Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON], зазначивши третьою особою: ПрАТ "Київський страховий дім", в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь 91 389,12 грн. заподіяної майнової шкоди та 1000 грн. витрат на проведення оцінки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.06.2017 о 17 год.15 хв. по вул. А. Ахматової в м.Києві відбулася ДТП за участі автомобіля "Lexus RX 350", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля "Hyundai Accent", державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу. Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 25.04.2018 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 13.06.2017 позивач звернулася до ФОП [PERSON] та уклала договір № 413-ф/18 про проведення оцінки, на виконання якого оцінювачем було складено Звіт № 413-ф/18 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Hyundai Accent", державний номерний знак [NUMBER], відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 91 389,12 грн. За послуги проведення оцінки та оформлення відповідного звіту позивачем було сплачено 1000 грн. Таким чином, позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля, повинно бути відшкодовано суму матеріального збитку у розмірі 91 389,12 грн. та 1000 грн. витрат на проведення оцінки. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ "Київський страховий дім" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5021722. 18.07.2017 позивач подала заяву до ПрАТ "Київський страховий дім" про виплату страхового відшкодування, однак вказані виплати не відбулися. На даний час триває процес ліквідації ПрАТ "Київський страховий дім". Враховуючи те, що страхова компанія не виконує свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування, тому позивач просить стягнути заподіяну шкоду саме з відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2018 справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. 21.11.2018 відповідач [PERSON], в особі представника - адвоката [PERSON], подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено про те, що вимоги позивача не визнаються повністю виходячи із такого. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ "Київський страховий дім" відповідно до поліса № АК 5021722, а відтак зобов"язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем в результаті ДТП збитків, є страховик відповідача - ПрАТ "Київський страховий дім". Розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ "Київський страховий дім", так як полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн. Посилання позивача на процедуру ліквідації страхової компанії, як на підставу позовних вимог до відповідача, вважає безпідставним, оскільки відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі ліквідації страховика шкода потерпілому відшкодовується за рахунок фондів МТСБУ, крім того позивач не позбавлений права подати до ПрАТ "Київський страховий дім" заяву про включення її до реєстру кредиторів. 03.12.2018 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила про те, що про право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених для цього підстав. Відповідач не позбавлений права повернути свої кошти у страховика, де застрахована її цивільно-правова відповідальність після задоволення вимог позивача. Крім того, вказала про те, що позивач вичерпав всі можливі варіанти отримання страхового відшкодування від ПрАТ "Київський страховий дім", а тому звернення до відповідача є вимушеною законною вимогою. 17.12.2018 представником відповідача до суду подані заперечення на відповідь на відзив, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2018 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, а також просив стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 17 342,32 грн. Представник третьої особи ПрАТ "Київський страховий дім" у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомляв, письмові пояснення щодо позову або відзиву до суду не подавав, тому суд з урахуванням думки учасників процесу ухвали розглядати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 13.06.2017 о 17 год. 15 хв. по вул. А. Ахматової в м. Києві відбулася ДТП за участі автомобіля "Lexus RX 350", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], та автомобіля "Hyundai Accent", державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 25.04.2018 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення ( а. с. 9, 10). Постанова Дарницького районного суду м. Києва від 25.04.2018 набрала законної сили. За нормою ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю "Hyundai Accent", державний номерний знак [NUMBER], завдано технічних пошкоджень. 18.07.2017 [PERSON] звернулася до ПрАТ "Київський страховий дім" із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була прийнята страховою компанією, про що свідчить штамп ПрАТ "Київський страховий дім" на копії вказаної заяви (а. с. 14). Згідно Звіту № 413-ф/18 від 13.06.2017 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Hyundai Accent", державний номерний знак [NUMBER], вартість матеріального збитку складає 91 389,12 грн. (а. с. 23). Як вбачається з квитанції № 413-ф/18 від 29.08.2018, вартість експертного дослідження склала 1000 грн. (а. с. 41). На момент ДТП, яка сталася 13.06.2017 на вул. А. Ахматової в м. Києві, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] за договором обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК5021722 була застрахована у ПАТ "Київський страховий дім" (а. с. 13). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статтею 9, 22-31, 35, 36 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане суд погоджується з доводами представника відповідача, який заперечував проти відшкодування позивачу завданої шкоди відповідачем, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов'язок у межах суми страхового відшкодування. Таким чином, враховуючи те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ "Київський страховий дім", розмір завданої в результаті ДТП шкоди не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ "Київський страховий дім", визначений полісом, позивач звернулася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, вказана заява була прийнята, позивачу не було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тому суд вважає у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди відмовити. Вирішуючи клопотання представника відповідача щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 17 342,32 грн. суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] правнича допомога надавалась адвокатом [PERSON] та [PERSON] за договором від 08.11.2018 року (а. с. 68), згідно акту наданих послуг витрати відповідача на правничу допомогу під час розгляду справи в суді становлять 17 342,32 грн. Також представником відповідача надано опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом поза судовим засіданням та участь у судових засіданнях. Так, адвокат [PERSON] брала участь у судових засіданнях 21.11.2018 р., тривалістю 14 хвилин (а. с. 98-99), 18.12.2018 р., тривалістю 4 хвилини (а. с. 131) та 20.02.2019 р., тривалістю 83 хвилини, а адвокатом [PERSON] був підготовлений відзив на позовну заяву та заперечення на відзив та адвокатами проведено опрацювання судової практики . Разом з тим, у поданому до суду акті наданих послуг відсутні докази витраченого ними часу на здійснення зазначених у ньому послуг. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7000 грн. судових витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved