Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

В січні 2015 року \~ПАТ КБ Надра звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості. В позові позивач вказує, що відповідно до кредитного договору від 11.12.2007 року № 778/П/99/2007-840, викладеного у новій редакції Додатковою угодою №1 від 28.10.2009 року, ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON]) О.М. кредит у тимчасове користування у сумі 47 504 долара США 21 цент строком до 11.12.2022 року на умовах сплати [PERSON] 12,39 % річних за користування кредитними коштами. Згідно договору [PERSON] зобовязана забезпечити повернення коштів, передбачених п.1.1.1 кредитного договору шляхом здійснення перерахування на рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок. Згідно умов договору позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п. 1.1.1 кредитного договору щомісячно до 12 числа поточного місяця. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 587,94 доларів США 94 центи. 11.12.2007 року був укладений договір поруки між позивачем та [PERSON], відповідно до якого поручитель [PERSON] безвідзивно і безспірно зобовязується відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору. Свою частину зобовязання, що виникло з кредитного договору відповідач [PERSON] не виконала. Позивачем було направлено вимоги відповідачам з пропозицією виконати взяті на себе зобовязання за неналежне виконання своїх обовязків. Проте, відповідачі не виконали пропозицію позивача. Станом на 21.07.2014 року відповідачі мають заборгованість за кредитним договором в сумі 38 462,12 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 448 298,81 грн. з\~ яких: заборгованість по основній сумі кредиту 36 579,31 доларів США, що в еквіваленті становить 426 353,51 грн.; заборгованість за відсотками 1 790,18 доларів США, що в еквіваленті становить 20 865,61 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором -\~ 44,02 доларів США, що в еквіваленті становить 513,08 грн.; штраф за порушення вимог кредитного договору - 48,61 доларів США, що в еквіваленті становить 566,60 грн. Оскільки відповідач [PERSON] добровільно не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ Надра заборгованість в розмірі 38 462,12 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 448 298,81 грн. за кредитним договором № 778/П/99/2007-840 \~від 11.12.2007 року \~ в примусовому порядку та покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору. 18.03.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області було винесено заочне рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON], на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» заборгованість за кредитним договором № 778/П/99/2007-840 від 11.12.2007 року, в сумі 38 462,12 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 448 298,81 грн. (чотириста сорок вісім тисяч двісті девяносто вісім гривень вісімдесят одну копійку). 10.04.2015 року за вх.. № 7928 на адресу Уманського міськрайонного суду надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення від 18.03.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості. В обґрунтування своєї заяви відповідач посилалася на те, що суд ухвалив заочне рішення без належного повідомлення [PERSON] про дату, час і місце проведення судового засідання. Відповідач вказує, що жодних судових повісток, повідомлень про розгляд справи судом вона не отримувала, також вона не отримувала ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками доданими до позову. Крім того, в заяві зазначено, що позивач звернувся з позовом до [PERSON] лише в січні 2015 року, тобто більше ніж через шість місяців після виникнення прострочення виконання зобовязання за кредитним договором від 11.12.2007 року. 07.05.2015 року Уманським міськрайонним судом було винесено ухвалу про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості та справу призначено до розгляду в загальному порядку. 15.04.2015 року за вх..№ 7928 на адресу Уманського міськрайонного суду надійшла заява від [PERSON] про перегляд заочного рішення від 18.03.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості. В своїй заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилалася на те, що 19.03.2014 року Уманським МС УДМС в Черкаській області її було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], а 26.03.2014 року Києво-Святошинським РВ УДМС України в Київській області було зареєстровано нове місце проживання за адресою: [INFO]. [PERSON] в заяві вказувала, що жодної повістки чи повідомлення про виклик до суду вона не отримувала. Крім того, відповідач зазначила, що ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками вона не отримувала. 07.05.2015 року Уманським міськрайонним судом було винесено ухвалу про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача ПАТ КБ «Надра», будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи,- в судове засідання не зявився. Однак на адресу суду подав клопотання про розгляд справи у відсутність представника [PERSON], позовні вимоги підтримують та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, - в судове засідання не зявилася. При цьому, 07.12.2017 року на адресу суду за вх. № 25451 від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання. 29.05.2015 року за вх.. № 11479 на адресу Уманського міськрайонного суду надійшло заперечення від представника відповідача [PERSON] [PERSON], в якому вказано, що жодних пропозицій, вимог від ПАТ КБ «Надра» на адресу [PERSON] не надходило, так само, як і не отримувала вона відповіді на заяву, що була подана відповідачем 01.12.2014 року, в якій містилося клопотання з пропозиціями щодо реструктуризації/погашення кредитної заборгованості. Представник відповідача вказує, що договором ( розділ 7) передбачено, що спірні питання за кредитним Договором підлягають врегулюванні шляхом переговорів. В запереченні вказано, що 28.04.2014 року [PERSON] звернулася до Голови НБУ та Голови правління ПАТ КБ «Надра» з метою реструктуризації іпотечного кредиту із врахуванням структурного фінансового становища на надала відповідні докази на підтвердження важкого матеріального становища. Представник відповідача також зазначає, що на неодноразові звернення до відповідних працівників ПАТ КБ «Надра» не було отримано жодного варіанту для вирішення проблеми. При цьому, 16.12.2015 року за вх.. № 25844 від представника відповідача [PERSON]- [PERSON] надійшла заява про припинення представництва згідно довіреності № 28 від 24.04.2015 року. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена по день та час розгляду справи, - в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. 29.05.2015 року за вх.. № 11478 на адресу Уманського міськрайонного суду надійшло заперечення від представника відповідача [PERSON]. [PERSON], в якому вказано, що письмових вимог від ПАТ КБ «Надра» на адресу [PERSON] не надходило. Крім того, в запереченні вказано, що ПАТ КБ «Надра» звернувся з позовом до відповідачів лише в січні 2015 року, тобто більше ніж через шість місяців після виникнення прострочення виконання зобовязання за кредитним договором від 11.12.2007 року. За таких обставин, він вважає, що відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України, порука за договором поруки від 11.12.2007 року є припиненою, оскільки позивачем предявлено вимогу до [PERSON] більше ніж шість місяців від дня виникнення прострочення виконання позивальником забезпеченого порукою зобовязання. При цьому, 16.12.2015 року за вх.. № 25843 від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про припинення представництва згідно довіреності № 26 від 24.04.2015 року. Представник відповідачів [PERSON], будучи належним чином повідомлений по день та час розгляду справи, - в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, за час провадження по справі, після скасування заочного рішення, справа неодноразово відкладалася. Так, 10.07.2015 року за вх.. № 14265 на адресу Уманського міськрайонного суду від представника відповідачів надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у звязку з неможливістю зявитися в судове засідання. 31.12.2015 року за вх.. № 26860 на адресу Уманського міськрайонного суду від відповідача [PERSON] надійшла телеграма про відкладення розгляду справи на іншу дату, оскільки вона особисто має намір бути присутньою у судовому засіданні. 04.02.2016 року за вх.. № 2662 на адресу Уманського міськрайонного суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження по справі, оскільки 30.12.2015 року [PERSON] було подано позовну заяву до ПАТ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим. В клопотанні вказано, що ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 18.01.2016 року було відкрито провадження по вищевказаній справі. 09.02.2016 року розгляд справи було відкладено, у звязку з неявкою сторін по справі. 04.05.2016 року в судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON], не зявилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Однак, на адресу суду подали заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність за участю одного із їх представників уповноважених довіреністю. При цьому, представник відповідачів в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, місце і час проведення судового розгляду і про причини неявки суд не повідомив. Однак, 05.05.2016 року за вх. № 12383 від представника відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Одночасно, 04.05.2016 року ухвалою Уманського міськрайонного суду провадження у\~ цивільній справі № 705/192/15ц; 2/705/80/16 за позовом\~ ПАТ КБ "Надра" до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості було зупинено, оскільки суддею Шевченківського районного суду м.Києва Волошиним В.О. було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАБ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим. 15.12.2016 року рішенням Шевченківського районного суду м.Києва позов [PERSON] до ПАБ КБ «Надра» про визнання договору поруки припиненим було залишено без задоволення. При цьому, в рішенні Шевченківського районного суду м.Києва від 15.12.2016 року вказано, що 07.10.2014 року (в межах шести місяців) відповідачем було надіслано позивачці вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом станом на 21 липня 2014 року, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, у вищевказаному судовому рішенні зазначено, що суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Доводи сторони позивача, які стали основою для подання позову, з приводу не надіслання вимоги банком спростовуються матеріалами справи, а саме, повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому дані доводи є безпідставними та необґрунтованими. 05.04.2017 року ухвалою Апеляційного суду м.Києва апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.12.2016 року було залишено без змін. Згідно наказу № 64-В від 10.05.2017 року «Про надання частини основної відпустки голові суду [PERSON]В.», на підставі ч.3 ст. 24, ст. 136 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», - суддя Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. перебувала у щорічній основній відпустці з 25 травня 2017 року по 22 червня 2017 року. 29.06.2017 року на адресу Уманського міськрайонного суду з Шевченківського районного суду м.Києва надійшло належним чином завірені копія рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.12.2016 року та копія ухвали Апеляційного суду м.Києва 05.04.2017 року. Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду від 04.09.2017 року провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до [PERSON], [PERSON] про\~ стягнення заборгованості було відновлено. Згідно наказу № 132-В від 17.08.2017 року «Про надання додаткової відпустки [PERSON]В.», на підставі ст. 136 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», - суддя Уманського міськрайонного суду Мазуренко Ю.В. перебувала у щорічній додатковій відпустці з 11 вересня 2017 року по 25 вересня 2017 року. 01.11.2017 року на адресу Уманського міськрайонного суду за вх..№ 22367 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона 06.11.2017 року перебуватиме у відрядженні в іншому місті. 07.12.2017 року на адресу суду за вх. № 25451 від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання, оскільки вона має намір особисто бути присутньою в судовому засідання. Таким чином, проаналізувавши систематичність неявки в судові засідання відповідачів та їх представника, суд приходить до висновків, що\~ відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином неодноразово повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, однак зловживаючи своїми правами у судові засідання вони не зявлялися і доказів з приводу поважності причин неявки в судові засідання, які були б оформленні належним чином жодного разу не надавали. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таку поведінку та відношення до своїх процесуальних прав та обовязків зі сторони відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд розцінює як прояв повного правового нігілізму, тобто, деформаційного стану правосвідомості особи, який характеризується усвідомленим ігноруванням вимог закону, цінності права, зневажливим ставленням до правових принципів, спрямованих на затягування розгляду справи. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідачів. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON]) О.М., [INFO], уклала кредитний договір № 778/П/99/2007-840 від 11.12.2007 року, викладений у новій редакції Додатковою угодою №1 від 28.10.2009 року,\~з ВАТ КБ «Надра» за яким отримала кредит у тимчасове користування у сумі 47504,21 доларів США до 11.12.2022 року на умовах сплати 12,39 % річних за користування кредитними коштами. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] умов кредитного договору, 11.12.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого остання безвідривно і безспірно зобовязалася відповідати перед\~ банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань згідно кредитного договору. На вимоги позивача з пропозицією виконати взяті на себе зобовязання відповідачі не відреагували, борг не погашають. Станом на 21.07.2014 року ( заяви про уточнення та/або зміну позовних вимог позивачем на адресу суду надіслано не було) заборгованість за кредитним договором у відповідачів складає 38 462,12 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 448 298,81 грн. з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 36 579,31 доларів США, що в еквіваленті становить 426 353,51 грн.; заборгованість за відсотками - 1 790,18 доларів США, що в еквіваленті становить 20 865,61 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором - 44,02 доларів США, що в еквіваленті становить 513,08 грн.; штраф за порушення вимог кредитного договору - 48,61 доларів США, що в еквіваленті становить 566,60 грн. Отже, до стягнення \~з відповідачів підлягає заборгованість у сумі 448 298,81 грн. 24 квітня 2014 року [PERSON] було подано заяву Голові правління ПАТ КБ «Надра», в якій зазначено про добросовісне виконання договірних зобовязань на протязі 8 років; про неможливість на даний час в повному обсязі виконувати договірні зобовязання; [PERSON] було запропоновано варіанти, які дають можливість відповідачу в повному обсязі виконувати свої зобовязання за іпотечним договором; запропоновано [PERSON] встановити лояльні умови здійснення виплат по кредиту ( а.с.135). 28 квітня 2014 року ( вх..№ 20676) [PERSON] було подано заяву Голові правління ПАТ КБ «Надра» щодо реструктуризації боргу із зазначенням доказів, що позичальник не в змозі забезпечувати виконання умов первинного кредитного договору. Крім того, відповідачем у заяві запропоновано [PERSON] декілька варіантів умов реструктуризації боргу (а.с.136-137). 01.12.2014 року ( вх.. № 57123) [PERSON] було подано заяву Голові правління ПАТ КБ «Надра» про реструктуризацію боргу. 27.05.2014 року ( вих..№ 47-606/26190) та 28.05.2014 року ( вих.. № 47-606/26391), на адресу [PERSON], було надіслано з Національного банку України листи, в яих вказувалося, що НБУ розглянув заяви [PERSON] від 18.04.2014 року та від 24.04.2014 року та [PERSON] було повідомлено, що у НБУ створено робочу групу з підготовки механізмів помякшення негативних наслідків впливу девальвації національної валюти на виконання позичальниками зобовязань перед банком за кредитами в іноземних валютах, до складу якої входять представники НБУ та банків України (а.с.141-142, 143-144). 14.08.2014 року (вих.. № 47-606/44543), на адресу [PERSON], було надіслано з Національного банку України лист про кредитні відносини, в якому зазначено, що НБУ повторно розглянув звернення [PERSON] від 08.07.2014 року, яке надіслане Адміністрацією Президента України листом від 10.07.2014 року № 22/028757-10П, щодо проблем у кредитних відносинах із ПАТ КБ «Надра». В листі вказано, що пропозиції щодо врегулювання на законодавчому рівні питання про мінімізацію негативних наслідків інфляції національної валюти для громадян України, які мають невиконанні зобовязання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті, укладеними з фінансовими установами та банками України, опрацьовуються у робочій групі при Комітеті з питань фінансів і банківської діяльності ВРУ (а.с.139-140). Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір, відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 02.10.2014 року на адресу відповідачів [PERSON] було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, однак згідно поштових повідомлень листи повернулися відправнику за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа\~ (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (позика), якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами\~ ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу\~ до встановленого договором строку закінчення виконання останнього вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст. 628 ЦК України). Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ч.3 ст. 631 ЦК України). Аналогічна правова позиція визначена і в спільній постанові судових палат у\~ цивільних та господарських справах ВСУ від 23.09.2015 р. у справі № 6-1206цс15, згідно якої, згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві\~ позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому (позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках та на умовах, встановлених законом, оскільки кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті. Це також зазначив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.12 постанови №5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами закону при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,- якщо кредит правомірно виданий в іноземній валюті та позивач просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст.533 ЦК України. В забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за Кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір поруки від 11.12.2007 р.. Відповідно до умов Договору поруки [PERSON] на добровільних засадах поручається перед [PERSON] щодо виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін, умови повернення та сплати яких встановлюється Кредитним договором. Відповідно до положень п. 1.1 договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору, в тому числі: повернути до 11 грудня 2022р. кредит у сумі 47504,21 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, сплатити інші платежі та можливі штрафні санкції. Пунктом 1.2 договору поруки визначено, що поручитель повинен виконати зобов'язання перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Положеннями п.2.4. Договору поруки від 11.12.2007 року визначено, що повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано поручителю особисто. Згідно із ч. 1 ст.\~553, ч. 1 ст.\~554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання. \~Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Відповідно до ч. 2\~ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Положеннями ч. 4\~ст. 559 ЦК України, передбачено, щопорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24\~Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012р. № 5, відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі\~статтею 526 ЦК\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4\~ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як вбачається із матеріалів справи, останній платіж по кредитному договору був здійснений третьою особою 28 березня 2014р. Відповідно до положень п. 1.1.1 кредитного договору (в редакції згідно умов додаткової угоди № 1) позичальник вносить черговий платіж щомісячно до 12 числа поточного місяця. Отже, строк виконання основного зобов'язання згідно умов кредитного договору починає відраховуватися з 13 квітня 2014р. В свою чергу, 02 жовтня 2014р. (в межах шести місяців) відповідачем було надіслано позивачці вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом станом на 21 липня 2014р., що підтверджується матеріалами справи. Отже, за умови пред'явлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобов'язання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється лише тоді, коли кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Таким чином, кредитор змінивши строк виконання основного зобов'язання повинен був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців з цієї дати, що й було своєчасно зроблено банком в межах шестимісячного строку. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14 та постанові від 17.09.2014 у справі № 6-125цс14. Отже, оскільки кредитор, користуючись своїм правом, змінив строк виконання основного зобов'язання і в шестимісячний строк, визначений законом, пред'явив позов до поручителя, то у відповідності до ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука не може вважатися припиненою. Як вбачається, оскільки зобов'язання позичальник не виконував, [PERSON] реалізував передбачене ч. 2\~ст.1050 ЦК України\~та п.п. 2.1 - 2.3 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання та відповідно змінив строк виконання основного зобов'язання. Зважаючи на те, що [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області\~\~з позовом у січні 2015 року (а.с.30,31-34), останній не втратив свого суб'єктивного права вимоги, яке існувало, оскільки пред'явив позов в строки та порядку передбаченому кредитним договором та в межах строку дії поруки. Крім того, позичальник зобов'язався повертати кредит щомісячними платежами\~\~до\~\~2022 року, а тому поручитель несе відповідальність за кожен щомісячний платіж і порука не може бути припиненою. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки\~ст. 60 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст.\~27,\~46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до\~статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Суд критично оцінює твердження відповідачів про те, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, крім того, доказів на підтвердження погашення суми більшої, ніж зазначено в розрахунку боргу відповідач не наводить, в запереченні також відсутні докази чи альтернативні розрахунки, які б свідчили про іншу суму заборгованості відповідача за кредитним договором перед [PERSON]. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення в повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Тому документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем при подачі позовної заяви повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial