Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

11.03.2019 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» в особі представника за довіреністю Кривошей Г.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики у розмірі 67 952,40 грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді від 26.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2019 позов ТОВ задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики у розмірі 67\~952,40\~грн. та судовий збір у розмірі 1\~921,00 грн. Ухвалою суду від 10.07.2019 скасовано заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.03.2019 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження\~з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 16.09.2019 року позовну заяву ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики залишено без розгляду. Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.01.2020 року ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2019 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В судове засідання представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» не з`явився, надіслав суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив розглядати справу за його відсутності. В судове засідання представник відповідача [PERSON] адвокат Котелевський К.В. не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178, ч.2 ст. 247 ЦПК України вирішив розглядати справу за наявними матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно до\~ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 26.02.2016 року між позивачем та [PERSON] укладено договір позики №16061 в електронній формі. Згідно п. 1.1 договору позикодавець зобов`язується надає позичальникові на умовах, що передбачених договором, грошові кошти в позику в сумі 1600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, визначені договором. Згідно п. 1.3. договору позики строк позики за цим договором складає 15 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Згідно п. 1.5. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою; - 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 цього договору; - 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 цього договору, уразі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Згідно п. 5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У відповідності до пункту 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. Статтею 205 Цивільного кодексу України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ч. 1\~ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до\~ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. При цьому, відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~законами України "Про електронну комерцію"\~та &quot;Про електронний цифровий підпис". Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час еревірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно\~ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа;\~\~основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката;\~\~відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму,\~\~що використовується власником особистого ключа;\~\~інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат\~\~ключа,\~\~крім\~\~обов`язкових\~\~даних,\~\~які містяться\~\~в\~\~сертифікаті\~\~ключа,\~\~повинен\~\~мати ознаку посиленого сертифіката ключа.\~\~Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до частини 2\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із частиною 3\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Згідно із частиною 6\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також, частиною 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Разом із тим, надана позивачем копія договору позики № 16061 від 26.02.2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] в розділі 8 "Реквізити та підписи сторін" містить лише зазначення інформації про позикодавця та прізвища, ім`я та по-батькові відповідача, а також надрукований запис "електронний підпис". В той же час, подана до суду у якості доказу копія договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». З огляду на викладене, надана позивачем паперова копія договору позики № 16061 від 26.02.2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] не відповідає вимогам статей\~79\~та\~80 Цивільного кодексу України\~щодо достовірності та достатності доказів, та не може бути доказом факту укладення договору. При цьому, інших, зокрема письмових або електронних доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства щодо належності, допустимості або достатності доказів, суду не надано. На підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів за договором позивачем надано копію повідомлення про те, що 26.02.2016 року через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн») було проведено успішно видачу займу на сайті CREDITUR.COM.UA у сумі 1600,00 грн. на карту клієнта під номером [NUMBER] . Проте, відповідно довідки АТ КБ «Приватбанк» №23484934/14191036 від 10.05.2019 року, відповідач [PERSON] в період з 01.02.2016 по 01.03.2016 відкритий рахунок тільки за картою [NUMBER] . Суду на надано переконливих доказів того, що картка № [NUMBER] належала [PERSON] , тому у суду є обґрунтовані сумніви щодо перерахування грошової суми відповідачу. Разом із тим, відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена\~постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження) Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена\~постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Згідно із частиною 2\~статті 1046 Цивільного кодексу України\~встановлено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом із тим, належних та достовірних доказів перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача до суду не надано. Відповідно до ч. 5\~ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В порядку\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН», відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed