Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

18.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Бердянського відділення АТ «Укрсоцбанк», виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області в особі державного реєстратора Ільющенкова Сергія Олександровича, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання договорів припиненими, скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, відновлення права власності, а також із заявою про забезпечення позову. Ухвалою суду від 20.12.2018 року було задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт та заборонено ПАТ «Укрсоцбанк» і органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно (державним реєстраторам, нотаріусам, тощо) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (код ЄДРПОУ 00039019) на підставі рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 44343581 від 30.11.2018р. про реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності від 28.11.2018р. (номер запису про право власності 29195421). Ухвалою суду від 26.12.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано строк для усунення виявлених судом недоліків. Ухвалою суду від 11.01.2019 року відкрито провадження у справі. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що він разом з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS] . Між ним та АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ від 09.07.2008 року, Додаткова угод №2 від 16.07.2009 року і Додаткова угода №3 від 19.02.2010 року про реструктуризацію, згідно з якими позивач зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти окремими частинами (траншами) зі сплатою 15,43%. річних в межах максимального ліміту заборгованості до 63676,52 доларів США та з кінцевим терміном повернення кредиту до 08.07.2023 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між банком та майновими поручителями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 09.07.2008 року укладено іпотечний договір №08-330/П/024-КЛ-І, за яким майнові поручителі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS] . Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.06.2011 року був задоволений позов ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернуто стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ., в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Укрсоцбанк" за договором кредиту № 08-330/П/024-КЛ від 09 липня 2008 року в загальному розмірі 604425,17 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 61201,52 дол. США, що в еквіваленті складає 484 879,07 грн. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності. Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Бердянського МУЮ Запорізької області від 15.06.2015 року було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду. У березні 2018 року позивач отримав повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, у якому містилися суми боргу, які не відповідають дійсності та є неправомірно нарахованими. В грудні 2018 року позивач дізнався, що 28.11.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Ільющенковим С.О. було прийнято рішення про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору іпотеки, в порядку ст. 35,36 Закону України «Про іпотеку». Позивач вважає ці дії незаконними, протиправними, такими що порушують його права, з наступних підстав. Відповідно до п. 4.6 Іпотечного договору № 08-330/П/024-КЛ-І від 09.07.2008 року встановлено, що іпотекодержатель, за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: п. 4.6.1 за рішенням суду, або п. 4.6.2. на підставі виконавчого напису нотаріусу; або п. 4.6.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки, або п.4.6.4. шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь- якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, або.4.6.5. шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмету іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмету іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленим ст. 6 Закону «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». У 2011 році банк скористався таким правом, обравши, згідно пункту 4.6.1 іпотечного договору спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки за рішенням суду, а Бердянський міськрайонний суд 20.06.2011 року прийняв відповідне рішення у справі за № 2-1475/11. Після цього намагання скористатися ще одним способом є незаконнім. Такі дії порушують права позивача, як споживача послуг банку. Позивач вважає, що відповідач, в обхід умов іпотечного договору, вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про іпотеку», незаконно заволодів житлом, яке належить позивачу та третім особам. Також позивач вказує на те, що відповідач всупереч вимогам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким визначено, що протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Але, відповідач не повідомляв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про намір набути право власності на предмет іпотеки, чим порушено пункт 6.2 Іпотечного договору та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. На це також не звернув увагу і державний реєстратор безпідставно зареєструвавши предмет іпотеки за банком. Крім того, позивач вказує на те, що кредитний та іпотечний договір є припиненими в силу ст. 653 ЦК України, якою встановлено, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Так, пунктами 3.3.9 - 3.3.10 та пунктом 4.4 Кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення. Банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.06.2011 у справі № 2-1475/11. Отже, кредитний договір є припиненим у зв`язку з закінченням строку його дії. Після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом та банк не мав права вимагати від позивача сплати відсотків та штрафних санкцій (додаток ) та, тим більше, здійснювати дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб шляхом прийняття предмету іпотеки у свою власність. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку»). Згідно із ч.1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Позивач просив суд: - визнати припиненим Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ, який укладений між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» 09 липня 2008 року; - визнати припиненим Іпотечний договір № 08-330/П/024-КЛ-І, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 09 липня 2008 року; - скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний № 44343581 від 30.11.2018 року про реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності від 28.11.2018 року ( номер запису про право власності 29195421) за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» код ЄДРПОУ 00039019 на квартиру [ADDRESS] ; - відновити право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . АТ «Укрсоцбанк» подало відзив, в якому проти задоволення позову заперечують. В обґрунтування заперечень вказують на те, що згідно із ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тобто посилання позивача про виключне право ПАТ «Укрсоцбанк» скористатися лише одним із способів захисту порушеного права є безпідставними та є виключно лише суб`єктивним тлумаченням Позивачем норм чинного законодавства та умов договору. Банк надіслав письмові вимоги усім іпотекодавцям, відповідні докази про це містять в матеріалах реєстраційної справи у державного реєстратора. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідне застереження міститься в п. 4.6 Іпотечного договору, яким встановлено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя. Позивач звернувся до суду з вимогою про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк». Між тим, позивачем було проігноровано те, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права. Такі правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 04.09.2018 року № 915/127/18, від 16.01.2019 року №79543762 (справа №755/9555/18). Крім того, відповідач посилається на те, що вимоги позивача про визнання припиненим договору про надання відновлювальної кредитної лінії є безпідставними. Статтею 598 ЦК України установлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За приписами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідач вказує на те, що п.4.4 Кредитного договору встановлює не строк припинення дії кредитного договору, а змінює строк користування кредитом у разі невиконання умов договору по поверненню кредитних коштів у встановлений договором строк і порядок. Позивач до цього часу кредитні кошти не повернув. Відтак підстав для визнання припиненим Кредитного договору та договору іпотеки не має, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд встановив таке. 09.07.2008 року між АКБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Укрсоцбанк" та [PERSON] був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ, за яким позивач зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти окремими частинами (траншами) зі сплатою 14% річних в межах максимального ліміту заборгованості до 59400,00 доларів США та з кінцевим терміном повернення кредиту до 08.07.2018 року ( а.с.15-20 т.1). Додатковою угодою №1 від 16.07.2009 року до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ були внесені зміни, зокрема встановлено проценти у розмірі 24% річних за Кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 08.07.2023 року (а.с.21-22 т.1). Додатковою угодою №2 від 16.07.2009 року до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ були внесені зміни, за якими встановлено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 15% процентів річних, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 63676,52 дол. США, встановлено графік зниження максимального ліміту заборгованості (а.с.23-24 т.1). Додатковою угодою №3 від 19.02.2010 року до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ внесено зміни до основного договору, встановлений залишок заборгованості за кредитом станом на дату укладення цієї додаткової угоди - 61201,52 дол. США, залишок заборгованості за нарахованими процентами - - 5203,14 дол. США. Встановлено процентну ставку за користування кредитними коштами - 15,43% річних (а.с.25). У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між АКБ "Укрсоцбанк" та майновими поручителями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 09.07.2008 року укладено іпотечний договір №08-330/П/024-КЛ-І, із внесеними до нього змінами на підставі договору №1 від 16.07.2009р. і договору №2 від 19.02.2010р., за яким майнові поручителі передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS] , яка належить позичальнику та майновим поручителям на праві приватної спільної часткової власності (а.с.26-32 т.1). Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.06.2011 року був задоволений позов ПАТ "Укрсоцбанк" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернуто стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру: загальною площею 61,1 кв.м. житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Укрсоцбанк" за договором кредиту № 08-330/П/024-КЛ від 09 липня 2008 року в загальному розмірі 604425,17 грн. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності (а.с.33-35 т.1). З інформації про виконавче провадження від 17.09.2019р. встановлено, що постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Бердянського МУЮ Запорізької області від 15.09.2015 року виконавче провадження було завершено, виконавчий документ повернуто стягувану на підставі п.9 ч.1 ст. 47 (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Як пояснили сторони, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки було зупинено на підставі ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Тобто рішення суду від 20.06.2011 року не виконано. ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» діє на час розгляду справи. 30.11.2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Ільющенковим С.О. було прийнято рішення про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору іпотеки, в порядку ст. 35,36 Закону України «Про іпотеку» (а.с.39). Що стосується вимог позивача про визнання припиненими Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ від 09 липня 2008 року і Іпотечного договору № 08-330/П/024-КЛ-І від 09 липня 2008 року, то суд приходить до такого. Позивач посилається на те, відповідач на підставі пункту п.4.4 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 09.07.2008 року, змінив строк користування кредитом, пред`явивши позов до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позов банку було задоволено, рішення суду пред`явлене до примусового виконання. Отже, позивач вважає, що договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 09.07.2008 року є припиненим у зв`язку з закінченням строку його дії. Оскільки договір іпотеки є похідним від основного зобов`язання, то він теж є припиненим. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Відповідно до пункту 4.4. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 09.07.2008 року встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього Договору, протягом не більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Згідно із п. 7.3 Договору цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. За приписами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.06.2011 року, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Укрсоцбанк" за договором кредиту № 08-330/П/024-КЛ від 09 липня 2008 року в загальному розмірі 604425,17 грн., було звернуто стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру: загальною площею 61,1 кв.м. житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішення суду до цього часу не виконано у зв`язку з дією ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заборгованість, яка була визначена рішенням суду від 20.06.2011 року в інший спосіб боржником не погашена. Тобто, Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-330/П/024-КЛ від 09 липня 2008 року до цього часу не виконаний. Відтак, підстави для визнання його припиненим відсутні. За правилами статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. За частиною першою статті 575 ЦК України та частиною першою статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Умови та підстави припинення іпотеки передбачені у спеціальному Законі України «Про іпотеку». У статті 17 цього Закону передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Позивачем заявлено вимогу про визнання припиненим Іпотечного договору від 09.07.2008 року у зв`язку з припиненням основного зобов`язання. Вимоги про визнання договору іпотеки припиненим з підстав набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки позивачем не заявлялися, тим більше він оспорює правомірність набуття предмета іпотеки у власність іпотекодержателя. Суд, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає справи у межах заявлених особою вимог. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання припиненим договору іпотеки з підстав припинення основного зобов`язання задоволенню не підлягають. Що стосується вимог позивача про скасування рішення державного реєстратора №44434581 від 30.11.2018 року про реєстрацію права власності на іпотечне майно за АТ «Укрсоцбанк» і відновлення за позивачем та третіми особами права власності на спірну квартиру, то суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що АТ «Укрсоцбанк» 28.11.2018 року подав до державного реєстратора виконкому Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. заяву про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] З наданої копії реєстраційної справи №1708538323104 (а.с.203-237 т.1) встановлено, що до заяви про державну реєстрацію права власності банком було надано державному реєстратору: Іпотечний договір №08-330/П/024-КЛ-І від 09.07.2008 року, договір №1 від 16.07.2009р. про внесення змін до Іпотечного договору, договір №2 від 19.02.2010р. про внесення змін до Іпотечного договору, п`ять повідомлень про вручення кур`єрського відправлення від 17.09.2018р., повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням №126/18 від 02.03.2018р. 28.11.2018 року державним реєстратором Ільющенковим С.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис про право власності: 29195421 на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , за АТ «Укрсоцбанк». Підставою внесення запису є рішення державного реєстратора від 30.11.2018 року про проведення державної реєстрації права власності на зазначену вище квартиру за АТ «Укрсоцбанк», з відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна ( а.с.224 т.1). Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про іпотеку» ( в редакції, яка булла чинною на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За змістом ч.1, ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. За приписами ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно із п. 4.6 Іпотечного договору встановлено, що іпотеко держатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.6.1. на підставі рішення суду, або 4.6.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса, або 4.6.3. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку», або 4.6.4. шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку», або 4.6.5. шляхом організації іпотеко держателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотек між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Аналізуючи зазначені вище норми ЗУ «Про іпотеку» та норми іпотечного договору, укладеного між сторонами 09.07.2008 року, суд приходить до висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин, АТ «Укрсоцбанк» мав право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору. При цьому, згідно із п. 4.6 Іпотечного договору, банк мав право на свій розсуд обрати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачений цим пунктом договору, або Закону. Банк скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись у січні 2010 року до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, який був задоволений судом ( Рішенням суду від 20.06.2011 року - а.с.33-35 т.1). Відтак банк, в порушення вимог п. 4.6 Іпотечного договору та ЗУ «Про іпотеку» безпідставно прийняв рішення про прийняття у свою власність предмета іпотеки. Щодо недотримання відповідачами вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиті в іноземній валюті", то суд приходить до такого. Конституційний Суд України, зокрема у своєму рішенні N 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Споживач- фізична особа, яка отримала кредит у іноземній валюті, не має впливу на здешевлення гривні, коливання валютного курсу, проте саме держава зобов`язана забезпечувати як дотримання прав усіх суб`єктів, так і баланс прав, у тому числі і прав кредитодавця та позичальника у кредитних правовідносинах. У зв`язку з фінансовими кризами, які мали місце в України в останні роки, держава цілеспрямовано вносила законодавчі обмеження, направлені на захист прав громадян України, зокрема щодо стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті та забезпеченими іпотекою, зокрема шляхом прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Закон N 1304-VII). Згідно з п.1 цього Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Представник банку вважає, що дія цього Закону не розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру) відбулося не у примусовому, а у договірному порядку, на підставі застереження, яке міститься у договорі іпотеки, а тому згода власника на його відчуження не потрібна. Однак з такими доводами суд не погоджується, адже ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» був прийнятий 03.06.2014 року, тобто після укладення сторонами договору іпотеки від 09.07.2008 року. Тобто дія цього закону розповсюджується на правовідносини, які виникли після набрання його законної сили. Зважаючи на те, що рішення про державну реєстрацію права власності за банком приймалося держаним реєстратором після прийняття цього Закону, відтак на відчуження майна мала бути отримана згода власника. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшуть або скасовують відповідальність особи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, її загальна площа становить 61,13 кв.м., вона є єдиним місцем проживання іпотекодавців. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Порядок проведення державної реєстрації прав встановлений у статті 18 Закону №1952-IV. Згідно із ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 1127 від 25.12.2015, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Досліджуючи реєстраційну справу №1708538323104 (а.с.203-237 т.1) судом встановлено, що до заяви про державну реєстрацію права власності банком було надано державному реєстратору п`ять повідомлень про вручення кур`єрського відправлення від 17.09.2018р. на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які відправлені ТОВ « Тамапол » і містять відмітку «отказ». З огляду на те, що повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням №126/18 датоване 02.03.2018р., то постає питання, що саме було відправлено на адресу іпотекодавців ТОВ «Тампол» 17.09.2018р. і яке відношення має до вказаних правовідносин це товариство. Таким чином, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав державний реєстратор, в порушення вимог ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не перевірив подані йому документи на відповідність їх змісту умовам іпотечного договору. Проте позивач, звертаючись до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний № 44343581 від 30.11.2018 року про реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності від 28.11.2018 року, обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного суду у постановах від 04.09.2018 року № 915/127/18, від 16.01.2019 року №755/9555/18 дійшла наступного висновку, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).» За таких підстав позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний № 44343581 від 30.11.2018 року про реєстрацію права власності та державну реєстрацію права власності від 28.11.2018 року за АТ «Укрсоцбанк», і вимоги про відновлення права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності на спірну квартиру не підлягають задоволенню, оскільки не є належним способом захисту прав. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Бердянського міськрайлнного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року, підлягають скасуванню після набрання цим рішенням законної сили. На підставі викладено,

Outcome: dismissed