Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, зареєстрованого у реєстрі за №2299 від 23.05.2011 р., виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на рухоме майно: транспортні засоби в сумі 367 965,92 грн. з [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк». Позивач посилається на ті обставини, що виконавчий напис нотаріуса винесений на підставі Договору застави рухомого майна № 0823-ДЗ від 31.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 289, яким передане в заставу Закритому акціонерному товариству «Прокредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Прокредит Банк», рухоме майно, яке належить йому - заставодавцю на праві власності: І. Транспортний засіб: тип - сідловий тягач-Е, марка - ІVЕСО, модель - 440Е42, 1995 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. II. Транспортний засіб: тип - н/причіп бортовий-Е, марка - ПП, модель - ZRЕМВ N 263, 1995 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. IIІ. Транспортний засіб: тип - н/причіп бортовий-Е, марка - FRUЕНАUF модель - ТХ 34С, 1995 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. IV. Транспортний засіб: тип - н/причіп бортовий-Е, марка - ПР, модель - RОВUSТЕ, 1997 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. Вище вказаним виконавчим написом нотаріус запропонував відповідачу ПАТ «Прокредит Банк» задовольнити свої вимоги за рахунок майна, що належить йому позивачу Відповідач ПАТ «Прокредит Банк» пред'явив до виконання виконавчий напис до ВДВС Кам'янка-Бузького районного управління юстиції ГУЮ у Львівській області. Позивач вважає, що дії приватного нотаріуса [PERSON] щодо складення виконавчого напису є незаконними, оскільки зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», не доведено безспірність заборгованості за кредитним договором, а також із порушенням вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», за яким звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку, при цьому звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса цим Законом не передбачено. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, у зв'язку з чим Закон України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України підлягає застосуванню лише в частині, що йому не суперечить. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній до внесення змін згідно із Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг») звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому Законом, або в позасудовому порядку. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса на дату 23.05.2011 року Законом у зазначеній редакції не передбачалось. Позивач просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 2299 від 23.05.2011 року, винесеного на підставі Договору застави рухомого майна № 0823-ДЗ від 31.01.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 289, про звернення стягнення на рухоме майно таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача АТ «ПроКредит Банк» Грицик Н.В. у судове засідання 03.11.2014 року не з'явилась, про день та час розгляду справи сповіщена належним чином, неявка є повторною, просить суд розглядати справу за її відсутності, подала до суду письмові заперечення від 03.03.2014р., в яких зазначила: 1) Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 (надалі - Інструкція), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подауі документи підтверджують безслірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктом 286 Інструкції встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повилен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року. Із вказаних норм випливає, що заборгованість боржника визнається 'безспірною і не потребує доказування у випадку, коли подані для вчинення виконавчих написів документи, передбачені вказаним Переліком. Також відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 29.06.1999 року № -1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", для одержання виконавчих написів для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами нотаріусутюдаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Зазначений перелік документів є вичерпним, і розширеному тлумаченню не підлягає. 2) Згідно ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора), певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України укладений між сторонами договір е обов'язковим для виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Твердження Позивача про те, що згідно вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не визначено в переліку позасудових способів звернення стягнення вчинення виконавчого напису, не може бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що непідлягає виконанню, виходячи з наступного. Згідно статті 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, Заставодержателем було скеровано та Заставодавцями отримано повідомлення про виникнення заборгованості, в яких було чітко визначено 30-тиденний термін для погашення заборгованості та пропозиція прибути в банк для переговорів щодо можливої реалізації застави. Проте Заставодавцями було проігноровано дану вимогу банку, не погашено заборгованість, а тому банком прийнято рішення про використання позасудового способу звернення стягнення на предмети застави - вчинення виконавчого напису, встановленого у Договорах застави. 3) На виконання даних норм законодавства та умов Договорів застави, Заставодержатель скористався своїм право вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним та скерував Позичальникам вимоги про дострокове погашення кредитів, а Заставодавцям - повідомлення про виникнення заборгованості, які були отримані ними (вказані повідомлення, вимоги про дострокове погашення та докази їх отримання були долучені до заяв про вчинення виконавчих написів нотаріусу). Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти позову, надала письмові заперечення від 18.07.2014 р. та пояснила, що за правилом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Норма ст. 572 ЦК України визначає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави, згідно статті 576 ЦК України, статті 4 Закону України «Про заставу» може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Частиною 1 ст. 589 ЦК України встановлено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. Звернення стягнення на предмет застави, відповідно до ст. 590 ЦК України, здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Відповідно до ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року (зі змінами та доповненнями) (далі - Інструкція), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 1 вказаного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Банком було подано всі документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, заборгованість позивача е безспірною, а відтак приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис з повним дотриманням вимог чинного законодавства. На твердження Позивача, що при вчиненні виконавчого напису не було враховано положення ст. 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», де вказано, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, стверджую наступне. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна до яких належить не тільки застава, а й інші види обтяжень. Таким чином, на відміну від положень Закону України «Про заставу», Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» регулює загальні умови звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, до яких крім застави, належать також й інші обтяження. Відтак, не можна дійти висновку про те, що перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, передбачених статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є виключним. Так в силу частини 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Між тим, приписи статей 24 та 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не дають підстав для висновків про те, що сторони в договорі не можуть відступити від цих положень закону, І останні за своїм характером є імперативними. До того ж за змістом статті 20 Закону України «Про заставу», з-поміж інших, передбачено і такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як виконавчий напис, і ця норма закону не втратила сили з набранням чинності Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не зважаючи на внесення ним змін до інших законів, у тому числі і до Закону України «Про заставу». Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносинд на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Твердження позивача, що при вчиненні виконавчого напису не було враховано положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», вважаємо не обґрунтованими. Просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа ВДВС Кам'янка-Бузького РУЮ ГУЮ у Львівській області в судові засідання не з'являлась, про день та час розгляду справи сповіщена належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач станом на 11.05.2011 р. відповідно до Рамкової угоди № 0823 від 31.01.2008 року та Договору про надання траншу № 3.20267/0823 від 31.01.2008 року заборгував Публічному акціонерному товариству "ПроКредит Банк" 367 965,92 гривень: 1) 169 670,82 гривень - сума основного боргу; 2) 13 818,64 гривень - проценти по графіку; 3) 13 620,23 гривні - проценти за фактичне (неправомірне) користування простроченим капіталом; 4) 170 856,23 гривень - пеня нарахована за період з 20.05.2010 року по 11.05.2011 року. 5) Витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі - 1 700,00 гривень. Згідно Договору застави рухомого майна № 0823-ДЗ від 31.01.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого за № 289, кредитні зобов'язання забезпечені предметом застави - рухомим майном, яке належить позивачу - заставодавцю на праві власності: І. Транспортний засіб: тип - сідловий тягач-Е, марка - ІVЕСО, модель - 440Е42, 1995 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. II. Транспортний засіб: тип - н/причіп бортовий-Е, марка - ПП, модель - ZRЕМВ N 263, 1995 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. IIІ. Транспортний засіб: тип - н/причіп бортовий-Е, марка - FRUЕНАUF модель - ТХ 34С, 1995 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. IV. Транспортний засіб: тип - н/причіп бортовий-Е, марка - ПР, модель - RОВUSТЕ, 1997 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER]. ПАТ "ПроКредит Банк" надав приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу [PERSON] документи для одержання виконавчого напису для звернення стягнення на заставне майно. Приватний нотаріусу [PERSON] надала ПАТ "ПроКредит Банк" виконавчий напис, зареєстрованого у реєстрі за №2299 від 23.05.2011 р., про звернення стягнення на рухоме майно: транспортні засоби в сумі 367 965,92 грн. з [PERSON] в користь ПАТ «ПроКредит Банк». ПАТ «Прокредит Банк» пред'явив до виконання виконавчий напис до ВДВС Кам'янка-Бузького районного управління юстиції ГУЮ у Львівській області. Згідно із частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 20 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У частині першій статті 26 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, установлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин 23.05.2011 р.) наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин 23.05.2011 р., не передбачалось. Згідно із частиною другою розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальними відносно Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" для застосування до спірних правовідносин. Отже, положення Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII "Про заставу" у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2011 року, постановах Судової палати цу цивільних справах Верховного Суду України: від 12.06.2013 р. № 6-54цс13; від 09.07.2014 р. № 6- 89цс14. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року, який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, серед інших, внесено зміни до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року за № 1255-IV (спеціальний нормативно-правовий акт, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна). Якщо раніше заставодержателям необхідно було звертатись до суду з метою звернення стягнення на рухоме майно, так як лише рішення суду слугувало підставою для відкриття виконавчого провадження, вищезазначеними змінами виконавчий напис нотаріуса визначено як позасудовий спосіб звернення стягнення на рухоме майно.

Outcome: approved