Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що він є членом садового товариства та в його власності є земельна ділянка для ведення садівництва, якою він користується, яка розташована біля с. Старі Безрадичі Обухівського району Київської області (ділянка [NUMBER]). В подальшому згідно рішення Старобезрадичівської сільської ради 2.11.2002 року йому була передана сусідні земельна ділянка [NUMBER]. Даною земельною ділянкою він користується разом зі своєю сім'єю добросовісно. Відкрито та безперервно на протязі тривалого часу. Однак дана земельна ділянка перейшла відповідачам в порядку спадкування після смерті [PERSON], який не був членом їх садового товариства, але не сплачував будь-яких членських внесків, в порушення земельного законодавства отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Рішення про передачу йому у власність земельної ділянки органом місцевого самоврядування не приймалось, тим самим державний акт був виданий неправомірно. При видачі відповідачам свідоцтва про право на спадщину не було враховано, що у них різні прізвища з спадкодавцем, а саме у останнього "[PERSON]", а у відповідачів "[PERSON]", що вказує на неправильність оформлення свідоцтв, в зв'язку з цим позивач просить визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON], визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, так як відповідачі з порушення законодавства, прав позивача, отримала у власність земельну ділянку останнього, а тому просили позов задовольнити повністю. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] подавши письмові заперечення (а.с.26-30) в судовому засіданні пояснили, що останні отримали земельну ділянку в порядку спадкування, після смерті свого батька - [PERSON], спадщина була отримана відповідно до чинного законодавства, що підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили. Прав позивача вони не порушували, а тому просять в задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа - Шоста Київська державна нотаріальна контора, будучи повідомлена про час, місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась, подала письмове клопотання, що просить справу розглядати за їх відсутністю.(а.с.128). Представник третьої особи Старобезрадичівська сільська рада в судове засідання не з'явилася направивши суду лист про слухання справи в відсутності їх представника. Суд заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив. 10 травня 1988 року рішенням виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів №110 були вилучені земельні ділянки з користування колгоспів та надані підприємствам, установам і організаціям, в тому числі п/с А-1897 та ВЕО "Київенерго", для розміщення садів, що підтверджується поясненнями представників сторін. 22 січня 1990 року був затверджений статут позивача, а 16 квітня 1991 року рішенням виконавчого комітету Обухівської районної ради народних депутатів №135 було зареєстровано даний статут, що підтверджується поясненнями представників. В 1992 році був виданий державний акт на право користування землею серії Б №086405 на ВЕО "Київенерго" площею 34,3 га для колективного садівництва, що підтверджується копією акту, описом суміжних землекористувачів, визнається та не спростовується представниками сторін в судовому засіданні. 11 листопада 1994 року рішенням Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області було надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок членам позивача, в тому числі [PERSON], що підтверджується копією рішення з додатком . 23 листопада 1994 року позивач отримав свідоцтво про державну реєстрацію, що підтверджується копією свідоцтва. 20 вересня 1995 року, згідно рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 20 липня 1995 року, батько позивачів, [PERSON], отримав державний акт на право приватної власності на землю серії КВ площею 0,065 га на території Старобезрадичіської сільської ради для ведення садівництва, що підтверджується копією акту. 20 вересня 1995 року, згідно рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 20 липня 1995 року, відповідач, [PERSON], отримав державний акт на право приватної власності на землю серії КВ площею 0,060 га на території Старобезрадичіської сільської ради для ведення садівництва, що підтверджується копією акту . [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 29 червня 2010 року відповідачі звернулися з заявою до третьої особи про видачу свідоцтва на спадщину за законом, що підтверджується копією заяви. 30 серпня 2010 року позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,065 га на території Старобезрадичіської сільської ради для ведення садівництва, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серії КВ належала їх батьку, [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину . 30 серпня 2010 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори була здійсненна відмітка в державному акті на право приватної власності на землю серії КВ від 20 липня 1995 року про перехід права власності в порядку спадкування до позивачів, що підтверджується копією акту. 14 червня 2011 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позов відповідачів до [PERSON], третя особа - позивач, про усунення перешкод в здійсненні права власності був задоволений повстю, а саме було зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди відповідачам в здійсненні ними права власності на території позивача шляхом звільнення земельної ділянки, що підтверджується копією рішення суду. 16 листопада 2011 року рішенням Обухівського районного суду Київської області в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до відповідачів, Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання державного акту на право власності на землю було відмовлено, а зустрічний позов відповідачів був задоволений, а саме - скасовано рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області від 22 листопада 2002 року про передачу [PERSON] земельної ділянки та визнано недійсним державний акт на земельну ділянку останнього, що підтверджується копією рішення суду.(а.с.33-37) 23 січня 2012 року ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2011 року було залишено без змін, що підтверджується копією ухвали.(а.с.59-62) 10 лютого, 06 квітня 2012 року ухвалами суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відмолено [PERSON] та [PERSON] у відкриті касаційного провадження на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 листопада 2011 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 23 січня 2012 року, що підтверджується копіями ухвал.(а.с.63,64) 06 листопада 2012 року позов відповідачів до [PERSON], третя особа - позивач, про усунення перешкод в здійсненні права власності був задоволений повстю, а саме було зобов'язано [PERSON] звільнити належну відповідачам земельну ділянку та знести самочинно збудовану огорожу, що підтверджується копією рішення суду.(а.с.38-41) 05 лютого 2013 року ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 листопада 2012 року було залишено без змін, що підтверджується копією ухвали.(а.с.45-46) 16 грудня 2013 року рішенням Обухівського районного суду в задоволення позову садового товариства «Енергетик» до [PERSON], [PERSON], третя особа шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання державного акту наземельну ділянку недійсним та його скасування було відмовлено (а.с.47-49), дане рішення залишено в силі відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області 13 березня 2013 року (а.с.50-53). Встановивши обставини справи, суд вважає, що між сторонами виникли спірні земельні та цивільні правовідносини. Визначивши спірні правовідносини суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно статті 17 ЗК України (в редакції 1990 року) було встановлено, що "передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки, громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок подають заяву про це до сільської ради, у заяві зазначають бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї". Як вбачається з матеріалів справи, що визнається та не спростовується сторонами в судовому засіданні, позивач знаходиться на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, а тому до 01 січня 2002 року, набрання чинності діючого Земельного кодексу України, відповідно до статей 9,17-19 ЗК України (в редакції 1990 року) питання про приватизацію земельних ділянок членами позивача вирішувала Старобезрадичівська сільська рада Обухівського району Київської області. Дані обставини підтверджуються письмовими доказами що наявні в матеріалах справи та відповідає ч.5 ст.57 ЗК України (в редакції 1991 року), згідно якої встановлено, що "на ділянки, що передаються у власність кожному членові садівницького кооперативу, сільськими радами за поданням відповідного кооперативу видається державний акт на право власності на землю". Згідно статті 22 ЗК України (в редакції 1990 року) встановлено, що "право власності або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право", а відповідно до статті 23 даного кодексу визначено, що "право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються відповідними Радами народних депутатів". Спадкодавець - [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку будучи членом садового товариства, що підтверджується наявними рішеннями суду та непотребує доказування в судовому засіданні, що свідчить про правомірність набуття останнім права власності на земельну ділянку та безпідставність вимог позивача вданій частині. Крім цього суд ставиться критично до позиції представників позивача, що відносно [PERSON] ніякого рішення про передачу йому у власність земельної ділянки відповідною сільською радою не приймалось, так як рішенням останньої від 20 вересня 1995 року були передані у власність земельні ділянки не тільки [PERSON], а також іншим членам садового товариства, в тому числі [PERSON] , тим самим [PERSON] отримав у власність земельну ділянку, згідно земельного законодавства України. [PERSON] отримав земельну ділянку в загальному списку членів товариства, що підтверджується даним списком і державними актами, з яких встановлюється, що він є сусіднім землевласником відносно інших членів садового товариства, тим самим на час отримання у власність земельної ділянки позивач був членом позивача. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правомірність набуття відповідачами права власності на спірну земельну ділянку підтверджена належними правовстановлюючими документами та чинними судовими рішеннями у спорах за участю сторін. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому суд з урахуванням вищезазаченого також не вбачає підстав для визнання недійсним державного акту на право приватної власності [PERSON] та свідоцтв про право власності на спадщину за законом виданих на позивачів. Згідно статті 1301 ЦК України встановлено, що "свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встанволених законом". Позивач зазначив у позові та підтримали його представники в судовому засдіанні, що відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину після смерті особи, якій не належала земельна ділянка, так як у спадкодавця призвіще "[PERSON]", а у відповідачів "[PERSON]", що вказує на неправильність оформлення свідоцтв, але це суперечить спадковій справі, яка була витребувана судом (а.с.129-145). Так державним нотаріусом при прийнятті заяви від відповідачів про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом було встановлено особи спадкоємців, відповідачів по справі, та факт прийняття ними спадщини після смерті їх батька, [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджується наявністю у них на руках державного акту на право приватної власності на землю, тим самим відповідачі отримали у спадок земельну ділянку свого батька відповідно до цивільного законодавства, що свідчить про безпідставність вимог позивача також в даній частині. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, але позивач в порушення даної статті не довів суду належними та допустимими доказами факт порушення відповідачами будь-якого його права. Відповідно до ст.З ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Позивачем в судовому засіданні не було доведено, який охоронюваний законом його інтерес був порушений відповідачами, а тому суд також вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed