Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] (далі - позивач за первісним позовом) звернулась до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач за первісним позовом) про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що в шлюбі сторони прожили з 04 вересня 2001 року до [INFO] . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області 31 травня 2018 року. За час спільного життя сторони придбали значну частину нерухомого та рухомого майна. Оскільки вирішити питання щодо поділу майна сторонам в досудовому порядку не вдалось, позивач за первісним позовом, в тому числі в уточнених позовних вимогах, просила суд: виділити у власність 1/2 частки приміщень у житловому будинку літ. «А» та у прибудові літ. «А1» і господарських будівлях, розташованих по [ADDRESS] , а саме: приміщень у житловому будинку літ. «А»: 1-1 коридор площею 4,93 кв.м., 1-2 житлову кімнату площею 10,08 кв.м.; 1-3 житлову кімнату площею 7,7 кв.м; 1-4 житлову кімнату площею 7,1 кв.м., а всього в житловому будинку площею 29,81 кв.м.; приміщень у прибудові літ. «А1»: 1-3 кухню площею 16,38 кв.м. Разом по будинку приміщень загальною площею 46,19 кв.м., в тому числі житловою площею 24,88 кв.м.; 59/100 частини сараю літ. «Б»; виділити у власність, 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0873 га розташованої під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а саме: земельної ділянки загальною площею 0,04365 га, у тому числі, 0,04300 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,00065 га земельної ділянки для спільного сумісного користування площею 0,873 га, розташованої по [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину витрат по спірних кредитних грошових зобов`язаннях в сумі 14102,71 грн, тобто 7 051,35 грн., а також стягнути судові витрати у справі. В свою чергу, в березні 2019 року [PERSON] (далі - позивач за зустрічним позовом) звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач за зустрічним позовом) про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскільки сторонами не досягнуто згоди на поділ рухомого майна подружжя, а щодо поділу нерухомого майна в Шаргородському районному суді наявний позов, він вимушений звернутись до суду для вирішення спору про поділ рухомого майна. Зазначені вище позовні заяви ухвалою суду від 15 березня 2019 року об`єднано в одне провадження. За наслідком підготовчого провадження у справі та судового розгляду позивач за зустрічним позовом - відповідач за первісним, погодився на варіант поділу нерухомого майна, запропонований позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним, заперечував щодо задоволення вимог у кредитних зобов`язаннях. Відповідно зменшених позовних вимог та заперечень на них, з масиву рухомого майна сторонами не досягнуто згоди лише щодо поділу: телевізора LG, супутникової антени, тюнера, холодильника VEKO, мультиварки, млинка, «Елікор-1». Поряд з цим, сторони заперечували щодо задоволення вимог пов`язаних з судовими витратами понесеними ними у цій справі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю, а [PERSON] - частковому задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, сторонами не оспорюються обставини щодо набуття рухомого та нерухомого майна, а також те, що воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підтвердження цих обставин судом досліджено матеріали справи та письмові докази у ній, які сторонами не оспорюються (т. 1, а.с. 6-42, а.с. 150-170). Поряд з цим судом досліджено висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи №2395/2396/2397/2423/19-21, згідно якої сторони погодились на виділ в натурі приміщень житлового будинку, господарських будівель, які входять до складу домоволодіння [ADDRESS] , відповідно до варіанту 1 додатку 1 експертизи (т. 2, а.с. 22). Щодо поділу земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , площею 0,0873 га, пропорційно часткам співвласників у праві власності, сторони дійшли згоди на поділ за варіантом 1 додатку 4, зазначеної вище експертизи (т. 2, а.с. 25). Зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, а також позиції висловлені сторонами, щодо поділу нерухомого майна, суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги позивача за первісним позовом необхідно задовольнити повністю, виділивши [PERSON] у власність 1/2 частки приміщень у житловому будинку літ. «А» та у прибудові літ. «А1» і господарських будівлях, розташованих по [ADDRESS] , а саме: приміщень у житловому будинку літ. «А»: 1-1 коридор площею 4,93 кв.м. вартістю 6004,00 грн.; 1-2 житлову кімнату площею 10,08 кв.м. вартістю 12275,00 грн.; 1-3 житлову кімнату площею 7,7 кв.м. вартістю 9377,00 грн.; 1-4 житлову кімнату площею 7,1 кв.м. вартістю 8646,00 грн., а всього в житловому будинку площею 29,81 кв.м. вартістю 36302,00 грн.; приміщень у прибудові літ. «А1»: 1-3 кухню площею 16,38 кв.м. вартістю 34252,00 грн. Разом по будинку приміщень загальною площею 46,19 кв.м., в тому числі житловою площею 24,88 кв.м.; 59/100 частини сараю літ. «Б» вартістю 17849,00 грн.; виділивши [PERSON] у власність 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0873 га розташованої під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а саме: земельної ділянки загальною площею 0,04365 га, у тому числі, 0,04300 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,00065 га земельної ділянки для спільного сумісного користування площею 0,873 га, розташованої по [ADDRESS] . Одночасно, суд доходить висновку, що позовна вимога стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину витрат по спірних кредитних грошових зобов`язаннях в сумі 14102,71 грн, тобто 7 051,35 грн, також підлягає задоволенню, оскільки підтверджена належними та допустими доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема, розрахунком, роздруківками з «Приват24», квитанціями АТ КБ «Приватбанку», довідкою від 12 липня 2018 року АТ «ОТП Банк». Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що кошти використовувались на користь сім`ї [PERSON] (а.с. 43-55). Дані правовідносини регулюються таким. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя, що відповідає правовій позиції ВСУ від 14 вересня 2016р. у справі № 6-539цс16. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про поділ рухомого майна подружжя, суд враховує позиції сторін, які дійшли згоди щодо такого поділу, однак не погодились щодо поділу телевізора LG, супутникової антени, тюнера, холодильника VEKO, мультиварки, млинка, «Елікор-1». Так, відповідно до вимог статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а їх частки у спільному майні - рівними, незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Таким чином, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і, зокрема, відноситься до категорії неподільних речей, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (правова позиція висловлена у постанові ВС від 13 лютого 2019 року у справі № 488/2603/14-ц). Зважаючи на вказане вище, суд доходить висновку про необхідність виділу у власність [PERSON] такого рухомого майна: ліжко двоспальне, темно коричневого кольору, м`який меблевий куток (диван 2x1,5м, 2 крісла, темно коричневого кольору), стілець офісний, чорного кольору, шафи 2 шт.,(полірована поверхня, темно-коричневого кольору), крісла 2 шт., (темно-коричневого кольору з малюнком), столик письмовий, DVD плеєр LG, стіл кухонний 1 шт., дриль ударний, бензопила «Kraisman», болгарка, мод.Є-21-12Б, сівалка ручна, виробник ТОВ «Юга-Сервіс», тачка садова, велосипед «Мустанг», електричний перфоратор «Bort» Germany, машинка для стрижки «Scarlett", електролобзик, ПЛЕ-65. Виділити у власність [PERSON] наступне нерухоме майно: меблева стінка для дитячої кімнати (салатового кольору, 2шафи+тумбочка, куткові полички, виробництва Україна), набір меблів для спальні (2-хспальне ліжко з матрацом, 2 приліжкові тумбочки, комод, тумбочка з дзеркалом), шафа з 2-ма висувними ящиками, білого кольору, диван (розкладний, зеленого кольору), килим, розміром 2 x 1,5 м, люстри 3 шт (2шт- 2-х рожкові, 1 шт- 3-х рожкова), стіл письмовий, меблева стінка кухонна (світлого кольору), стільчик м`який 2 шт., мікрохвильова піч «Saturn», стіл кухонний 1 шт, праска «Vinoleks», балон газовий 1 шт.. Залишити у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] : телевізор LG, супутникову антену, тюнер, холодильник VEKO, мультиварку, млинок «Елікор-1». Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. На підставі всього вищевказаного,

Outcome: partial