Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого неодноразово збільшувала (а.с. 20, 33), та в обгрунтування якого вказала, що працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера з 01.10.2007р. по 25.12.2013р. та була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку з самоліквідацією підприємства. Оскільки на день звільнення розрахунок з позивачем повністю не проведений, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь забогованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 8 198 грн. 80 коп., а також 48 750 грн. 13 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а всього - 56 948 грн. 93 коп. В судовому засіданні позивач позов підтримала з тих же підстав та просила позов задовольнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи та встановив, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно положень статті 116, ч. 1 статті 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою таких сум. У разі спору щодо розміру сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01.10.2007р. по 25.12.2013р. працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера згідно наказу №33-к від 01.10.2007р. (а.с. 11-14) та 25.12.2013р. була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку з самоліквідацією підприємства (а.с. 15). З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що заробітна плата за період з 01.10.2013р. по 25.12.2013р. виплачена не повністю, заборгованість складає 8 198 грн. 80 коп., тому, на підставі положень ст.117 КЗпП України, вказана заборгованість підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, середній заробіток за цей період складає : 340,91 грн. (середньоденний заробіток) х 143 (робочих дні) = 48 750, 13 грн. (а.с. 34). За таких обставин суд приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача є цілком обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі звільняються від сплати судового збору при подачі позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, які випливають з трудових правовідносин, тому суд стягує з ТОВ "Елкопласт-Укр" на користь держави 569 грн. 49 коп. судового збору.

Outcome: approved