Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі відповідач), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Підставність вимог позивач обґрунтовує тим, що 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 10965, за яким приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович 06.08.2020 відкрив виконавче провадження №62738753 про що виніс постанову відповідного змісту. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки був вчинений та звернутий до виконання з порушенням вимог діючого законодавства. Зокрема виконавчий напис нотаріуса було вчинено за відсутності первинних документів, заборгованість не була безспірною, кредитний договір не був нотаріально посвідчений, строк дії кредитного договору закінчився 21.08.2010, \~отож виконавчий напис було вчинено без урахування строку позовної давності. При цьому, приватний виконавець в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням його майна, яке є відмінним. Ураховуючи наведене, позивач просить суд визнати виконавчий напис № 10965 вчинений 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем таким, що не підлягає виконанню. У визначений судом строк відповідачем не було надано до суду відзиву, а третіми особами письмових пояснень. Ухвалою суду від 19.02.2021 було відкрито провадження у справі вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання, а також за клопотанням позивача залучено до участі у справі третіх осіб приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Романа Васильовича. 22.02.2021 ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича вчиненого 16.07.2020 зареєстрованого в реєстрі за №10965 щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованості за кредитним договором №Ск-1282-024332/8-2008 від 21.08.2008 (виконавче провадження №62738753). Ухвалою суду від 30.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач та треті особи, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явились, заяв та клопотань про розгляд справи за їх відсутності до суду не направили. З огляду на зазначене, суд визнає неявку відповідача не поважною та у разі відсутності заперечень зі сторони позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення за наявними в справі матеріалами, на підставі ст. 280 ЦПК України, за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів, про що було постановлено ухвалу 04.06.2021. При цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що 21.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Ск-1282-024332/8-2008, відповідно до якого банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 10909, 00 грн строком дії до 21.08.2010 зі сплатою 0,1 процента річних, а остання зобов`язалась своєчасно погашати споживчий кредит, сплачувати проценти за користування грошовими коштами та плату за обслуговування у строки та на умовах договору (а.с.13-17). 16.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №10965 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №Ск-1282-024332/8-2008, від 21.08.2008 укладеним з ПАТ «Родовід Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 23 від 04.07.2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів, сума заборгованості 16\~227, 57 грн. (а.с.18). Постановою приватного виконавця Клименко Р.В. від 06.08.2020 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису № 10965 від 16.07.2020 (а. с. 19). У ході виконання проведено виконавчі дії про звернення стягнення з боржника основної винагороди, звернуто стягнення на заробітну плату (а.с.21, 22, 23, 24). Позивач звернулась до суду із позово м, в якому вказує, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, виконавчий напис було вчинено щодо суми, яка не є безспірною, а також виконавчий напис приватного нотаріуса було вчинено без урахування строку позовної давності у три роки, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження із порушенням діючого законодавства. За загальним правилом\~статей 15,16 ЦК України кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16\~ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України "Про нотаріат"\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5\~визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Стаття 50\~Закону "Про нотаріат"\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Зібрані у справі докази вказують на те, що відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було представлено оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий кредитний договір не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису . Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду 12 березня 2020 року у справі N 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 158/2157/17, які відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень\~статей 87, 88 Закону "Про нотаріат"\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена в\~постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року N 6-887цс 17, та\~постанові Верховного Суду України від 23 січня 2018 року N 61-154св18. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 13 ЦПК України). Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що як зазначається в частині 3 статті 12 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву, не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин наведених у позовній заяві. У той же час із наданих позивачем доказів, а саме із виконавчого напису (а.с.18) слідує, що боргові зобов`язання виникли за кредитним договором №Ск-1282-024332/8-2008, від 21.08.2008, строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення проводиться за період з 04.07.2019 по 11.03.2020, сума заборгованості складає 16227, 57 грн. Із вказаного документу (виконавчого напису) не встановлено на підставі яких документів встановлено заборгованість, чи є вони первинними документами на підтвердження заборгованості саме допущеної позивачем, тощо. Наведене свідчить, що відсутні підстави вважати, що заявлена стягувачем сума заборгованості стосовно якої він порушив питання про вчинення нотаріусом виконавчого напису, є безспірною. При цьому, як було встановлено в ході розгляду справи така сума оспорюється позивачем. Крім цього, судом встановлено, що в порушення\~ст. 88 Закону України "Про нотаріат", п. п. 3.1, 3.4 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом, вчинено виконавчий напис, хоча строк дії договору закінчився 21.08.2010, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що позивачем доведено, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, виконавчий напис приватного нотаріуса було вчинено без урахування строку позовної давності у три роки. Крім цього, суд вважає, що ґрунтуються на вимогах діючого законодавства доводи позивача в частині порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Так, статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено що є місцем виконання виконавчого документу, а саме, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Таким чином, в розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна. Із доказів доданих до позову встановлено, що зареєстроване місце проживання позивача значиться в [ADDRESS] . Як зазначено вище, поняття «місцезнаходження приватного виконавця» не є тотожним до поняття «місце виконання виконавчого напису», отож приватний виконавець має право вчиняти виконавчі дії на всій території України, при цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання буде вважатися або місцезнаходження боржника, або місцезнаходження його майна. Зважаючи на викладене, в контексті наведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені ним у позовній заяві, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд керується ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп., що сплачений позивачем при подачі до суду позову та в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп., що сплачений позивачем при подачі до суду заяви про забезпечення позову, яку було задоволено судом згідно ухвали суду від 22.02.2021.

Outcome: approved