Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування якого зазначила, що вона передала в найм житлове приміщення - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору найма житлового приміщення № 2 від 18.11.2020 р. 10.12.2020 р. на свій рахунок, зазначений у договорі, отримала 1430,00 грн. (за 13 днів листопада 2020 р. - 430 грн. та грудень 2020 р. 1000 грн.). Після цього перерахувань не було. У грудні оновилися комунальні платежі, вона зробила перерахунок та сповістила відповідачку. До 20.12.2020 р. компенсації коштів за комунальні послуги не надійшла. 06.01.2021 р. [PERSON] телефоном сповістила її про те, що вона більше не мешкає у квартирі, а мешкає її колишній чоловік - [PERSON] , при цьому , відповідач порушила п.1.4, 2.3 договору «ціль найма - проживання наймонаймача та членів його родини крім неповнолітніх дітей, інвалідів. Без права прописки (реєстрації) та без права займатися підприємницькою діяльністю, без права передачі у суборенду». 14.01.2020 р. знов оновилися комунальні платежі за квартиру. Вона зателефонувала [PERSON] , який підтвердив, що мешкає у квартирі, пообіцяв заплатити за листопад та грудень 2020 р., проте компенсація так і не надійшла на рахунок. 25.01.2021 р. направила повідомлення про розірвання договору та претензію [PERSON] та [PERSON] 29.01.2021 р. звернулася до відділу поліції із заявою про виселення [PERSON] 30.01.2021 р. останній покинув квартиру, про що їй не повідомив, ключі не повернув. Просила зобов`язати [PERSON] відшкодувати вартість комунальних послуг за листопад-грудень 2020 р. та січень 2021 р. у сумі 5687 грн., кошти за найм житла за січень 2021 р. у розмірі 1000 грн. згідно п.3.1 та п.3.2 договору № 2 найма житлового приміщення від 18.11.2020 р., а також судовий збір у розмірі 908 грн. Заяви та клопотання сторін. Заяв та клопотань не надійшло. Процесуальні дії у справі. 25.02.2021 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 08.04.2021 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. [PERSON] на праві власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . 18.11.2020 р. [PERSON] уклала Договір № 2 найма жилого приміщення з [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Віповідно п.1.4 Договору ціль найма - проживання наймонаймача та членів його родини крім неповнолітніх дітей. Без права прописки (реєстрації) та без права займатися підприємницькою діяльністю, без права передачі у суборенду. Згідно п.1.5 члени родини, що мешкають у приміщенні - [PERSON] . Згідно п.3.1 Договору за користування наданим майном наймонаймач повинен протягом 10 днів звітного місяця перерахувати грошові кошти на картковий рахунок у ПриватБанку на ім`я наймодавача у розмірі 1000 грн. Додатково за найм наймонаймач повинен перераховувати грошові кошти за використану електроенергію, воду, опалення, газ, вивіз сміття, кабельне телебачення та інтернет, квартплату - не пізніше 20 числа наступного місяця згідно представлених квитанцій, фото документів, показників лічильників тощо. Згідно п.5.2.2.б Договору дострокове розірвання договору можливе у випадку несплати платежів, зазначених у п.3.1 договору більш ніж на 30 днів. Позивачем надані квитанції про оплату комунальних послуг всього у розмірі 5687,25 грн. за період листопад 2020 р. - січень 2021 р. Згідно наданої Претензії від 25.01.2021 р.,сума за комунальні послуги, не сплачені відповідачем складає: за листопад 2020 р. - 543 грн., грудень 2020 р. - 2627,13 грн., а всього 3170,13 грн. та за найм житлового приміщення за січень 2021 р. - 1000 грн. 29.01.2021 р. позивач звернулася до відділу поліції із заявою про виселення [PERSON] . Згідно наданої Претензії від 15.02.2021 р.,сума за комунальні послуги, не сплачені відповідачем складає: за листопад 2020 р. - 543 грн., грудень 2020 р. - 2627,13 грн., січень 2021 р. - 2517,12 грн., а всього 3170,13 грн. та за найм житлового приміщення за січень 2021 р. - 1000 грн. Таким чином, відповідач порушила свої зобов`язання за договором оренди жилого приміщення стосовно передачі квартири у суборенду та порушення строків сплати за оренду приміщення та комунальних платежів. Доказами в матеріалах справи підтверджені вимоги позивача про оплату комунальних послуг у сумі 5687 грн. та коштів за найм житла за січень 2021 р. у розмірі 1000 грн., а тому заява обґрунтована та підлягає задоволенню. При зверненні до суду із зазначеним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі „розумності строку". У справі «Dilipak and Karakaya v. Turkey» (№ № 7942/05, 24838/05, рішення від 04.03.2014 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що можливість для сторін взяти участь у судовому розгляді випливає з предмету та мети статті 6 Конвенції, взятої вцілому. Крім того, принципи змагальності судового процесу та рівності сторін, навряд чи можливі без участі сторін у розгляді. ЄСПЛ наголосив, що система Конвенції вимагає від договірних держав вживати необхідних заходів для забезпечення ефективного здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції. Це передбачає, насамперед, що особи, стосовно яких судові провадження були розпочаті, повинні бути проінформовані про цей факт. Таким чином, в контексті указаної справи ЄСПЛ вирішував питання, чи прийняла влада необхідні заходи для повідомлення одного із заявників про порушення судового розгляду, і чи відмовився останній від свого права; якщо ні, то чи міг заявник домогтися нового змагального розгляду відповідно до національного законодавства. З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення, а тому суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Згідно ч. 1ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ч. 1ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. В силу ч. 3 ст.815 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Приписами ч. 2 ст. 782 ЦК України передбачено, що у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. З наведених підстав, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved