Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якості третьої особи [PERSON], про визнання права власності у частці в спільному майні подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 10 червня 1998 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом ІІ групи, та сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними був побудований житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 2 436 588 грн. 28 коп., та був придбаний автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, номер кузову [NUMBER], сірого кольору, вартістю на час звернення до суду 261 000 грн. 00 коп. Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], зареєстровано за відповідачем [PERSON] Також, під час шлюбу [PERSON] була приватизована земельна ділянка площею 0,2563 гектарів для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], був побудований за її власні кошти. Також, вона самостійно сплатила кошти на придбання автомобіля „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER]. На даний час відносини між подружжям [PERSON] погіршились, вони припинили шлюбні стосунки, однак добровільно розділити майно відповідач не бажає, тому позивач спочатку просила суд визнати за нею право власності в повному обсязі на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,2563 гектарів для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER]. Позивач та її представник просили суд врахувати, що син позивача [PERSON] є непрацездатним, визнаний інвалідом ІІ групи, потребує постійного лікування, яке необхідно проходити в м. Дніпропетровську. [PERSON] використовує автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], для того, щоб возити сина до лікарні, консультації, медичні процедури. Також, просили суд при вирішенні спору про поділ майна відступити від засади рівності часток подружжя та збільшити її частку майна, оскільки з нею проживають діти, а також непрацездатний повнолітній син. До того ж, автомобіль є неподільною річчю, [PERSON] має посвідчення водія, постійно використовує спірний автомобіль, тому вважає, що автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], може бути їй присуджений. Відповідач також проти цього не заперечує. Під час розгляду справи сторони [PERSON] та [PERSON] намагались укласти мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, відповідно до якої за [PERSON] визнається право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,2563 гектарів для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER]. В свою чергу, [PERSON] сплачує [PERSON] вартість 1/2 частини спільного майна подружжя, яке складається з житлового будинку, земельної ділянки та автомобіля, в сумі 1 436 500,00 грн. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 08 квітня 2014 року було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у визнані мирової угоди. Однак, [PERSON], з метою врегулювання спору щодо поділу майна подружжя, сплатила [PERSON] протягом лютого 2014 року - листопада 2014 року грошову компенсацію вартості половини спільно нажитого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в сумі 1 218 295,00 грн. У судовому засіданні 24 листопада 2014 року представник позивача просив суд прийняти дані обставини до уваги та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку площею 0,2563 гектарів для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS], та автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER]. При цьому позивач не заперечує сплатити відповідачу грошову компенсацію вартості половини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлений, про день розгляду справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, підтвердив той факт, що [PERSON] сплатила йому грошову компенсацію вартості половини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в сумі 1 218 295,00 грн. Не заперечує проти визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS], за умови стягнення з позивача на його користь грошову компенсацію вартості половини земельної ділянки в сумі 175 411,72 грн. (а.с.195). Представник третьої особи проти позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею право на все майно подружжя заперечив та пояснив, що в даному випадку будуть порушені інтереси [PERSON], оскільки на виконанні відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-3357-2011, виданий 01 червня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики з урахування індексу інфляції в розмірі 603 594 грн. 99 коп., три відсотки річних в розмірі 32 946 грн. 16 коп., судові витрати в розмірі 1820 грн. 00 коп., а всього до стягнення 638 361,15 грн. Під час здійснення виконавчих дій держаним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції було накладено арешт та заборонено відчуження майна, а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та автомобіля Lexus RX-350, державний номер [NUMBER], 2009 року випуску. Тому, представник [PERSON] вважає, що відповідач не має права розпоряджатися належним йому майном під час заборони на його відчуження. При цьому, представник третьої особи зазначив, що [PERSON] відповідно до вимог ст. 70 СК України має право на половину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Так, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] перебувають у шлюбі з 10 червня 1998 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом ІІ групи, та сина [PERSON], [INFO] (а.с.5,137,199,200). Під час шлюбу 18 березня 2002 року [PERSON] був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 010167, на підставі рішення Нікопольської міської Ради народних депутатів № 846 від 14 грудня 2001 року щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,2563 га, яка розташована на території: [ADDRESS]. Землю передано для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8070 (а.с.95). На даній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], подружжя [PERSON] побудували житловий будинок з надвірними будівлями, 23 січня 2008 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно САВ № 768718, видане виконавчим комітетом Нікопольської міської ради, та 23 січня 2008 року зареєстрував за собою право власності на даний житловий будинок з надвірними будівлями (а.с.11,12). У листопаді 2009 року подружжя [PERSON] придбали автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, номер кузову [NUMBER], сірого кольору, який був зареєстрований 03 листопада 2009 року на ім'я [PERSON] (а.с.10). Суд не може взяти до уваги довідку Нікопольської ОДПІ Дніпропетровської області Державної податкової служби № 20490/10/17-159 від 24.09.2012 про доходи [PERSON] як фізичної особи-підприємця за 2001-2012 роки (а.с.6), та доводи позивача [PERSON] та її представника в тій частині, що житловий будинок [ADDRESS] був побудований, а автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], був придбаний за особисті кошти [PERSON], оскільки згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). До того ж, відповідно до вимог ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Яких-небудь доказів згідно ст. 10 ЦПК України на підтвердження того, що кошти, за які був побудований спірний житловий будинок та придбаний автомобіль, належали [PERSON] особисто, позивачем та його представником суду не надано. Тому суд приходить висновку, що дані твердження позивача ґрунтуються на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить висновку, що сторони розпорядилися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що поділу між подружжям [PERSON] підлягає майно, наявне у них на час розгляду справи. Вирішуючи спір між подружжям [PERSON] про майно, судом встановлений обсяг спільного нажитого ними майна наявного час розгляду справи, а саме: - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], вартістю 2 436 588,28 грн.; - земельна ділянка площею 0,2563 га, яка передана для обслуговування житлового будинку 0,10 га та ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га, та розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 175 411,72 грн.; - автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, вартістю 261 000,00 грн. Вартість майна, що підлягає поділу, була визначена виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності (а.с.17-99), що відповідає положенням п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Суд проводить поділ майна подружжя відповідно до вимог ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що під час розгляду справи [PERSON] сплатила [PERSON] грошову компенсацію половини вартості житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в сумі 1 218 295,00 грн. (а.с.186-193), але суд вважає, що дані обставини не підтверджують домовленість подружжя [PERSON] про виділення у володіння, користування і розпоряджання позивача всього житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки, яка передана для обслуговування даного житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства; автомобіля „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], з наступних підстав. Так, судом встановлено, що на виконанні відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 2-3357-2011, виданий 01 червня 2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики з урахування індексу інфляції в розмірі 603 594 грн. 99 коп., три відсотки річних в розмірі 32 946 грн. 16 коп., судові витрати в розмірі 1820 грн. 00 коп., а всього до стягнення 638 361,15 грн. (а.с.106-111). Під час здійснення виконавчих дій держаним виконавцем відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції відповідно до вимог ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження" було накладено арешт та заборонено відчуження майна боржника [PERSON], а саме: житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та автомобіля Lexus RX-350, державний номер [NUMBER], 2009 року випуску. На час розгляду справи про поділ майна подружжя [PERSON] було відомо про арешт та заборону відчуження належного йому майна, тому він не міг розпоряджатися належній йому часткою в спільній сумісній власності подружжя. З урахуванням викладених обставин, суд приходить висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 0,2563 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], 2009 року випуску, являються спільною власністю подружжя [PERSON] та підлягають розподілу в рівних частках між чоловіком та дружиною. Судом не встановлені обставини, що мають істотне значення в розумінні вимог ч. 2 ст. 70 СК України, для відступу від засади рівності часток подружжя [PERSON]. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], зокрема автомобіля „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], який є неподільною річчю, суд приймає до уваги те, що син подружжя [PERSON] є непрацездатним, визнаний інвалідом ІІ групи, потребує постійного лікування в тому числі за межами м. Нікополя, та [PERSON] використовує даний автомобіль „Lexus RX 350" для того, щоб возити сина до лікарні, консультації, медичні процедури. Тому, враховуючи згоду відповідача [PERSON] про визнання права власності на автомобіль за [PERSON], суд вважає доцільним виділити позивачу автомобіль „Lexus RX 350", державний номер [NUMBER], стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію половини вартості автомобіля в сумі 130 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 3 326,30 грн. (три тисячі триста двадцять шість грн. 30 коп.).

Outcome: partial