Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В ході розгляду справи відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги первісного позову підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов визнали, пояснивши, що 3.07.1987 року позивач та відповідач зареєстрували між собою шлюб. Однак спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, термін на примирення призначати не потрібно. Крім того, в період перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям було придбано автомобіль „Chevrolet Captiva", д.н.з. [NUMBER] , який було оформлено на [PERSON] . Оскільки транспортний засіб є неподільним майном, тому позивач згоден виплатити відповідачу [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля, яка складає 92 109 грн. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнали, зустрічний позов підтримали, пояснивши, що повністю підтримують пояснення позивача та його представника, також вважають, що сім`я подружжя розпалась остаточно і терміну на примирення призначати не потрібно. За зустрічним позовом дали пояснення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 3.07.1987 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у Печерському відділі ЗАГС м. Києва, актовий запис №556 (а.с.29). Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, термін на примирення призначати не потрібно, так як судом встановлено, що будь-які відносини між ними припинені і сторони категорично наполягали на розірванні шлюбу, тому первісний позов необхідно задовольнити. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено в судовому засіданні, в період перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] було придбано автомобіль „Chevrolet Captiva", д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , який було оформлено на [PERSON] (а.с.32-35). У відповідності до п.1, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як пояснили сторони в суді, даний автомобіль був проданий [PERSON] без згоди [PERSON] Як пояснила позивач по зустрічному позову вартість автомобіля складає 184 218 грн., тому просить стягнути з [PERSON] на її користь 1/2 частину її вартості, що складає 92 109 грн. (184 218 грн. : 2). За змістом ч.1; 4, ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов визнав і погодився сплатити [PERSON] 92 109 грн. компенсації вартості 1/2 частини автомобіля „Chevrolet Captiva", д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] в порядку поділу майна подружжя. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами ч.4, ст.71 СК України Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як регламентує ч.2, ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки визнання [PERSON] зустрічного позову не порушує прав інших осіб, а самі правовідносини стосуються виключно прав та інтересів даного подружжя, тому зустрічний позов також підлягає задоволенню. Згідно ст.133; 141 ЦПК України при задоволенні зустрічного позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 921 грн. 10 коп. судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду.

Outcome: approved