Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт народження дитини [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження - Україна, Автономна Республіка Крим, місто Симферополь, у матері [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , уродженки с. Скалисте Бахчисарайського району, АР Крим, Україна, громадянки України, що зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , та батька [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , уродженця с. Поштове Бахчисарайського району, АР Крим, Україна, громадянина України, що зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що 29 листопада 2003 року між сином заявниці [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Поштівською селищною радою Бахчісарайського району Автономної республіки Крим. [INFO] у них народився син - [PERSON] , який є рідним онуком заявника. Внаслідок народження дитини [PERSON] . Бахчисарайським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 30 червня 2020 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Орган, який видав свідоцтво про народження, розташований на окупованій території України, а тому видане свідоцтво ним є недійсним та не створює правових наслідків. Без належної реєстрації акту цивільного стану народження [PERSON] , батьки дитини не можуть реалізувати свої батьківські права, оскільки реєстрація народження це одне із основних прав новонароджених і батьків. Заявник звернулась до Приазовського районного відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для отримання свідоцтва про народження дитини, але їй було відмовлено, так як нею для підтвердження факту народження онука пред`явлено свідоцтво про народження, яке є недійсним і не створює правових підстав, та рекомендовано звернутися до суду. Заявник в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просив розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Приазовського районного відділу ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено таке. [PERSON] заявниця по справі є матір`ю [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 червня 2018 року. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.11.2003 року, 29 листопада 2003 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Прізвище після одруження дружини було змінено на « [PERSON] ». Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , [INFO] народила сина [PERSON] , про що так званим «Бахчисарайським районним\~відділом запису\~актів цивільного\~стану Департаменту\~запису актів\~цивільного стану\~Міністерства юстиції\~Республіки Крим»\~на тимчасово\~окупованій території\~України було видано свідоцтво про народження від 30.06.2020 року. У свідоцтві батьком вказаний [PERSON] , місце народження м. Сімферополь АР Крим. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію місця проживання № [NUMBER] , виданого 04.07.2020 року на тимчасово окупованій території України так званим «Відділом з питань міграції ВМВС Росії по Бахчисарайському району», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Звернувшись до Приазовського районного\~відділу ДРАЦС\~Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро)\~ для отримання свідоцтва про народження дитини, заявник отримала відмову за № 214/21.9-97 від 10.08.2021 року, оскільки надане свідоцтво про народження дитини є недійсним і не створює правових підстав. А тому, їй необхідно звернутися до суду з заявою для вирішення даного питання. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9\~Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На підставі\~п.\~7\~ч.1\~ст.\~315\~ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Суд керується також положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно з п. 1\~ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд, як виняток, приймає до уваги дані про народження [PERSON] (дату, місце, дані про батьків), які зазначені у документах, виданих на окупованій території, а саме у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 30.06.2020 року та у свідоцтві про реєстрацію місця проживання №1388 від 04.07.2020 року. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно до ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Оскільки отримане заявником по справі та її сином свідоцтво про народження дитини є недійсним, то підставою для державної реєстрації народження дитини є виключно рішення суду про встановлення факту народження дитини в певний час. Відповідно до ч. 2\~ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Таким чином, з метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник, її син та її онук, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України.

Outcome: approved