Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 22.05.2015 року та просив суд визнати за ним право власності на автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] та виключити вказаний автомобіль з акту опису майна [PERSON], на яке накладено арешт Відділом державної виконавчої служби Криворізького РУЮ у Дніпропетровській області в рамках виконавчого провадження № 45200743. В обґрунтування заявленого позову вказував, що між ним та [PERSON], який діяв за довіреністю від імені [PERSON], 18.08.2013 року було досягнуто домовленість про придбання автомобіля Toyota Tacoma, 2006 року випуску, шасі( кузов, рама, коляска) № 5TEPX42№96Z250081,тип ТЗ пікап В, державний номер [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON] У зв'язку з цим, він передав [PERSON] обумовлену грошову суму в якості плати за вказаний транспортний засіб, про що останній склав розписку, а [PERSON] передав йому автомобіль та видав на його ім'я довіреність з правом представлення інтересів власника, в тому числі в питаннях розпорядження вказаним автомобілем на власний розсуд. Вважав, що фактично між ними 18.08.2013 року укладено договір купівлі-продажу автомобіля, а відповідно він набув право власності на автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER]. Стверджував, що у зв'язку з відсутністю коштів, він документально договір купівлі-продажу автомобіля не оформив, автомобіль з обліку не зняв та на власне ім'я не зареєстрував. 23.04.2015 року при керуванні вказаним автомобілем у м. Києві, він був зупинений працівниками ДАІ, які повідомили, що на автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], накладено арешт ВДВС Криворізького РУЮ, у зв'язку з наявністю у власника автомобіля - [PERSON] боргових зобов'язань. Автомобіль було поміщено на штрафмайданчик. Вважав, що накладення арешту на спірний автомобіль є порушенням його права власності. У зв'язку з цим, позивач в ході судового засідання позов підтримав та просив його задовольнити, звільнити спірний автомобіль з під арешту та визнати за ним право власності на вказаний автомобіль. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, були повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с. 44-48, 64,66,67), але до суду не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим, з врахуванням положень п.3 ч.5 ст. 74, ч.4 ст. 169 ЦПК України, справу розглянуто за їх відсутності. Представник ВДВС Криворізького РУЮ [PERSON] в ході судового засідання позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову вказувала, що в провадженні ВДВС Криворізького РУЮ перебуває виконавче провадження № 45200743 за виконавчим листом № 177/1342 виданим Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "[PERSON] [PERSON]" боргу в розмірі 194853,13 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження, у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" було накладено арешт на майно боржника [PERSON], в тому числі на автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], який зареєстрований на праві власності [PERSON] Стверджувала, що довіреність на право розпорядження автомобілем не є документом, що підтверджує право власності на автомобіль, а лише надає право керувати та розпоряджатися ним протягом обумовленого у довіреності строку. Відповідно [PERSON] не є власником спірного автомобіля, а отже, накладення арешту на автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], яке було проведено в рамках виконавчого провадження, не порушує його прав. Представник третьої особи ПАТ "[PERSON] [PERSON]" до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення (а.с. 46,63 ). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача - ВДВС Криворізького РУЮ, дослідивши докази по справі та надавши їм оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 11). 27.08.2011 року [PERSON] надав [PERSON] довіреність строком на двадцять років з правом представляти його інтереси в ряді органів, з усіх без винятку питань, пов'язаних з розпорядженням (продажем за ціну та на умовах по своєму розумінню, передачею в найм (оренду), переобладнанням (зміна кольору, заміна, у встановленому порядку, двигуна, кузова, інших деталей), ремонтом, проходженням державного технічного огляду, автомобілем Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю (а.с. 9). [PERSON] передоручив вказані права розпорядження автомобілем Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], [PERSON], що підтверджується довіреністю від 19.08.2013 року (а.с. 8) та відміткою про реєстрацію передоручення на довіреності на ім'я [PERSON] (а.с. 9 зворот). Зі змісту вказаної довіреності вбачається, що [PERSON] уповноважений представляти інтереси власника автомобіля Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] - [PERSON] в усіх без винятку питаннях, пов'язаних з розпорядженням вказаним автомобілем (а.с. 8). Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Зі змісту ст. ст. 238, 247-249 ЦК України права визначені в довіреності чинні протягом дії довіреності, представництво за довіреністю може бути в будь-який час скасовано особою, яка видала довіреність. Вище вказане спростовує твердження позивача, що видання довіреності на його ім'я з правом розпорядження автомобілем є фактично переходом до нього права власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 4 ЦК України цивільні правовідносини, серед іншого, регулюються законами України, актами Президента України та Постановами КМ України. З п. 3 Рішення Конституційного суду України № 12-рп від 09.07.1998 року (справа щодо офіційного тлумачення терміну "законодавство") вбачається, що в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затверджено постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998 року зі змінами, яка відповідно до вище вказаного є актом законодавства, що регулює цивільні правовідносини, зокрема і правовідносини реєстрації права власності на автомобіль і регламентує єдину на всій території України процедуру реєстрації транспортних засобів, яка є обов'язковою для власників та представників власників транспортних засобів (п.1-2 Порядку). Відповідно до п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). Пункт 8 Порядку передбачає, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. На момент оформлення довіреності на ім'я [PERSON], тобто 19.08.2013 року, п. 8 вказаного порядку передбачав, що документами, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів серед іншого, є договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, які засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім цього, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Вище вказані вимоги не були дотримані при передачі транспортного засобу [PERSON] Більш того, позивач вказував, що жодних дій по належному документальному оформленню договору купівлі-продажу автомобіля Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] ним не здійснювалося, автомобіль з обліку не знімався, та до цього часу зареєстрований в органах ДАІ за [PERSON], що також підтверджується інформацією наданою центральним сервером баз даних УДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області станом на 17.06.2015 року (а.с. 43). Факт відсутності оформлення договору купівлі-продажу автомобіля Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] відповідно до вище вказаного порядку, визнаний сторонами, а відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Клопотання про витребування з фіскальної служби інформації про сплату (не сплату) [PERSON] податку за продаж рухомого майна за 2011 та 2015 роки сторонами не заявлялося. Розписка згідно якої [PERSON] передав [PERSON] кошти за автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с.10), не може вважатися належним правовстановлюючим документом на підставі якого виникає право власності, оскільки не є договором купівлі-продажу в розумінні ч.2 ст. 207, ст. 655 ЦК України, адже не містить підписів сторін договору, не вказує про передачу автомобіля у власність, не містить ціни договору, що є істотними умовами вказаного договору. Відповідно до ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Державна реєстрація правочинів має правоустановче значення, оскільки згідно ст. 210 ЦК України у випадку відсутності державної реєстрації правочину він вважається не укладеним. За таких обставин та виходячи з того, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, сторони не вжили заходів щодо його переоформлення відповідно до згаданого Порядку, довіреність від 19.08.2013 року не можна вважати договором, який допускає перехід права власності спірного автомобіля від [PERSON] до [PERSON], а свідчить лише про можливість здійснювати позивачем дій щодо спірного автомобіля, то суд приходить до висновку, що право власності на нього належить лише [PERSON] і до позивача не переходило. 23.10.2014 року ВДВС Криворізького РУЮ відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 177/1342 виданим 07.07.2014 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "[PERSON] [PERSON]" 194853,13 грн. (а.с. 42). 23.10.2014 року ВДВС Криворізького РУЮ винесено постанову про арешт всього майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 42). Згідно ч.1 ст. ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно частини другої цієї статті арешт на майно боржника може накладатись шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. 14.11.2014 року постановою ВДВС Криворізького РУЮ оголошено в розшук транспортні засоби [PERSON], в тому числі і автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 69), що відповідає вимогам ст. 40, 57 Закону України "Про виконавче провадження". 21.04.2015 року автомобіль Toyota Tacoma, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] був оглянутий, тимчасово затриманий працівниками ДАІ у зв'язку з його розшуком та доставлений на штрафмайданчик (а.с. 12, 57, 71-72), а 21.08.2015 року було складено постанову про його опис та передачу на відповідальне зберігання (а.с. 70) . Статтями 316, 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Крім того, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Оскільки судом встановлено, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на праві власності на спірний автомобіль, відповідно його право власності не порушено, а отже він не може ставити перед судом вимоги про звільнення вказаного майна з-під арешту. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed