Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] , який є законним представником неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернувся з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Заяву обґрунтував тим, що він та його малолітні доньки постійно страждають від психологічного, економічного та фізичного насилля від [PERSON] , яка є колишньою дружиною заявника та матір`ю неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що [PERSON] з 2009 року страждає на психічне захворювання, вона поводиться неадекватно, виказує маячливі думки щодо переслідування та загрози з боку невідомих осіб та викрадення їх спільних дітей, піддає дітей систематичному психологічному насильству, яке полягає в нав`язуванні думки про спроби викрадення та загрози її вбивства, здійснювала спробу вивезти дітей за кордон та намагалася усунути батька від спілкування з доньками. Також вона переслідує дітей у школі намагається тиснути на них шляхом фізичного впливу, насильницького відібрання у дітей карток пропуску в школу. Діти відкрито бояться матір та не бажають спілкуватися з нею. Шлюб між заявником та [PERSON] було розірвано 08.08.2020 р. Діти проживають з [PERSON] . [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в свою чергу несе загрозу для оточуючих, а саме для малолітніх дітей, які в даному віці найбільш вразливі до чинників оточуючого середовища, що справляє негативний вплив на їх психоемоційний розвиток та стан здоров`я. У зв`язку із тим, що протиправні дії [PERSON] не припиняються заявник побоюючись за безпеку свого життя та своїх малолітніх дітей, просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 /шість/ місяців із відповідними заходами тимчасового обмеження її прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати та наближатися до місця спільного проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. До судового засідання з`явились заявник [PERSON] представник заявника адвокат Довженко О.Ю. Представник [PERSON] заяву підтримав, наполягав на її задоволенні. Заінтересована особа до судового засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про місце, дату, час судового засідання, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви з наступних підстав. 12 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції 19 липня 2012 року. Від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.07.2020р. по справі №523/17890/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 08.08.2020р. На сьогоднішній день діти проживають з [PERSON] , перебувають на його вихованні та повному матеріальному утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації. Діти разом зі батьком та його новою дружиною [PERSON] (за релігійними законами шаріату) проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 2009 року страждає на психічне захворювання, що підтверджується медичним висновком про стан психічного здоров`я [PERSON] . Наслідком неадекватної поведінки матері щодо дітей, стала наявність психічної травми у дітей, що підтверджено висновками дитячого психолога від 12.09.2020, згідно яких рекомендовано тимчасово утримати дітей від спілкування з матір`ю до проведення судово-психіатричної експертизи стану її психічного здоров`я, підтверджується висновками психологів, які долучені до матеріалів справи. Діти бояться мати, не бажають спілкуватися з нею, що підтверджується відеозаписом їх пояснень. Ще за період шлюбу, подружжя зверталось за медичною допомогою до психолога. Так, лікарем за результатами проведеної консультації наголошено на тому, що [PERSON] має прояви хронічного психічного розладу та потребує консультування та обстеження у лікаря-психіатра для можливості надання кваліфікованої медичної допомоги, у зв`язку з необхідністю виконання батьківських обов`язків, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит вих. №402 від 21.02.2019р. [PERSON] в період чергового загострення хронічного психічного захворювання, 25.05.2019 р., намагалась незаконно перетинати кордон України, керуючи автомобілем на контрольно-пропускному пункті митниці Придністровської Молдавської Республіки та умисно, ігноруючи законні вимоги про зупинку т/з здійснила наїзд на співробітника митної служби, що підтверджується постановою про відкриття кримінального провадження від 29.05.2019 р. 04.06.2019 р. ст. слідчим УСК м. Слободезя та Слободейського р-ну майором юстиції Константиновою І.Н. була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до акту ГУ РКБ (УИН-3 ГСИН МЮ ПМР) №45-С стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 03.07.2019 р. експертною комісією було встановлено, що [PERSON] страждає на психічні розлади з 2009 року та за результатами експертизи визнана такою, що може вважатися недієздатною. Експертним висновком встановлено, що [PERSON] виявляє ознаки органічного ураження ЦНС змішаного ґенезу з рідкими поліморфними, судомими пароксизмами та психічними епізодами. Про це свідчать дані анамнезу, дані об`єктивного огляду та експертного дослідження, що виявило уповільнений темп мислення, наявність уривчастих маячних ідей, порушення в емоційній сфері, судомний пароксизм за час перебування на експертизі. На підставі вищезазначеного, експертизою було встановлено, що [PERSON] в момент скоєння інкриміную чого їй діяння, страждала розладом психічної діяльності, що позбавляло її можливості керувати своїми діями та усвідомлювати суспільну небезпеку своїх дій, тому [PERSON] як душевно хвору, слід вважати неосудною. В період проведення дослідження, що в результаті було відображено в експертному висновку, зазначається, що 28.06.2019 р. о 10:00 у випробуваної розвинувся епілептичний припадок з втратою свідомості, тоніко-клонічними судомами, прикус язика та сечовиділення, що підтверджується актом ГУ РКБ (УИН-3 ГСИН МЮ ПМР) №45-С-19 від 03.07.2019 р. У вище згадуваному акті також зазначено про те, що в матеріалах кримінальної справи №2019310193 Слободзейського районного суду Придністровської Молдавської Республіки знаходиться протокол допиту свідка [PERSON] - матері [PERSON] , від 05.06.2019 р., в якому матір розповідає про стан психічного здоров`я [PERSON] - «в феврале месяце 2013 года, внезапно [PERSON] раздетая, как находилась дома, взяла маленьких девочек на руки, выбежала на улицу в мороз и кричала, что за ней кто-то гонется, хотят детей забрать». 26.05.2019 р. [PERSON] була поміщена в психіатричне відділення ГУ «Слободзейська ЦРЛ» з діагнозом «психомоторне збудження». В ході обстеження [PERSON] лікарем-психіатром був встановлений діагноз - «Біполярний розлад. Маніакальний епізод». Ухвалою Слободзейського районного суду ПМР від 20.08.2019 р. по справі №3/4-22/19 [PERSON] , [INFO] було вирішено перевести в психіатричний стаціонар спеціалізованого типу в умовах ГУ «Республіканська психіатрична лікарня» МЗ ПМР, с. Вихватинці, Рибницького р-ну, ПМР, що підтверджується ухвалою Слободзейського районного суду ПМР від 20.08.2019 р. по справі №3/4-22-19. З матеріалів справи вбачається, що на сьогоднішній день, [PERSON] є засудженою в кримінальному провадженні за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 315 КК ПМР (Застосування насильства відносно представника влади), у зв`язку з чим перебувала на примусовому лікуванні в ГУ «Республіканська психіатрична лікарня» МЗ ПМР, с. Вихватинці, Рибницького р-ну, ПМР, що свідчить про її суспільну небезпеку. Однак вона закінчила примусове лікування та повернулася до Одеси, почавши знов вчиняти насильницькі дії щодо заявника та його малолітніх дітей. Почала таємно (на її думку) спостерігати за місцем мешкання заявника та його дітей, що є психологічним тиском на нього та дітей, почала телефонувати дітям та нав`язувати знов маніакальні ідеї, пов`язані з погрозами їх викрадення, що є психологічним насильством до заявника та дітей. [PERSON] , та його неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зазнали домашнього насильства від її матері, у вигляді спроб викрадення, психологічного тиску по телефону, створення штучних конфліктів на ґрунті загострення манії переслідування та розладів психічного стану [PERSON] . Поведінка [PERSON] негативно впливає на стан здоров`я та психоемоційний стан неповнолітніх дітей, та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи, письмовими доказами, наданими представником заявника в судовому засіданні для огляду. Доводи заінтересованої особи не спростовують фактів, наведених заявником у заяві про видачу обмежувального припису, доказів, які б спростовували доводи заявника та її представника для огляду суду не надані. Ч. 1 ст. 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, та набула чинності для України 27.09.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 19 Конвенції передбачено, зокрема, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. 07 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за допомогою якого, держава, декларуючи нульову толерантність до домашнього насильства і визнаючи його суспільну небезпечність, впровадила нові підходи до протидії цьому соціальному явищу; був запроваджений такий новий юридичний інструмент, як обмежувальний припис. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; Згідно ч. 5 ст. 1 цього Закону, запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; Згідно ч. 6 ст. 1 Закону, кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обовязків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; Відповідно до ч. 8 ст. 1 Закону, особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Дія Законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя (п.1 ч.1 ст. 3 цього Закону). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону, одним із спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно зч.ч.1,2 ст.26Закону,право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник, а у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини. Постраждалою дитина визнається не лише та, яка зазнала домашнього насилля, а й та, яка стала свідком такого насилля. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Обмежувальний припис, з урахуванням положеньст.350-4 ЦПК Українитаст.16 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", не потребує наявність судового рішення чи вироку суду у відношенні кривдника, у якості преюдиції, і може бути виданий і у випадках, коли кривдника ще не притягнуто до адміністративної відповідальності та не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, на підставі інших доказів у їх сукупності, не заміняє провадження у справах про адміністративне правопорушення та/або кримінальне провадження та не потребує застосування презумпції невинуватості при розгляді справи в порядку ЦПК України. По-перше, законом встановлені максимально стислі строки розгляду заяв такої категорії, які є, у більшості випадків, недостатніми до притягнення кривдника навіть до адміністративної відповідальності. По-друге, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»(ч.3, 5 ст.26) пов`язує видачу та продовження обмежувального припису з оцінкою ризиків - оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1). Відповідно до положень ст. ст. 1,26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З огляду на викладене, звертаючи увагу на триваючий та системний характер насильницьких дій [PERSON] , її небезпечний психічний стан здоров`я, суд вважає доведеним ризик продовження застосування [PERSON] домашнього насильства по відношенню до заявника та з метою захисту прав і свобод заявника, суд вважає за необхідне задовольнити заяву у повному обсязі.

Outcome: approved