Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

21.10.2014 р. позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд до відповідачки [PERSON] з позовом, вимоги за яким ними було збільшено в ході судового розгляду справи, про усунення перешкод у зустрічах, спілкуванні та спільному відпочинку з дитиною, встановлення часу та порядку участі у вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.09.2009 р. був укладений шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], від якого народився син [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося, сім'я фактично розпалася і рішенням суду від 16.10.2014 р. шлюб було розірвано. 11.09.2014 р. відповідачка [PERSON] забрала малолітнього сина та онука [PERSON] і в даний час він проживає разом з ним за невстановленою адресою. Якщо до цього часу позивачі могли спілкуватися з дитиною, то після 11.09.2014 р. відповідачка перешкоджає їм і не надає такої можливості. В зв'язку з цим позивачі просять суд зобов'язати відповідачку не чинити їм перешкод у спілкуванні та участі у вихованні малолітнього сина та онука [PERSON]; визначити їх участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином та онуком [PERSON], встановивши відповідний порядок побачень з дитиною. В судовому засіданні позивач [PERSON] , який також був допитаний як свідок по справі, свої збільшені позовні вимоги підтримав та пояснив, що дійсно, з 26.09.2009 р. по 16.10.2014 р. він перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON], від спільного життя з якою народився син [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про його народження вказано [PERSON] Після того як відповідачка забрала сина та переїхала з його квартири [ADDRESS], де вони проживали разом, в інше помешкання, почалися труднощі у його спілкуванні з сином, так як відповідачка ігнорує його право як батька на спілкування з сином. Вона весь час змінює свої рішення, чинить всілякі перешкоди у його спілкуванні та участі у вихованні сина, пояснюючи це тим, що дане питання має вирішити суд. Саме тому він для того, щоб в майбутньому уникнути непорозумінь та перешкод з боку відповідачки і просить суд зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні та участі у вихованні малолітнього сина [PERSON]; визначити його участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], встановивши відповідний порядок побачень з дитиною з урахуванням особливостей графіка його роботи, так як він працює позмінно і це також має бути враховано судом при ухваленні рішення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої збільшені позовні вимоги, та пояснили, що дійсно, [PERSON], [INFO], - їхній рідний онук, з яким вони спілкувалися і якого виховували від самого його народження. Однак після того, як відповідачка покинула їхнього сина [PERSON] та забрала онука [PERSON], переїхавши у інше помешкання до свого нового чоловіка, вони позбавлені можливості не тільки брати участь у вихованні, але і у спілкуванні з онуком. Адже відповідачка чинить їм всілякі перешкоди та не дає можливості вільно спілкуватися з малолітнім онуком. Тому вони і змушені були звернутися з даним позовом в суд з тим, щоб в подальшому уникнути всіляких непорозумінь з цього питання. Представник позивачів - фахівець в галузі права [PERSON] - в судовому засіданні також підтримав збільшені позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені в позовних заявах, наголосивши на тому, що суд при ухваленні рішення має врахувати той факт, що відповідачка постійно змінювала свою позицію. Адже спочатку вона позовні вимоги визнала, а згодом категорично не визнала, вказавши, що вона фактично ніколи не чинила жодних перешкод у спілкуванні позивачів з її малолітнім сином. Саме враховуючи непостійність її характеру та щоб в майбутньому уникнути непорозумінь, просить суд ухвалити відповідне рішення, яким зобов'язати відповідачку не чинити позивачам перешкод у спілкуванні та участі у вихованні малолітнього сина та онука [PERSON]; визначити їх участь у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином та онуком [PERSON], встановивши відповідний порядок побачень з дитиною з урахуванням особливостей графіка роботи батька [PERSON] Крім того, просив суд також стягнути на користь позивачів понесені ними судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що фактично вона жодного разу та ніяким чином не чинила перешкод у спілкуванні позивачів з малолітнім [PERSON]. Дійсно, 11.09.2014 р. вона разом з малолітнім сином [PERSON] переїхали з квартири [PERSON] і майже два тижні після того дитина хворіла, проходила лікування у стаціонарному відділенні. Тому природно, що в цей час дитині було краще з нею. Однак не зважаючи на це, вже після надходження позову до суду, вона жодного разу не перешкоджала [PERSON] бачитися з сином та проводити з ним час. Більш того, вона вважає, що дитина має більше часу проводити з батьком, з дідусем та бабусею, однак за весь час, починаючи з вересня 2014 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] жодного разу не зателефонували їй та не запитали, чи можуть вони побачитися з сином. Тому вона вважає, що позовні вимоги є надуманими, оскільки взагалі відсутній будь-який спір з цього питання, адже вона не чинить жодних перешкод. Зважаючи на це, вважає, що судові витрати не повинні стягуватися з неї. Представник третьої особи - органу опіки і піклування виконкому Охтирської міської ради Сумської області Гмиря В.П. - в судовому засіданні пояснив, що дійсно, на даний час малолітній [PERSON] фактично проживає з матір'ю та її співмешканцем в [ADDRESS]. За результатами обстеження житлово-побутових умов батька дитини [PERSON] було встановлено, що він проживає в двокімнатній квартирі на третьому поверсі дев'ятиповерхового будинку загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м. Квартира відремонтована, електрифікована, має центральне водопостачання та каналізацію. У кімнатах тепло, чисто, охайно та затишно. Квартира обладнана необхідними електропобутовими приладами. Для дитини створені всі належні умови для відпочинку та розвитку - необхідна кількість іграшок, одягу та взуття відповідно до віку та сезону. Дитина має місце для відпочинку та розвитку. [PERSON] працює, позитивно характеризується за місцем роботи. Він має навики щодо догляду за дитиною такого віку. Дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] мають власне житло. Фактично від самого народження дитини вони постійно брали активну участь в утриманні, вихованні та розвитку онука [PERSON]. Дідусь та бабуся мають достатній досвід по догляду та вихованню малолітньої дитини, а також мають бажання та можливість це робити як за станом здоров'я, так і за наявністю у них достатньої кількості вільного часу та свого фінансово-матеріального становища. Відповідачка [PERSON] фактично не заперечує проти графіка та терміну зустрічей її малолітнього сина з позивачами по справі. Вона заперечує лише той факт, що фактично вона не чинить жодних перешкод у спілкуванні позивачів з малолітньою дитиною. Враховуючи всі вказані обставини, орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як таке спілкування відповідає найкращим інтересам дитини. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника позивачів - фахівця в галузі права [PERSON], дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у шлюбі та мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними батьком та матір'ю [PERSON] і відповідно рідними дідусем та бабусею малолітнього [PERSON] (а.с.11). Після розірвання шлюбу (а.с.45) малолітня дитина залишилася проживати разом з матір'ю. В даний час малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] та її співмешканцем. Згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 16.10.2014 року (а.с.45). За місяць до розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] переїхала до іншого помешкання і на даний час проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проживає в [ADDRESS] у власній квартирі, що належить йому на підставі договору дарування від 23.12.2006 р. (а.с.17), [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.89), [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.90). Орган опіки і піклування Охтирської міської ради у висновку від 14 листопада 2014 року вважає можливим повністю задовольнити позовні вимоги, так як таке спілкування відповідає найкращим інтересам дитини, зважаючи на той факт, що [PERSON] позовні вимоги щодо способу участі у вихованні, спілкуванні з її малолітнім сином [PERSON] батька дитини [PERSON], дідуся - [PERSON] та бабусі - [PERSON], графіка та терміну зустрічей не заперечує, а заперечує лише позовні вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною близьких для дитини людей. А тому і відповідно графік, запропонований позивачами, також підлягає задоволенню, а саме: встановити порядок участі батька, дідуся та бабусі у вихованні малолітнього сина та онука [PERSON], [INFO] таким чином: кожної першої та третьої середи кожного місяця - з 17-00 години середи до 08-00 години четверга та кожної другої та четвертої суботи кожного місяця - з 09-00 години суботи до 19-00 години неділі за місцем проживання батька дитини за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] повертати дитину до дитячого садка у визначений час, тобто о 08-00 годині кожного першого та третього четверга кожного місяця, та повертати дитину матері дитини [PERSON] у визначений час, тобто до 19-30 години кожної другої та четвертої неділі кожного місяця; встановити, що в разі припадання дня зустрічі батька [PERSON] з дитиною [PERSON], [INFO], на робочий день за місцем його роботи, день зустрічі переноситься на наступний вихідний день [PERSON] за місцем його роботи - за попереднім погодженням з матір'ю [PERSON], а також зобов'язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спілкуванні та участі у вихованні малолітнього сина та онука (а.с.54). Відповідно до ст. 41 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ст. 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Згідно ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоди, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини. Питання в частині визначення місця проживання дитини сторонами не порушувалося. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов'язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У преамбулі Конвенції про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 ст. 11, ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд вважає, що позивачі відповідно до положень ст. ст.10, 60 ЦПК України, надали достатньо доказів тому, що вони бажають реально брати участь у вихованні дитини, спілкуватись з сином-онуком, в тому числі і без присутності матері, в належному обсязі виконувати обов'язки батька та обов'язки дідуся-бабусі по вихованню сина-онука. Відповідачка [PERSON] не дає можливості в належному обсязі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спілкуватися з сином-онуком та приймати участь у його вихованні, оскільки постійно змінює своє ставлення до цього, що спостерігалося і під час судового розгляду справи. Доводи відповідачки про те, що вона не чинить перешкод у спілкуванні позивачів з малолітньою дитиною, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки сама відповідачка підтвердила, що були неодноразові випадки, коли вона скасовувала раніше призначену зустріч дитини з батьком, мотивуючи це тим, що дитина хворіє або з дитиною хоче зустрітися інша бабуся - її матір. Так, свідок [PERSON], матір відповідачки, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не чинить ніяких перешкод у спілкування позивачів з дитиною. Дійсно, якщо [PERSON] хворіє, то в таких випадках вони забороняють забирати його. Вважає, що графік, який мають намір встановити позивачі, досить важко буде виконувати, він недоцільний. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що для налагоджень спілкування дитини з батьком, дідусем та бабусею слід надати можливість їм спілкуватись окремо, за місцем проживання батька. При цьому суд бере до уваги, що позивач [PERSON] має постійне місце роботи, позитивно характеризується, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Позивачі [PERSON] та [PERSON] пенсіонери, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебувають. Враховуючи відносини, що склались між сторонами та між позивачами і дитиною, за яких сама відповідачка погодилася, що позивачі добре ставляться до дитини, що дитина тривалий час фактично проживала з позивачами в одній сім'ї, саме тому необхідно встановити такий спосіб участі батька, дідуся та бабусі у вихованні дитини, на якому наполягають позивачі. При цьому суд також виходить з того, що за бажання дитини батько може спілкуватись з ним частіше та з цього приводу звернутись до суду щодо зміни порядку участі у вихованні сина. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Однак суд, дослідивши та оцінивши всі докази по справі, вважає, що висновок органу опіки та піклування Охтирської міської ради є обґрунтованим і не суперечить інтересам дитини, і що сам такий порядок участі батька, дідуся та бабусі у вихованні дитини на сьогодні буде найбільш відповідати інтересам дитини. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК з відповідачки слід стягнути на користь позивачів судові витрати по справі. Зокрема, при вирішенні питання про компенсацію позивачам витрат на правову допомогу, враховуючи, що вони сплатили фахівцю в галузі права загалом 4000 грн. ([PERSON] - 2000 грн., [PERSON] - 1000 грн., [PERSON] - 1000 грн.) за надану їм правову допомогу під час розгляду даної цивільної справи (а.с.42-43, 76-77, 78), потрібно керуватись ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", де зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, згідно актів виконаних робіт за договорами про надання правової допомоги, журналів судових засідань позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] під час розгляду даної справи в суді фахівцем в галузі права [PERSON] надавалась наступна правова допомога: участь фахівця в галузі права в судових засіданням суду у загальному обсязі протягом 4 години (19 листопада 2014 року - 25 хвилини, 04 грудня 2014 року - 1 година 45 хвилин, 05 січня 2015 року - 1 година 20 хвилин, 16 січня 2015 року - 30 хвилин) (а.с.56-58, 95-101, 124-126, 129-130). Таким чином, загальний розмір витрат на правову допомогу, надану позивачам фахівцем в галузі права під час розгляду даної цивільної справи в суді, визначається наступним чином: ((1218 грн. х 4,0%) х 4 години) = 1950 грн., які підлягають компенсації позивачам за рахунок відповідача по 650 грн. кожному. Крім того, з відповідачки на користь позивачів також необхідно стягнути судовий збір, сплачений ними при зверненні до суду по 243,60 грн. кожному, а всього: (650 грн. + 243,60 грн.) = 893,60 грн. кожному з позивачів. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 142, 150, 151, 152, 157-161, 164, 170, 257, 263 СК України,

Outcome: approved