку плати за кредит, розміру щомісячного платежу, порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, договір укладено в письмовій формі і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинений у формі, встановленій законом; він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При його укладанні дотриманні норми діючого законодавства і вчинення порушень не встановлено. Зі змісту договору вбачається, що умови договору є чіткими, зрозумілими та не містять двозначності. Підписуючи зазначений кредитний договір позивач вільно виявив своє бажання укласти кредитний договір саме на зазначених у ньому умовах. Він отримав кредитні кошти, використав їх за призначенням та сплачував платежі за кредитним договором. Зазначене свідчить про те, що позивач погоджувався з усіма умовами договору. Посилання позивача на те, що він не був поінформований про умови кредитування, що на час укладення договору була відсутня повна інформація щодо вартості кредиту, спростовуються особистим підписом позивача у кредитному договорі та відсутністю застережень і зауважень в них. Вказані обставини, свідчить, що укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підстав для визнання його недійсним немає. Крім цього суд вважає, що дійсність кредитного договору № ОД11/10/2007/840-К/229 від 18.10.2007 року вже підтверджена рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.08.2014 року, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2015 року, постановою Верховного суду від 05.12.2018 року. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян, та підлягають виконанню на всій території України. Так відповідно до ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Оскільки рішеннями суду першої інстанції, апеляційної інстанції та Верховного суду задоволені вимоги Банку до [PERSON] та стягнено з нього кредитні кошти, то підстав для застосування до вказаного договору ст.203 ЦК України щодо недійсності даного правочину не має. Вищевказаними судовими рішеннями його дійсність доведена. (правова позиція ВСУ , висловлена судом в постанові від 06.07.2016 року пр. справі №6-1199цс16.) Аналізуючи усі зібрані у справі докази, враховуючи оцінку та вказане вище, суд не знаходить підстав для визнання вказаного кредитного даного договору недійсним та застосування до сторін за кредитним договором принципу реституції, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у їх задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed