Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

В грудні 2013 року ДП „УкрСіверБуд" звернулось до суду з позовом до [PERSON], ТОВ „Редакційно видавничий центр "Сіверщина" про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував на те, що 19.12.2013 року у всеукраїнській газеті «Сіверщина» була надрукована стаття «Історія одного будинку», автором якої є відповідач [PERSON], в статті була надана неправдива оцінка фактам, що не мали місце, а також використано відомості, що не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК», чим завдано моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати відомості такими, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК», викладені у Всеукраїнській газеті «Сіверщина» № 51 (1058) від 19.12.2013 року у статті (лист до редакції) на сторінці 10 «Історія одного будинку» про: - порушення прав [PERSON] при укладенні попереднього договору купівлі-продажу квартири; порушення ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК» чинного законодавства України щодо незаконного привласнення новозбудованого 45-ти квартирного житлового будинку (1 секція) з улаштуванням квартир у двох рівнях, розміщених на 9-му та 10-му поверхах за адресою: [ADDRESS]; -з початку будівництва ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК» порушило умови договору по фінансуванню будівництва і почало без згоди замовника будівництва залучення коштів громадян-інвесторів всупереч законодавству про Фонд фінансування будівництва; надалі ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК» вийшовши за межі проектної документації і не погоджуючи свою діяльність із замовником будівництва збудував замість 9- поверхового будинку 10-ти поверховий внаслідок цього державна приймальна комісія призначена на 07.07.2007 року не змогла прийняти об'єкт будівництва в експлуатацію; -легалізацію ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК» оборудки щодо привласнення комунального майна - 45-ти квартирного житлового будинку (1 секція) з улаштуванням квартир у двох рівнях на 9-му та 10-му поверхах за адресою [ADDRESS]; - рішенням виконкому № 2 від 21.01.2008 року половину квартир у новозбудованому будинку було передано без звернення замовнику будівництва у власність ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК», а іншу половину - розподілено громадянам, яким ці квартири були незаконно продані без дозволу замовника будівництва і в обхід законодавства України про ФФБ; - об'єкт будівництва юридично належить замовнику будівництва. Натомість посадові особи ЧМР, зловживаючи службовим становищем, не маючи при цьому жодних правовстановлюючих документів на виконкомі 21.08.2008 року прийняли рішення про передачу ДП «УкрСіверБуд» ЗАТ «ДСК» квартир у будинку, що юридично повинен належати замовнику будівництва - КП «ЧБІ», та є власністю територіальної громади м. Чернігова; що [PERSON] було прийнято на посаду юрисконсульта КП «Чернігівбудінвест» Чернігівської міської ради, що в свою чергу створило необхідні передумови для подальших протизаконних заходів щодо «очищення» юридичної долі вказаного вище будинку; - протизаконні заходи ДП «УкрСіверБуд» щодо «очищення» юридичної долі 45-ти квартирного житлового будинку (1 секція) з улаштуванням квартир у двох рівнях на 9-му та 10-му поверхах за адресою [ADDRESS]. Позивач просив також стягнути з [PERSON], автора статті «Історія одного будинку», 123 089 грн. 30 коп. моральної шкоди, з ТОВ Редакціно-видавничий центр «Сіверщина» - 10 грн. моральної шкоди; зобов'язати відповідачів надрукувати у Всеукраїнській газеті «Сіверщина» спростування відомостей, які не відповідають дійсності і були викладенні в статті «Історія одного будинку» на сторінці 10 Всеукраїнської газети «Сіверщина» № 51 (1058), тим же шрифтом і під заголовком «Спростування» на тому ж місті шпальти, де містилися відомості, які спростовуються. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, визнано такими, що не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" відомості, викладені в статті "Історія одного будинку", яка надрукована у газеті "Сіверщина" № 51(1058) від 19 грудня 2013 року, а саме: "З початку будівництва ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" порушило умови договору по фінансуванню будівництва і розпочало без згоди замовника будівництва залучення коштів громадян-інвесторів всупереч законодавства про Фонд фінансування будівництва"; зобов'язано [PERSON], ТОВ "РВЦ "Сіверщина" опублікувати спростування відомостей, перелічених у резолютивній частині даного рішення під заголовком "Спростування" тим же шрифтом, на тому ж місці шпальти, де містились відомості, які спростовуються; стягнуто з [PERSON] на користь ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" у відшкодування моральної шкоди 550 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" просив оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт вказував, що твердження [PERSON] викладені в статті „Історія одного будинку" не відповідають дійсності та є надуманими. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 березня 2009 року попередній договір від 26.11.2007 року про купівлі-продаж квартири, укладений [PERSON] визнаний нікчемним з моменту його вчинення і не дає [PERSON] права на придбання квартири в будинку [ADDRESS]. Апелянт вказує на те, що посилання [PERSON] на порушення позивачем умов договору по фінансуванню будівництва і залучення коштів громадян без згоди замовника будівництва; вихід підприємства за межі проектної документації та непогодження своєї діяльності із замовником будівництва; продаж квартир без дозволу замовника будівництва і в обхід законодавства України, принижують ділову репутацію ДП „УкрСіверБуд", спрямовані на зменшення престижу, обсягів продажу та підрив довіри до підприємства. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо нього та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та вирішити відповідним чином питання розподілу судових витрат. Апелянт посилається на те, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 29 січня 2008 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом КП "Чернігівбудінвест" Чернігівської міської ради до ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" про визнання договору недійсним, було встановлено, що договір 07 вересня 2005 року є неукладеним.; ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" не міг надати в судове засідання проектну документацію на спорудження багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS]. Вказує на те, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 2 від 21 січня 2008 року квартири у новозбудованому будинку по вул. Інтернаціоналістів 41 а в м.Чернігові без жодних правовстановлюючих документів було передано у власність ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" та осіб, яким ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" продало квартири без інформування КП "Чернігівбудінвест". Апелянт зазначає, що є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що згідно мирової угоди від 08 грудня 2009 року договір від 07 вересня 2005 року є чинним та виконаним, оскільки вказаний договір є неукладеним. Апелянт посилається на те, що використання КП "Чернігівбудінвест" ЧМР при спорудженні спірного житлового будинку недержавних коштів, залучених, зокрема, від ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" суперечило чинному законодавству України. При розгляді справи суд першої інстанції не встановив у якому обсязі та на якій підставі залучалися зазначені позивачем у довідці кошти, не надав оцінки відповідності таких дій щодо інвестування відповідного об'єкту житлового будівництва Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю". Апелянт зазначає, що його твердження щодо порушення Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", допущене ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" при залученні коштів для фінансування спорудження спірного житлового будинку, є його, апелянта, особистим висновком, отриманим в результаті його власної інтелектуальної, логічної обробки і узагальнення фактів, інформації довідкового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними джерелами інформації, тобто суто оціночним судженням. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 червня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 березня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакційно-видавничий центр "Сіверщина" про визнання недостовірною інформації про вчинення ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" протизаконних заходів щодо очищення юридичної долі 45-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] скасовано та задоволено ці позовні вимоги, визнано такими, що не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" відомості, викладені в статті " Історія одного будинку", яка надрукована у газеті " Сіверщина" № 51 ( 1058) від 19 грудня 2013 року , про вчинення ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" протизаконних заходів щодо очищення юридичної долі 45-квартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Зобов"язано [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю "Редакційно-видавничий центр "Сіверщина" опублікувати спростування відомостей, перелічених у резолютивній частині даного рішення під заголовком " Спростування" тим же шрифтом, на тому ж місці шпальти, де містились відомості, які спростовуються, протягом одного місяця з дня набрання цим рішенням суду законної сили. Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" до [PERSON], ТОВ "Редакційно-видавничий центр "Сіверщина" про визнання такими, що не відповідають дійсності та ганьблять ділову репутацію Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" відомостей, викладених в статті "Історія одного будинку", яка надрукована у газеті " Сіверщина" № 51 ( 1058) від 19 грудня 2013 року, про те, що з початку будівництва ДП "УкрСіверБуд" ЗАТ "ДСК" порушило умови договору по фінансуванню будівництва і розпочало без згоди замовника будівництва залучення коштів громадян-інвесторів всупереч законодавству про Фонд фінансування будівництва" та зобов'язання [PERSON], ТОВ "РВЦ "Сіверщина" опублікувати спростування цих відомостей під заголовком "Спростування" тим же шрифтом, на тому ж місці шпальти, де вони містились - скасовано та відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишено залишити без змін. Додатковим рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 17 липня 2014 року стягнуто з ДП „УкрСіверБуд" ЗАТ „ДСК" на користь [PERSON] 121 грн. 80 коп. судових витрат, з [PERSON] на користь ДП „УкрСіверБуд" ЗАТ „ДСК" 121 грн. 80 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року задоволено касаційну скаргу [PERSON], рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 червня 2014 року та додаткове рішення апеляційного суду від 17 липня 2014 року в частині позовних вимог про визнання недостовірною інформації про вчинення ДП „УкрСіверБуд" протизаконних заходів щодо очищення юридичної долі 45-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] відшкодування моральної шкоди скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 10 грудня 2014 року, апеляційний суд не врахував положення ЦК України та ст. 30 Закону України „Про інформацію" та не визначив достатньою мірою характер інформації про вчинення ДП „УкрСіверБуд" протизаконних заходів щодо очищення юридичної долі 45-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] тобто чи є вона фактичними даними або оціночними судженнями. Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року у Всеукраїнській газеті „Сіверщина" №51 (1058) була надрукована стаття (лист до редакції) „Історія одного будинку", автором якої є [PERSON] Звертаючись до суду з позовом, ДП „УкрСіверБуд" ЗАТ „ДСК" посилалось на те, що у вказаній статті дана неправдива оцінка фактам, що мали місце, та використано в статті відомості, що не відповідають дійсності, принижують ділову репутацію ДП „УкрСіверБуд" ЗАТ „ДСК". Так, в абзаці другому третьої колонки статті „Історія одного будинку" була викладена наступна інформація „Також, невдовзі після звільнення заступника директора КП „ЧернігівБудІнвест" з правових питань, на новоутворену посаду юрисконсульта було призначено сина директора ДП „УкрСіверБуд" ЗАТ „ДСК" [PERSON] - [PERSON], що, в свою чергу, створило необхідні передумови для подальших протизаконних заходів щодо „очищення" юридичної долі вказаного вище будинку, які вчинялися вже за умов узгодженої позиції ДП „УкрСіверБуд" ЗАТ „ДСК", КП „ЧернігівБудІнвест" та Чернігівської міської ради. Відповідно до ст.ст.94, 277 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом зазначених норм законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі, право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну та достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Згідно зі ст.34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до частини першої ст..91 ЦК України юридична особа має цивільну правоздатність, тобто такі ж цивільні права та обов»язки, як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Частиною другою ст.34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб»єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов»язаних з особою чи діяльністю суб»єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб»єкта господарювання. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи ") Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням іншого засобу масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі (п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року) Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону України „Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, з огляду на приписи ст.277 ЦК України, ч.ч. 1, 2 ст.30 Закону України „Про інформацію", постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб»єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України 07 липня 1997 року №475/97-ВР. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недостовірною інформації про вчинення ДП „УкрСіверБуд" протизаконних заходів щодо очищення юридичної долі 45-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] обгрунтовано виходив з того, що дана інформація є оціночними судженнями автора статті, які не підлягають спростуванню та доведенню. Судом першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює. Отже, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недостовірною інформації про вчинення ДП „УкрСіверБуд" протизаконних заходів щодо очищення юридичної долі 45-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] є законним та обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні. Враховуючи, що вказаними судовими рішенням в задоволенні позовних вимог ДП „УкрСіверБуд" ЗАТ „ДСК" про визнання відомостей такими, що не відповідають дійсності, зобов'язання спростувати відомості, відмовлено повністю, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки підстави для її стягнення залежать від вирішення позовних вимог щодо спростування недостовірної інформації. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь апелянта [PERSON] належить стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Outcome: partial