Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради від 25 травня 1998 року садовому товариству передано у колективну власність земельні ділянки площами 0,8567 га. Місцерозташування земельної ділянки визначалось на підставі матеріалів інвентаризації по фактичному користуванню та відображено в зведеному плані земельних ділянок. Садовим товариством було розпочато процедуру приватизації цієї земельної ділянки. Тому вони набули прав власників на спірну земельну ділянку, яке підлягає судовому захисту. Згодом на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації відповідачам передано у приватну власність земельні ділянки. При цьому право товариства на ці ділянки не припинялось в установленому законом порядку. Надані земельні ділянки знаходяться в прибережній смузі, тому не можуть передаватись з цільовим призначенням для ведення особистого господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби. Крім того, відповідачі не були членами товариства, тому про передачу та незаконну приватизацію земельних ділянок товариству не було нічого відомо. У 2012 року відповідачі на спірних ділянках встановили паркан, який повністю перекрив доступ членам товариства до озера та пляжу, саме з цього часу товариству стало відомо про факт незаконної передачі земельних ділянок відповідачам [PERSON] та [PERSON] Просив суд визнати право колективної власності ГО СТ «Ромашка-1» на земельну ділянку площею 0,8567га, яка знаходиться за адресою: с. Лісне Києво-Святошинського району Київської області в межах, визначених зведеним планом земельних ділянок СТ «Ромашка-1», кварталу 55558, наданої безкоштовно на підставі рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради №51 від 25 травня 1998 року; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 31 від 19 січня 2005 року в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,1074га (кадастровий номер 3222488200:05:006:0221), розпорядження №32 від 19 січня 2005 року в частині надання [PERSON] земельної ділянки, та розпорядження №118 від 24 лютого 2007 року про видачу [PERSON] та [PERSON] державних актів на право власності на земельну ділянку; визнати недійсним державний акт на право власності серія ЯЗ №193657, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1074 га (кадастровий номер 3222488200:05:006:0221); визнати недійсним державний акт на право власності серія ЯЗ №193656, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1152 га (кадастровий номер 3222488200:05:006:0222); стягнути з відповідачів судовий збір пропорційно до позовних вимог. У судовому засіданні представник Громадської організації садівниче товариство «Ромашка-1» позовні вимоги підтримав на підставах та обставинах, зазначених в позовній заяві. Просив суд закрити провадження в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпоряджень Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 31 та № 32 від 19 січня 2005 року у зв'язку з відмовою від даних позовних вимог. Просив суд задоволити в решті позовних вимог. У судовому засіданні відповідач [PERSON], його представник, представник відповідача [PERSON] проти позову заперечували. Подали суду письмові заперечення. Просили відмовити в задоволенні позову як з підстав необґрунтованості, недоведеності, так і з підстав пропуску строку позовної давності. У судове засідання представник Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представник третьої особи Шпитківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явився. Направив суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 5 ЗК України, 1990 року, чинного на час передачі земельних ділянок садовому товариству, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогоспо-дарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Площа земель, що передаються у колективну власність, становить різницю між загальною площею земель, що знаходяться у віданні відповідної Ради і площею земель, які залишаються у державній власності (землі запасу, лісовий фонд, водний фонд, резервний фонд тощо) і у власності громадян. Землі у колективну власність передаються безплатно. Земельні ділянки загального користування садівницьких товариств поділу не підлягають. При розгляді справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради №83 від 16 травня 1988 року затверджено список громадян, які подали заяви про вступ до товариства; зобов'язано товариство «Ромашка» виконувати статут, правила користування земельними ділянками та порядок забудови садових ділянок. Відповідно до витягу з протоколу №8 загальних зборів членів СТ «Ромашка-1» від 02 травня 1998 року на зборах вирішено просити Шпитьківську сільську ради затвердити матеріали інвентаризації земель товариства «Ромашка-1» по фактичному користуванню загальною площею 2,8353га, передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 17 членам товариства площею 0,9608 га, передати безкоштовно в колективну власність земельні ділянки площею 0,8567 га (під вулицями, лісом, господарським блоком, дитячим майданчиком, охоронними зонами електромережі та труб поливної системи), що знаходяться в колективному користуванні, у відповідності зі складеними геодезкартінформатикою і зведеним планом земельних ділянок загального користування. Ст. 17 ЗК України 1990 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №51 від 25 травня 1998 року затверджено матеріали інвентаризації по фактичному користуванню - загальна площа садівничого товариства «Ромашка-1» - 2,8353 га; передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 17 членам садівницького товариства; передано безкоштовно у колективну власність земельні ділянки площею 0,8567 га (під вулицями, площами), що знаходяться в колективному користуванні членів садівницького товариства. Рішенням виконавчого комітету виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №54 від 25 травня 1998 року затверджено матеріали інвентаризації по фактичному користуванню - загальна площа садівничого товариства «Ромашка-1» - 2,8353 га, утому числі землі колективного користування - 0,8567 га, під садовими ділянками - 35 членів товариства - 0,9608 га, не приватизується 18 членами товариства - 1,0178 га; передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва 17 членам садівницького товариства «Ромашка-1» загальною площею 0,9608 га; передано безкоштовно у колективну власність земельні ділянки площею 0,8567 га (під вулицями, площами, лісом, господарським блоком, дитячим майданчиком), що знаходяться в колективному користуванні членів садівницького товариства. Відповідно до акту про встановлення і погодження меж землекористування садівничого товариства «Ромашка-1» від 12 листопада 1997 року були встановлені на місцевості межі землекористування СТ «Ромашка-1». Разом з тим, даний акт не підтверджує знаходження земельних ділянок відповідачів на території земель садового товариства. Ст. 22 ЗК України, 1990 року, передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Ст. 23 ЗК України 1990 року, передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. З поданого суду статуту громадської організації Садівницького товариства «Ромашка-1», п. 1.4, вбачається, що товариство створене в 1988 року, здійснює свою діяльність на земельній ділянці, наданій у безстрокове користування для організації колективного саду рішенням Київської обласної ради народних депутатів №301 від 27 жовтня 1987 року загальною площею 2,83 га, розташованої в сурочищі Лісне Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, кількість ділянок 34, розмір ділянок від 0,053 га до 0,12 га. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вказано, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. За ст. 125 ЗК України, в редакції до 2009 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. За ст. 126 ЗК України, в редакції до 2009 року, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Доводи представника позивача, що земельна ділянка вже була передана у власність товариства, виготовлялась технічна документація та документи, що посвідчують право власності суд до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів даним обставинам суду подано не було. Рішення виконавчого комітету та акт встановлення та погодження меж не підтверджують виникнення права власності на земельну ділянку площею 0,8567 га. Оскільки суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування, та не є розпорядником земель, тому суд відмовляє в задоволенні позову про визнання права колективної власності товариства на земельну ділянку площею 0,8567га. Ст. 35 ЗК України передбачено право громадян із земель державної або комунальної власності набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №118 від 24 лютого 2007 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва, членам садового товариства «Ромашка-1» в межах Шпитьківської сільської ради та передано у власність земельні ділянки [PERSON] площею 0,1074га та [PERSON] площею 0,1152га. 27 лютого 2009 року [PERSON] отримав державний акт серія ЯЗ № 193656 на право власності на земельну ділянку площею 0,1152га, яка розташована на території Шпитьквської сільської ради, СТ «Ромашка-1», Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер 3222488200:05:006:0222. 27 лютого 2009 року [PERSON] отримав державний акт серія ЯЗ № 193657 на право власності на земельну ділянку площею 0,1074га, яка розташована на території Шпитьквської сільської ради, СТ «Ромашка-1», Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер 3222488200:05:006:0221. П.2.4.7 статуту ГО СТ «Ромашка-1» передбачено, що члени товариства мають сплачувати вступні, членські і цільові внески. З поданих суду квитанцій вбачається, що [PERSON] та [PERSON] періодично сплачували на рахунок товариства цільові та інші внески, на ремонт центральної дороги з 2009 року. У судовому засіданні представник позивача стверджував, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] здійснювали спроби вступити до складу учасників садівничого товариства, але не отримали схвалення загальних зборів, подані квитанції є неналежним доказом сплати внесків, оскільки такі внески сплачувались лише в безготівковій формі. Разом з тим доказів цим обставинам та доказів на спростування тверджень відповідачів суду не надав. Оскільки передача спірних земельних ділянок відповідачам проведено відповідно до вимог законодавства, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїм вимог та на спростування доказів відповідачів, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині визнання розпорядження та державних актів недійсними та їх скасування. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що Держземінспекцією в Київській області, Дерджавною екологічною інспекцією в Київській області в 2009 року за зверненням членів СТ «Ромашка-1» проводилась перевірка дотримання вимог земельного, природоохоронного законодавства відповідачами при використанні земельних ділянок в с.Лісне СТ «Ромашка-1» (а.с.122-126). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач знав та про прийняття оскаржуваного розпорядження та отримання відповідачами державних актів на право власності на спірні земельні ділянки. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності або неможливості дізнатись про прийняття розпорядження та отримання державних актів, не заявлено клопотання про його поновлення, відповідач подав суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Згідно ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову. У судовому засіданні представник позивача подав суду заяву про відмову від позову в частині позовних вимог про визнання розпорядження №31 та №32 від 19 січня 2005 року незаконним та скасування. З поданої заяви встановлено, що позивачеві відомі наслідки відмови від позову, передбачені ст. 206 ЦПК України. За ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову та відмова прийнята судом. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі закриття провадження по справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Тому в частині позовних вимог про визнання розпорядження №31 та №32 від 19 січня 2005 року незаконним та скасування суд закриває провадження. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed