Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

У лютому 2018 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON], яка померла [INFO], та [PERSON], який помер [INFO], як між дружиною та чоловіком, та визнати за ним право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Афанасіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом, після смерті бабусі [PERSON], посилаючись на відмову Снігурівської державної нотаріальної контори в оформленні спадкових прав. Ухвалою суду від 10 квітня 2018 р. замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача Афанасіївську сільську раду Снігурівського району Миколаївської області. Учасники процесу у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача надав суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю (вх.№2054/18-вх. від 10.04.2018 р.). Відповідач згідно з поданою заявою просив справу розглядати в відсутність його представника, позовні вимоги визнав повністю. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного, суд ухвалив слухати справу у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази у матеріалах справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. З роз'яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008р. "Про судову практику у справах про спадкування" вбачається, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218, 1220, 1221, 1222, 1241, 1261, 1266 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов"язкова частка). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той із подружжя, який його пережив та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунках -уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Суд встановив, що [INFO] в с.Юр'ївка Снігурівського району Миколаївської області помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 27 вересня 2005 року секретарем Афанасіївської сільської ради Снігурівського району, за яким заповів [PERSON] земельну ділянку розміром 3,93 га. кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER], переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах території Афанасіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Снігурівською райдержадміністрацією 01 листопада 2002 року (а.с.120, 122,). На час смерті [PERSON] разом з ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON], що підтверджено довідкою Афанасіївської сільської ради №132 від 03 березня 2006 року (а.с.124). [PERSON] помер [INFO] в с.Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.18). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційної довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №51565071 від 13.04.2018 р. (а.с.138). У відповідності до ст.1241 ЦК [PERSON], як дружина спадкодавця, була закликана нотаріусом до отримання обов"язкової частки у спадщині, що становить 1/4 частину майна, зазначеного у заповіті (а.с.121). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.17). Родинні відносини між [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO], як між чоловіком та дружиною підтверджуються: свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 19 березня 1966 року Єлизаветівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис №3 від 19 березня 1966 року, згідно якого шлюб уклали (прізвища російською мовою) «[PERSON]» та «[PERSON]», прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с.30); свідоцтвом про народження батька позивача [PERSON] серії [NUMBER], виданого 07 вересня 1968 року Нововасилівською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області за актовим записом №50 від 07 вересня 1968 року (а.с.30), в графі мати зазначена російською мовою «[PERSON]»; довідкою Афанасіївської сільської ради Снігурівського району №347 від 13.02.2018 року, де в графі родинні відносини з померлим [PERSON] зазначено "дружина [PERSON]" (а.с.26) [PERSON], як спадкоємець за заповітом після [PERSON], спадщину прийняла, державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори їй 11 лютого 2009 року було видано свідоцтво про право на спадщину на ? частини земельної ділянки (а.с.125). Вказане підтверджено копією спадкової справи до майна померлого [PERSON], заведеної Снігурівською державною нотаріальною конторою 09 жовтня 2005 року (а.с.115-126). На успадковані 3/4 частини земельної ділянки [PERSON] отримала державні акти на право власності. У Державному земельному кадастрі від 15.12.2017 року згідно витягів НВ-4804226712017 (кадастровий номер [NUMBER]) площа ділянки №1-0,8021га; НВ-4804227772017 (кадастровий номер [NUMBER]) площа ділянки №2 - 0,1807га, є відомості про право власності померлого [PERSON] на земельні ділянки (а.с. 8-10, 11-13). Як встановлено з листа заступника начальника Відділу у Снігурівському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13 лютого 2018 року вих.№31/149-18 (а.с.22) зазначені земельні ділянки є 1/4 частками земельних ділянок загальною площею 3,93 га (ділянка №1-3,21га, ділянка №2-0,72га), які належали [PERSON] згідно державного акту серії [NUMBER]. Вартість земельних ділянок встановлена звітом про експертну грошову оцінку ФОП [PERSON] станом на 02.02.2018 року загальною ціною 34 103 грн (а.с.21). Вказані земельні ділянки (що є 1/4 частки) успадкувала [PERSON] після смерті свого чоловіка, однак право на спадщину не посвідчила та [INFO] померла. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її онук [PERSON], який у встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджено копією спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON], заведеної Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (а.с.43-75) та свідоцтвом серія [NUMBER] про народження [PERSON] (а.с.20) та свідоцтвом серія [NUMBER] про народження [PERSON] (а.с.19). Постановами державного нотаріуса Снігурівської державної нотаріальної контори від 19 та 23 січня 2018 року відмовлено у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з ненаданням витягу з Державного земельного кадастру про земельні ділянки за кадастровими [NUMBER], [NUMBER] загальною площею 3,93га, державна реєстрація якої була скасована відповідно до ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр", та не підтвердженням родинних відносин між бабцею [PERSON] та дідусем [PERSON] (а.с.15, 23). При цьому, спірна земельна площею 3,93 га належна [PERSON] за життя, фактично при оформленні уповноваженими державними органами спадщини була поділена між спадкоємцями на частки, у зв"язку з чим право спільної часткової власності на неї припинилося, земельним ділянкам було присвоєнням окремі кадастрові номери. Однак, факт виокремлення частини земельної ділянки не позбавляє позивача права на спадкування тієї частини окремо сформованої земельної ділянки, яка залишилася після смерті бабці. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті бабці [PERSON]; спадкодавець [PERSON] за життя мала право власності на ? частину вищезазначених земельних ділянок після смерті чоловіка [PERSON]; позивач не має можливості реалізувати своє право оформлення спадщини у позасудовому порядку. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати по справі суд виходить з такого. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач позов визнав (а.с.130). Позовні вимоги задоволено на 100 відсотків. При подачі позову позивач сплатив 704 грн. згідно квитанції №18 від 16.02.2018 р. (а.с.1) та 352 грн. 40 коп. згідно квитанції №10 від 27 лютого 2018 р. (а.с.33), всього 1056 грн.40 коп., з яких 50% , що становить 528 грн. 20 коп. підлягають поверненню позивачу на підставі ч.1 ст.142 ЦПК.

Outcome: approved