Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. 03.03.2014 року ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій вказує наступне. 25.04.2007 року між Банком та позичальником [PERSON] укладено Генеральну кредитну угоду, в межах якої був укладений Кредитний договір №010/02-2/246/1 за яким банк надав [PERSON] кредитні кошти у сумі 800 000 доларів США, а позичальник зобов'язався в порядку передбаченому генеральною кредитною угодою та кредитним договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитним коштами в розмірі 12,0% річних, а у разі прострочення платежів основного боргу та процентів, також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. У забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за Генеральною кредитною угодою, між Банком та фізичними особами укладені Договори поруки, а саме: з [PERSON] укладено Договір поруки №010/02-2/246/4 від 25.04.2007 року; з [PERSON] укладено Договір поруки №010/02-2/246/2 від 25.04.2007 року; з [PERSON] укладено Договір поруки №010/02-2/246/3 від 25.04.2007 року. Однак, всупереч умов Кредитних договорів за позивальником [PERSON] наявна заборгованість у сумі 667184,93 доларів США, у тому числі - непогашений кредит - 662170,97 доларів США, пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 5013,96 доларів США., яка ні позичальником, ні поручителями не погашаються. Оскільки відповідачі не бажають добровільно виконувати умови договорів, представник Позивача просить стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за Генеральною кредитною угодою №010/02-2/246 від 25.04.2007 року, Кредитним договором №010/02-2/246/1 від 25.04.2007 року на загальну суму 667184,93 доларів США та судовий збір в сумі 3654 грн.. В судовому засіданні представник позивача ПАТ „Руйффайзен Банк Аваль" - Тітов В.А., позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]- [PERSON] позов не визнала повністю. В судовому засіданні пояснила, що кредитні договори укладались, але сплив термін позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості за ними, оскільки позичальник [PERSON] не сплачує за кредитним договором більше трьох років - з часу визнання його банкрутом, в межах справи якого були заявлені вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Стосовно договорів поруки, то поручителями [PERSON], [PERSON], [PERSON] не надавались забезпечення за Кредитним договором № 010/02-2/246/1, оскільки він містить інші умови, ніж Генеральна кредитна угода № 010/02-2/246 та не є її складовою частиною. Також представником було заявлено про слив строку поруки, що позбавляє Банк права пред'являти вимоги до поручителів. На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до позичальника [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги до поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.04.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та СПД - ФО [PERSON] було укладено Кредитний договір №010/02-2/246/1. Згідно умови Кредитного договору, Банк зобов'язався надати Відповідачу 1 кредит у сумі 800 000 дол. США зі строком до 24.04.2017 року зі сплатою 12% річних (а.с.7) 25 квітня 2007 року відповідно Кредитного договору №010/02-2/246 СПД [PERSON] були перераховані кредитні кошти у розмірі 800000 дол. США. (довідка від 18.06.2010 року№17-02/2-256 (а.с.126). Пунктами 6.1.-6.2. Кредитного договору передбачено, що позичальник [PERSON] зобов'язався погашати кредит у відповідності до Графіка погашення кредитної заборгованості (невід'ємний додаток №1 до цього договору) щомісяця у формі ануїтетного платежу, починаючи з першого місяця користування кредитом, а також сплачувати пеню та інші санкції за порушення строків повернення кредиту. Пунктом 10.2 Кредитного договору встановлена пеня за порушення строків повернення кредиту у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період існування заборгованості за кожен день прострочення. В порушення умов договору позичальник [PERSON] заборгованість по кредиту не сплачує, що ним не заперечується, у зв'язку з чим і виникла заборгованість за кредитом у розмірі 667184,93 доларів США, у тому числі - непогашений кредит - 662170,97 доларів США, пеня за прострочення строків виконання зобов'язань - 5013,96 дол. США. (пеня нарахована за період з 04.02.14 року по 30.05.2014 року). Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В той же час необхідно зазначити, що представником [PERSON] було заявлено про сплив позовної давності, з посиланням на те, що ним більше трьох років не погашається заборгованість за кредитом. З цього приводу судом встановлено наступне: позов до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя був поданий 02.06.2014 року, тобто Банк в межах загального строку позовної давності має право щодо пред'явлення вимог з оплати заборгованості, строк виконання яких настав не раніше 02.06.2011 року. Як вбачається з Кредитного договору сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 24 квітня 2017 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що згідно з умовами Кредитного договору (п 6.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами у відповідну дату, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За таких обставин, як вбачається з Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є невід'ємною частиною Кредитного договору №010/02-2/246 від 25.04.2007 року, в межах строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом можуть бути пред'явлені вимоги починаючі з платежу, що припадає на 23.06.2011 року та складає в загальній сумі 562744,74 дол. США. За таких обставин є безпідставним заява про сплив позовної давності за всіма вимогами ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON]. Що стосується вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитом до поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за Генеральною кредитною угодою, між Банком та фізичними особами укладені Договори поруки, а саме: з [PERSON] укладено Договір поруки №010/02-2/246/4 від 25.04.2007 року; з [PERSON] укладено Договір поруки №010/02-2/246/2 від 25.04.2007 року; з [PERSON] укладено Договір поруки №010/02-2/246/3 від 25.04.2007 року. За договорами поруки, які аналогічні за своїм змістом (п.1.1.), Поручителі беруть на себе зобов'язання перед Кредитором (Позивачем) відповідати по борговим зобов'язанням Боржників (Відповідача 1), які виникають з Генеральної кредитної угоди №010/02-2/246 від 25 квітня 2007 року, а саме повернути кредит в розмірі 5 217 000 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку та виконати інші умови Генеральної кредитної угоди та Кредитних договорів в повному обсязі. Як встановлено судом 25.04.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та СПД -ФО [PERSON] і громадянином [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода № 010/02-2/246 (далі-Генеральна кредитна угода). Згідно умов Генеральної кредитної угоди, Банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти в межах 5 217 000 грн. на умовах визначених в кредитних договорах, укладених в рамках Угоди, з кінцевим терміном повернення 24.04.2017 року. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього. І порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, є підставою згідно з частиною першою статті 554 ЦК для відповідальності поручителя перед кредитором. Судом не встановлено та позивачем не надані докази, що за Генеральною кредитною угодою кошти надавались. Також не встановлено, що Кредитний договір №010/02-2/246 від 25.04.2007 укладався в межах Генеральної кредитної угоди - Кредитний договір не містить посилання на Генеральну кредитну угоду як на складову дію здійснену в межах одного правочину, має валюту кредиту долари США, що відрізняється від валюти кредиту, встановленої в Кредитному договорі та в Договорах поруки. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що Договори поруки №010/02-2/246/4 від 25.04.07 року, №010/02-2/246/2 від 25.04.07 року, №010/02-2/246/3 від 25.04.2007 року не є забезпеченням виконання зобов'язань Боржника (позичальника [PERSON]), які виникли на підставі Кредитного договору №010/02-2/246, за яким кошти видавались. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підстави викладеного, позовні вимоги ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з останнього, на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №010/02-2/246/1 від 25.04.2007 року в розмірі 567758,7 доларів США, з них, непогашений кредит - 562744,74 доларів США., пеня - 5013,96 дол. США.. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. В задоволенні позовних вимог ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" до поручителів [PERSON], [PERSON], [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в розмірі 3 654 гривні.

Outcome: partial