Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

позивач [PERSON] та її представник - адвокат Гончар С.М. уточнили позовні вимоги та просять суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на користь позивача [PERSON] 32722 грн. 93 коп. завданої матеріальної шкоди та 30000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, а також стягнути з Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. та правничої допомоги в розмірі 9000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що 18.12.2017 позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено два договори на туристичне обслуговування щодо сімейної подорожі до Єгипту в період з 29.01.2018 по 05.02.2018. 19, 21 та 22.12.2017 згідно 4-х квитанцій до прибуткових касових ордерів позивачем були оплачені туристичні послуги на загальну суму 32722 грн. 93 коп.. Проте 29.01.2018 рішенням службової особи Державної прикордонної служби позивачу [PERSON] було відмовлено у перетинанні державного кордону у зв`язку із наявністю обмеження у праві виїзду за кордон згідно ухвали Шполянського районного суду від 18.12.2009, через що уся її сім`я не поїхала до Єгипту, а гроші, сплачені за договорами на туристичне обслуговування, втрачені. Завдано великого стресу позивачу та усій її сім`ї, особливо дітям. Як було в подальшому з`ясовано позивачем, ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.12.2009 її тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 05.05.2009 (судовий наказ № 2-н-61/09) про стягнення з позивача [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 19780 грн. 91 коп.. Позивачем з`ясовано, що порушення її прав допустив саме державний виконавець, не направивши до Державної прикордонної служби України копію постанови про закриття виконавчого провадження від 04.01.2013. Це стало відомо із листа Державної прикордонної служби України від 16.04.2018, що отриманий позивачем 20.04.2018. Саме з цього часу їй достеменно відомо про особу, яка порушила її право - відділ державної виконавчої служби. Таким чином, орган державної виконавчої служби не виконав свого прямого обов`язку та допустив порушення права позивача на вільний виїзд за межі України, через що постраждала вона особисто, і вся її сім`я включно із трьома малолітніми дітьми. Заподіяна позивачу майнова шкода полягає у втрачених нею коштах в сумі 32722 грн. 93 коп., які були сплачені позивачем за подорож до Єгипту. Договори на туристичне обслуговування не передбачають умови про повернення позивачу коштів за зірвану подорож з причин, пов`язаних із наявністю обмеження у праві на виїзд за межі України. Щодо моральної шкоди, завданої позивачу, то вона полягає у душевних стражданнях, нервовому потрясінні, пов`язаному зі зривом подорожі, на яку вся сім`я довго чекала, погіршенні сну позивача та загалом тривалому погіршенні настрою, у душевних стражданнях, викликаних пригніченим станом дітей позивача, які глибоко засмутилися через зірвану поїздку, а в подальшому сталися зміни в поведінці двох старших синів, що також негативно позначилося на позивачу. А на нервовому підґрунті в подальшому погіршився її стан здоров`я. Виходячи із вимог розумності та справедливості розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивач визначає в сумі 30000 грн. 00 коп.. Незаконною бездіяльністю відповідача було порушено особисте немайнове право позивача на свободу пересування. Таким чином, позивач бажає захисту свого порушеного права на свободу пересування та свого права власності на її кошти, втрачені нею внаслідок порушення такого права, шляхом відшкодування майнової та моральної шкоди, а тому позивач і звернулася до суду з даним позовом. Представник відповідача Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю, посилаючись на те, що згідно даних ЄДРВП (спецрозділ) 04.09.2012 на виконання до відділу ДВС надійшов судовий наказ №2-н-61/09, виданий Шполянським районним судом Черкаської області про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 19667 грн. 57 коп.. 04.09.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34150940. Для забезпечення виконання рішення суду 06.09.2012 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника. 12.09.2012 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. 04.01.2013 державним виконавцем винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту та постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.8 ч. 1 ст. 49. Вищезазначені відомості отримано із автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки інформація на паперових носіях інформації по виконавчому провадженню у відділі відсутня. Надати більш детальну інформацію відповідач не має змоги, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом трьох років, після чого знищуються. В автоматизованій системі виконавчого провадження, зокрема спецрозділі, який є архівною складовою частиною системи та містить відомості про виконавчі провадження, завершені до 2014 року, наявна інформація про прийняті державним виконавцем процесуальні рішення. Однак інформація про виконавче провадження є не повною, оскільки не містить відомостей про всі проведені виконавчі дії та документи (матеріали) виконавчого провадження. Таким чином, твердження позивача про те, що посадовими особами відділу ДВС не вжито заходів щодо зняття застосованих відносно боржника обмежень в ході примусового виконання рішення суду не може бути перевіреним. Представник відповідача Управління ДКС України у Шполянському районі Черкаської області в судове засідання не з`явився, від Управління ДКС України у Шполянському районі Черкаської області надійшло клопотання про розгляд даної справи у відсутності представника. У поданому відзиві начальник управління просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало, а тому нести відповідальності за шкоду, завдану діями інших суб`єктів. В управлінні відсутні повноваження по стягненню коштів з державного бюджету України на користь позивача, такі повноваження є у Казначейства. Представник відповідача ДКС України в судове засідання не з`явився, представник подав до суду відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави. Державні органи, як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вчиняло дій, що мали наслідком можливе завдання матеріальної та моральної шкоди, тому Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок дій інших державних органів. Суд, заслухавши позивача, її представника, представника відповідача Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області, позивача [PERSON] в якості свідка та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу Шполянського районного суду Черкаської області від 05.05.2009 із [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» було стягнуто заборгованість в сумі 19667 грн. 57 коп. за кредитним договором №116п/99/2008-980 від 14.03.2008 (а.с.8). Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18.12.2009 було задоволено подання відділу державної виконавчої служби Шполянського районного управління юстиції та тимчасово обмежено виїзд за межі України, без вилучення паспорта, [PERSON] терміном до виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Шполянського районного суду від 05.05.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ВА`Г КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором сумі 19780 грн. 91 коп. до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках (а.с.9-10). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру виконавчих проваджень від 29.01.2018 04.09.2012 виконавчий документ за виконавчим провадженням №34150940 з примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області №2-н-61/09 від 05.05.2009 надійшов до державного виконавця 04.09.2012 та 04.01.2013 виконавче провадження було закінчено у зв`язку з фактично виконаним рішенням, згідно з виконавчим документом (а.с.20-21). Відповідно до рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України від 29.01.2017 капітаном [PERSON] , як уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянці [PERSON] у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби відомостей, що зазначену особу відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 18.12.2009 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до ст.20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону (а.с.11-12). Відповідно до договорів на туристичне обслуговування №856980 та №941195 від 18.12.2017 та 18.12.2017 укладеними між ФОП [PERSON] «Турсубагент» з одного боку та [PERSON] «Турист» з іншого боку про те, що «Турсубагент» зобов`язується відповідно до замовлення Туриста й осіб, що слідують з ним, забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) Туристу, а Турист зобов`язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. Загальна вартість туристичних послуг становить 32722 грн. 93 коп. (а.с.13-15). Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 19.12.2017 та 21.12.2017 [PERSON] сплатила кошти ФОП [PERSON] за договорами на туристичне обслуговування №856980 та №941195 в сумі 32722 грн. 93 коп. (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.09.2015, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №1135. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.09.2012, виданим виконкомом Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №32. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.07.2009, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №856. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України від 16.04.2018 №184/Б-4683 постанова державного виконавця ВДВС Шполянського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 04.01.2013 ВП №34150940, винесена при примусовому виконанні судового наказу №2-н-61/09 від 05.05.2009, виданого Шполянським районним судом Черкаської області, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України (Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України) для виконання не надходила (а.с. 30). Відповідно до повідомлення Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 25.04.2018 №Б-505/9-24/2 04.01.2013 державним виконавцем Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, з`ясувати наявність факту направлення кореспонденції на адресу Державної прикордонної служби не вбачається можливим, оскільки відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом трьох років, після чого знищуються. Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем Шполянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області вжито заходи для відновлення постанови про закінчення виконавчого провадження №34150940 та надіслано на адресу Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання. В ході телефонної розмови з працівниками даного органу, встановлено, що застосоване відносно [PERSON] обмеження у праві виїзду за межі України, під час примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області № 2-н-61/09 від 05.05.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 19780 грн. 91 коп. станом на 25.04.2018 знято (а.с. 31-32). Відповідно до характеристики [PERSON] , виданою Мошнівською загальнооствітньою школою I-III ступенів Черкаської районної ради Черкаської області 29.03.2018, Глєб навчається у школі з першого класу. Протягом попереднього періоду навчання зарекомендував себе як старанний та здібний учень. Після зимових канікул Глєб повідомив радісну новину про довгоочікувану поїздку усієї родини на відпочинок до Єгипту. У цей період поведінка та успішність учня покращились, він перебував у передчутті дива (сподівався багато побачити, дізнатися), цікавився у ході бесід цією країною, самостійно відшукував цікаву інформацію в енциклопедії та рахував дні до від`їзду. Глєб був відсутній ушколі два дні, 29 та 30січня (батьки заздалегідь попередили про від`їзд на відпочинок), а тому його швидка поява у класі викликала здивування. Ще більше здивування та занепокоєння викликали зміни у поведінці дитини. Зазвичай жвавий та веселий, Глєб став пригніченим, спостерігалася підвищена тривожність та втрата довіри до дорослих людей, яка притаманна дітям його віку. Йому було важко сприйняти ситуацію, що склалася із поїздкою, та усвідомити той факт,що дорослі часто чинять нечесно та несправедливо. Такий стан хлопчика негативно вплинув на його успішність та стосунки із однокласниками (а.с.26). Відповідно до характеристика [PERSON] , вихованця старшої групи «Дзвіночки» ДНЗ «Лісова казка», виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) «Лісова казка» с. Мошни, Мошнівської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області, Макар відвідує дитячий садок «Лісова казка», старшу групу «Дзвіночки». В січні 29 та 30 2018 вихованця у дитячому садочку не було. Вихователі були повідомлені, що протягом тижня родина перебуватиме на оздоровчому відпочинку, що був довгоочікуваним подарунком на Новий рік для багатодітної сім`ї. Після повернення до дитячого садку 31 січня Макар, допитливий, жвавий хлопчик став на себе не схожий. Спостерігалися поганий апетит і труднощі зі сном вдень, інколи відстороненість від оточення, підвищена дратівливість. З часом все ніби владналося, але після стресової ситуації змінилося його ставлення до навчальних занять. Бажання йти до школи, пізнавати щось нове, стало просто зникати на очах. Спілкування у колективі діток стало іншим. Кілька разів виникали неприємні ситуації, в яких важко було розпізнати вчинки Макара (а.с.25). Відповідно до довідки №8 від 27.03.2018, виданою Черкаським районним центром первинної медико-санітарної допомоги Черкаської районної ради [PERSON] на диспансерному обліку при амбулаторії загальної практики сімейної медицини не перебуває. Зверталася за медичною допомогою до лікаря ЗПСМ с.Мошни 26.03.2018. Діагноз: астено-невротичний синдром, анемія І ст. (а.с.28). Відповідно до ч.1 та п.8, 9, 10 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У ч.1 ст. 33 Конституції України вказано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Право особи на свободу пересування закріплене також у ч.1ст. 313 ЦК України, за якою фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну; на здійснення цього права не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб. Аналогічні положення закріплені в п.2 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованогоУказом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973. Ст.64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Ст. 1 Закону закріплено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення, що й мало місце в даному випадку. Тобто право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено лише у виняткових випадках та у порядку чітко визначеному законом. Відносно процедури зняття тимчасового обмеження суд зазначає наступне. Спірні правовідносини врегульовано і нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження». Ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Судом встановлено, що на виконанні у Шполянському РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області знаходилось виконавче провадження № 34150940, з примусового виконання судового наказу Шполянського районного суду Черкаської області №2-н-61/09 від 05.05.2009 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» боргу в сумі 19780 грн. 91 коп.. 04.01.2013 державним виконавцем Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Обов`язковість виконання рішень, ухвал, постанов суду визначена положеннями ст. 124 Конституції України. Відповідно до ч.1,2 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 01.01.2013) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Відповідно до п.8 ч.1,2,3 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 01.01.2013) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених п.1-6,8,9,11-13 ч.1 цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.50 ЗаконуУкраїни "Провиконавче провадження" (у редакції від 01.01.2013) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 11.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції від 24.12.2012) у разі виконання боржником відповідних зобов`язань, у тому числі зі сплати аліментів, а також у зв`язку із закінченням виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов`язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю. На підставі викладеного вище слід дійти висновку, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв`язку з виконанням обов`язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. Виходячи з приписів вказаних вище норм права, вбачається, що державний виконавець зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню. Однак, як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області порушив встановлений порядок вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішень суду. Зокрема відповідачем у встановлений законодавством порядок та термін не було надіслано Державній прикордонній службі України копії постанови про закінчення виконавчого провадження, що призвело до заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди. Суд також звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів наданих представником відповідача відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на підтвердження неможливості надання оригіналів журналу вихідної кореспонденції та інших документів виконавчого провадження, а саме з копії акту про вилучення номенклатурних справ для знищення від 19.12.2018 року (а.с.167-170), то дані документи було знищено у період коли заявлені вимоги позивача перебували в провадженні судів і питання по суті не було ще вирішено. Ст.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У п.28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст.56 Конституції України, ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.1173,1174 ЦК України враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. З огляду на встановлені дослідженими доказами фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що внаслідок неналежного здійснення Шполянським РВ ДВС своїх повноважень під час примусового виконання рішення суду, позивач втратив належні їй кошти у сумі 32722 грн. 93 коп., які відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, підлягають відшкодуванню за рахунок держави. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Окрім того згідно ч. 1 ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Ч.2 ст.1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Ст.23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловленої 11.09.2013 (справа № 6-48 цс 13). Однак, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що державні виконавці в порушення вимог закону не здійснили для виконання рішення достатніх та необхідних заходів, передбачених законом. При цьому, виконавче провадження не було закінчено, водночас рішення суду було фактично виконано самим боржником. Таким чином, порушення закону з боку державних виконавців, їх бездіяльність призвели до тривалого невиконання рішення суду, в результаті чого права позивача були порушені, останній втратив можливість відпочити з сім`єю за кордоном. Все це негативно вплинуло на емоційний та психічний стан всієї родини, та не могло не спричинити моральні страждання, в зв`язку з чим останньому з вини державних виконавців була завдана моральна шкода. Суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Однак, на думку суду, розмір моральної шкоди, заявленої позивачем, є завищеним. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного. З урахуванням конкретних обставин справи, глибини, тяжкості та тривалості моральних страждань позивача та її сім`ї, наслідків незаконних дій відповідача, суд вважає, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 20000 грн. 00 коп.. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Конституційним судом України у рішенні від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 (про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ) визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений Постановою КМУ від 03.08.2011 №845. Відповідно до п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отже, стягнення зазначеної шкоди здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою. Відтак, державний виконавець не є окремим суб`єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - державної виконавчої служби. Тому відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. А тому, суд вважає за необхідним стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади на користь позивача [PERSON] 32722 грн. 93 коп. завданої матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача Шполянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. 00 коп, які стверджуються наявними в матеріалах справи належними доказами. (а.с.1, 199-201). На підставі ст.1, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 01.01.2013, ст.23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України та

Outcome: partial