Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач КП „Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, яке діє в своїх інтересах та від імені Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], який було уточнено в процесі судового розгляду (а.с.67-70) про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послугистаном на 01 серпня 2014 року у розмірі 8 901,38 грн., посилаючись на те, що відповідачем не виконуються зазначені зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, посилаючись на викладене у позові. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що суду не надано доказів обставин, що КП «Дирекція» є балансоутримувачем, управителем, виконавцем або виробником житлово - комунальних послуг, а саме підтвердження статусу у правовідносинах; не надано доказів підтвердження законності застосованих при розрахунку боргу тарифів та підстав їх застосування; відсутність між сторонами будь - яких договірних відносин про надання житлово - комунальних послуг з визначенням вичерпного переліку послуг і їх вартості; не вказані джерело походження та структура боргу. (а.с.24-29,101-102,141-142) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон). Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги поділяються за: 1) функціональним призначенням; 2) порядком затвердження цін/тарифів (ст.12 Закону). Відповідно до ст. 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Статтями 20,21 Закону, визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно з п. 5 ч. 3 ст.20 Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України віж 24 січня 2006 року № 45. Відповідно до ст. 25 Закону управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до розрахунку заборгованості за функціональним призначенням сума заборгованості складається з комунальних послуг та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому період заборгованості визначено позивачем з 01 грудня 2006 року по 01 січня 2014 року. Разом з тим, КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради" було створено 1 жовтня 2009 року на підставі рішення Деснянської районної у м. Києві ради № 16 від 18 лютого 2009 року та № 28 від 10 вересня 2009 року, а виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових споруд (одного із видів житлово-комунальних послуг) визначено лише з 1 жовтня 2009 року. На підставі рішення Київської міської ради від 27 жовтня 2011 року № 396/6612 змінено найменування КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради" на КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва. За таких обставин колегія суддів вважає, що КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва, як виконавець, має право ставити питання про стягнення заборгованості зі споживача лише за послуги з утримання будинку та прибудинкових споруд та лише, починаючи з 1 жовтня 2009 року, тобто з того часу, коли позивача було визначено виконавцем послуг з утримання житлового фонду. При цьому договір доручення № 1 від 1 серпня 2013 року, укладений між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва та КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянського району у м. Києві", не надає право позивачу в силу ст. 3 ЦПК України на стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 грудня 2006 року, які надавалися у цей період іншою юридичною особою. Отже, КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва, як виконавець, має право на стягнення з відповідачки заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкових споруд за період з 1 жовтня 2009 року по вересень 2013 року включно (з урахуванням винесеного судового наказу від 14 листопада 2013 року), розмір якої складає 5 521,12 грн. 14 листопада 2013 року Деснянським районним судом м. Києва винесено судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь КП «Дирекція» заборгованість за житлово - комунальні послуги у розмірі 9 953,27 грн. (а.с.30) 23 грудня 2013 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва скасовано судовий наказу від 14 листопада 2013 року. КП «Дирекція» подано до суду позов з вимогою про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги за період з 01.12.2006 по 01.01.2014. Є очевидним, що позовні вимоги у сумі 9 702,21 грн. не співпадають з вимогами, щодо яких на користь КП «Дирекція» був виданий судовий наказ. Тобто, позовні вимоги КП «Дирекція» стосуються періоду з 01 грудня 2006 року по 01 січня 2014 року, а вимоги, щодо яких був виданий судовий наказ від 14.11.2013 стосуються періоду з 01 грудня 2006 по 01 вересня 2013 року включно. Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст.96 ЦПК, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Таким чином, позовна заява щодо вимог на суму 9 702,21 грн. за період з 01 грудня 2006 року по 01 січня 2014 року була подана без отримання відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо саме цих вимог та без скасування судового наказу щодо саме цих вимог судом. 11 червня 2014 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва позовні вимоги КП «Дирекція в частині стягнення заборгованості за період з жовтня 2013 року по грудень 2013 року включно, - залишено без розгляду. Ухвала набрала чинності. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло (а.с.36) відповідач є власником кв. [ADDRESS], тому, відповідно до вимог ст.ст. 150, 156, 162 ЖК України остання зобов'язана сплачувати витрати по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та комунальні послуги, але цього не виконує, у зв"язку з чим має заборгованість. Відповідно до ст. 162 ЖК України власники квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору з організацією, яка обслуговує будинок, а також приймати участь у витратах по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідно до ч. 4 ст. 319, 322 ЦК України - власність зобов'язує і власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. В порушення зазначених норм закону відповідач належно не сплачує витрати на утримання будинку, прибудинкової території, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Зокрема, п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року встановлено, що власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов'язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найом чи оренду квартири, комунальні та інші послуги. Щодо обґрунтування суми заборгованості стороною позивача неодноразово надавалися уточнюючі розрахунки (а.с.11-12,33-34,71-72,130-132,152,158-164) Судом встановлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує за затвердженими в установленому порядку тарифами комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість. В судовому засіданні досліджувалися надані стороною відповідача квитанції, які свідчать про неповну сплату витрат за комунальні послуги та, зокрема, у квитанціях за 2011 рік наявні виправлення сум та сплачувався розмір витрат, визначений на власний розсуд. Деякі квитанції та проплати за певні місяці 2010 - 2013 р.р. взагалі відсутні. Тобто, відповідач користувалася наданими послугами і зобов'язана їх оплатити незалежно від того чи було укладено договір. Доводи відповідача про те, що між сторонами не було укладено будь - яких договірних відносин, а тому у позивача немає юридичних підстав для стягнення з нього коштів, не грунтується на вимогах закону, так як відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Неукладення договору про надання житлово - комунальних послуг між позивачем та відповідачем не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за такі послуги. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за період з 01 жовтня 2009 року по вересень 2013 року включно у розмірі 5 521,12 грн. за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території. (з урахуванням сплачених відповідачем сум) Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Outcome: partial