Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

08 серпня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просила суд позбавити [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстровані, але не проживає колишній власник квартири [PERSON] та члени його сім'ї: [PERSON], [PERSON] Реєстрація відповідачів в спірній квартирі призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, позбавляє її права зареєструвати членів своєї родини в спірній квартирі, оскільки їх реєстрація не можлива без дозволу відповідачів, тобто призводить до порушення її прав, як власника спірної квартири. 29 листопада 2013 року [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах [PERSON], який в свою чергу виступає в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом, а пізніше з уточненнями до нього, в яких просили суд : визнати недійсним з моменту його вчинення договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений 03 лютого 2012 року між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], і [PERSON] Застосувати до цього правочину правові наслідки недійсності правочинів, а саме: повернути квартиру [ADDRESS] її власнику [PERSON], повернути [PERSON] кошти, фактично отримані [PERSON] за продаж спірної квартири; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 18 липня 2012 року, укладений між [PERSON] І [PERSON]; визнати [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 18 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] І [PERSON]; витребувати від [PERSON], як добросовісного набувача, на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що [PERSON] про укладення [PERSON] договору купівлі - продажу спірної квартири від 03 лютого 2012 року з [PERSON], стало відомо в квітні 2012 року зі слів [PERSON] Вказаний договір купівлі - продажу вважають недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки він укладений без врахування прав неповнолітнього [PERSON] на користування спірною квартирою, бо договір був укладений без попередньої згоди органу опіки та піклування, хоча [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та їй було відомо про наявність у власника спірної квартири неповнолітньої дитини. На підставі договору дарування від 18 липня 2012 року [PERSON] передала спірну квартиру у власність [PERSON] безоплатно, тому вважають [PERSON], добросовісним набувачем, та у відповідності до ч. 3 ст. 388 ЦК України просять суд витребувати від [PERSON], як добросовісного набувача, на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача, позов [PERSON] підтримала з підстав наведених у позові та просила його задовольнити, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON], які діють в інтересах [PERSON] не визнала посилаючись на те, що представники [PERSON] не вірно обрали спосіб захисту, оскільки [PERSON] не є стороною недійсного договору, тому до неї не може бути заявлена вимога про витребування майна від добросовісного набувача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнала посилаючись на недійсність договору купівлі - продажу від 03 лютого 2012 року, що на її думку, є підставою для витребування спірної квартири від добросовісного набувача [PERSON] та повернення спірної квартири у власність її сина [PERSON], зустрічний позов як представник [PERSON] підтримала з підстав наведених в зустрічній позовній заяві та в заявах про уточнення позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав та просив відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов [PERSON] не визнав посилаючись на недійсність договору купівлі - продажу від 03 лютого 2012 року, що на його думку, є підставою для витребування спірної квартири від добросовісного набувача [PERSON] та повернення спірної квартири у власність [PERSON], зустрічний позов як представник [PERSON] підтримав з підстав наведених в зустрічній позовній заяві та в заявах про уточнення позову. В судовому засідання прокурор прокуратури м. Нова Каховка Херсонської області не заперечувала проти задоволення зустрічного позову в разі встановлення судом порушення прав неповнолітнього на користування спірною квартирою. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зустрічний позов визнала посилаючись на те, що під час укладання спірного договору купівлі - продажу їй було відомо про наявність у її брата [PERSON] неповнолітньої дитини, але договір було укладено, у зв'язку з необхідність сплати борги [PERSON], тому кошти отримані за цим договором вона спрямувала на сплату боргів [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] зустрічний позов не визнала посилаючись на те, що з її боку не було допущено ні яких порушень чинного законодавства при укладанні спірного договору купівлі - продажу, оскільки на момент його укладання їй не було відомо про наявність у власника квартири неповнолітньої дитини, умови договору нею виконані в повному обсязі, бо нею за квартиру було передано [PERSON] обумовлену суму грошових коштів, які остання витратила на сплату боргів власника квартири [PERSON] На її вимогу члени сім'ї власника виселилися зі спірної квартири та на протязі тривалого часу не мали до неї ні яких претензій, тому вона на свій розсуд розпорядилася належною їй квартирою та подарувала її [PERSON] В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Новокаховського МС УДМС України в Херсонській області, не з'явився, повідомлення про згоду на участь в справі від нього не надходило. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області, не заперечувала проти задоволення зустрічного позову посилаючись на недійсність договору купівлі - продажу від 03 лютого 2012 року, оскільки він був укладений без врахування прав неповнолітнього на користування спірною квартирою. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON], заперечувала проти задоволення зустрічного позову посилаючись на те, що договір купівлі - продажу від 03 лютого 2012 року був нею посвідчений у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки з наданих їй документів не вбачалося, що [PERSON] має неповнолітню дитину. В судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], не заперечувала проти задоволення зустрічного позову та пояснила, що її неповнолітній син [PERSON] забезпечений житлом, оскільки проживає з нею в квартирі, частина якої належить їй на праві приватної власності, де він зареєстрований. В спірній квартирі вона проживала з дитиною до серпня 2004 року, тобто до моменту коли дитині виповнилося три місяці, після чого повернулася проживати разом із дитиною до своїх батьків, оскільки подружнє життя з [PERSON] не склалося. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 21.12.2004 року [PERSON] на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], в якій крім нього були зареєстровані члени його сім'ї: мати [PERSON] та батько [PERSON] З 25 лютого 2009 року [PERSON] відбуває міру кримінального покарання у Дар"ївській виправній колонії УДДУПВП у Херсонській області. На виконанні у відділі ДВС Новокаховського міського управління юстиції перебували виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь фізичної особи та кредитної спілки, у зв'язку з чим на спірну квартиру державним виконавцем було накладено арешт та розпочаті дії щодо реалізації спірної квартири, а 02.02.2012 року [PERSON] перераховано на розрахунковий рахунок ВДВС у м. Нова Каховка 102089,94 грн., за що сплачено банку комісійну винагороду в сумі 1020,90 грн., що сторонами не оспорюється та підтверджено показаннями свідка [PERSON] 11 липня 2011 року [PERSON] видав на ім'я своєї сестри [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив [PERSON], в тому числі, управляти та розпоряджатися всім його майном, на підставі якої 03 лютого 2012 року [PERSON] від імені [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі - продажу, відповідно до якого, [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність за обумовлену грошову суму квартиру [ADDRESS]. Продаж вчинено за 200 340 грн. Представник продавця, своїм підписом під цим договором підтверджує проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо нього претензій фінансового характеру (п.3 Договору).Вказаний договір нотаріально посвідчений, право власності [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства. 18 липня 2012 року нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до якого [PERSON] передає спірну квартиру у власність [PERSON] безоплатно. Право власності [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержавно, за цінами, які існують на момент відшкодування; відповідно до ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребували його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з чим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсності наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. В цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Отже, аналізуючи встановлені по справі обставини та наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачами не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, бо як вже було зазначено вище, сторона оспорюваного правочину [PERSON] ще 18.07.2012 року скористалася своїм правом, гарантованим законом, та розпорядилася спірною квартирою, подарувавши її [PERSON], тобто спірна квартира була відчужена третій особі, тому норма частини першої статті 216 ЦК, в даному випадку, не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, оскільки в цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, але позивачі за зустрічним позовом не зверталися до суду із такими вимогами та не надавали суду докази на існування таких обставин; посилання позивачів за зустрічним позовом на вимоги ч. 3 ст. 388 ЦК України, як на підставу витребування спірного майна від [PERSON] на користь [PERSON], то вони є безпідставними, бо також розповсюджується на сторони недійсного правочину; посилання позивачів за зустрічним позовом на наявність документів під назвою "договір про намір" та "договір завдатку", як на підставу недійсності спірного договору купівлі - продажу, суд не приймає до уваги, оскільки позивачами не заявлялися вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним з таких підстав; посилання позивачів за зустрічним позовом на ту обставину, що [PERSON] та приватному нотаріусу, який посвідчував оспорюваний договір купівлі - продажу, було відомо про наявність у [PERSON] неповнолітньої дитини, оскільки це було відомо сину [PERSON] - [PERSON], суд сприймає критично, оскільки таке твердження не підтверджується належними та достовірними доказами, а натомість спростовується самим договором купівлі - продажу та матеріалами представленими нотаріусу для його укладання. . Що стосується первісного позову [PERSON] про позбавлення [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням, то він підлягає задоволенню, оскільки як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами, відповідач [PERSON], після оформлення спірного договору купівлі - продажу, на вимоги [PERSON], виїхав зі спірної квартири; відповідачка [PERSON] на час укладання спірного договору купівлі - продажу перебувала в місцях позбавлення волі, та після повернення до спірної квартири не вселялася, тобто відповідачі [PERSON], [PERSON] в спірній квартирі хоча зареєстровані, але фактично не проживають, а відповідач [PERSON] на теперішній час перебуває в місцях позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; за змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, враховуючи, що в судовому засіданні не спростовано законність набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, тому вона як власник спірної квартири має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном та оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в спірній квартирі та не довели належними та достовірними доказами своє право на користування спірною квартирою, тому позов [PERSON] про позбавлення [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 16, 203, ч. 1 ст. 216, ч. 1, 3 ст. 388, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, 391 ЦК України, ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні";

Outcome: approved