Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

12 квітня 2016 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання за нею права на ідеальну частку 21/50 у спадковому майні в будинковолодінні [ADDRESS] 04 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому просила суд, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог (том 1, а.с. 32-33, 138-139): 1. Зобов'язати [PERSON] виконати вимоги судового рішення від 26.12.2001р. щодо повернення 29/50 частин господарських споруд, а саме: повернути 29/50 частин літньої кухні, гаражу В, сараю Б, криниці, огорожі, 4,5 арів городу, змонтувати знищений її сім'єю металевий паркан розподілу будинковолодіння [NUMBER] за вказаною адресою відповідно до акту про виконання від 28.09.1998р.; 2. Визнати за [PERSON] відповідно до заповіту батька [PERSON] від 07.05.1986р. та рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.12.2001р. приміщення першого поверху правої сторони будинку, зокрема кімнати: 2-5/30,1 м.кв., 2-4/15,1 м.кв., 2-3/8,4 кв.м., ІІ-2-5/8,4 кв.м.; 3. Скасувати технічні паспорти №46, реєстраційний №46, реєстраційний №770 від 12.12.1993р., без № від 14.03.2016р., довідку №3/3024 від 14.03.2016р., договір дарування від 19.12.1973р. за №2239; 4. Визнати за [PERSON] кімнату 2-1 цокольного поверху вказаного житлового будинку на [ADDRESS] відповідно до заповідальних розпоряджень батьків; 5. Стягнути з [PERSON] завдані збитки у розмірі 434 734,0 грн. за незаконне з 12.07.1994р. користування кімнатами; 6. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 43 473,4 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивачка [PERSON] посилалась на те, що вона з народження постійно жила з батьками за спірною адресою, вона разом із своїм чоловіком [PERSON] здійснювали будівництво такого будинку. Після смерті мами вона вчасно вступила в управління і володіння належною їй частиною будинку. [PERSON], яка має у спільній з нею власності будинок, вийшла заміж і відразу перейшла жити у напівпідвальну кімнату 2-1, що визначено заповітом батька від 07.05.1986р. Вказує, що [PERSON] зі своєю сім'єю покатувала її дочку і відкритим грабежем викрали майно в особливо великих розмірах. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.12.2001р. не враховано заповіт батька [PERSON] від 07.05.1986р., так як за заповітами обох батьків суд повинен був визнати за нею весь перший поверх і одну кімнату нижнього поверху. [PERSON] не хоче повернути 3/5 частини господарських споруд, кухні, гаражу, сараю, криниці, металевої огорожі, 4,607 арів городу. Також зазначає, що [PERSON] зі своєю сім'єю в порушення норм "Акту про виконання" та судового рішення від 10.08.1998р. знищили капітальний металевий паркан, який визначав межу розподілу будинковолодіння. Технічні паспорти є підробленими документами, складеними таємно з порушенням законодавства, не скріплені печаткою та підписом посадової особи. А за незаконне використання [PERSON] кімнат будинку завдано збитків. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 12.10.2016р. після задоволення відводу всім суддям цього суду передано справу на розгляд до Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області. Ухвалою судді Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 31.10.2016р. вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. 17.11.2016р. представник [PERSON] - [PERSON] подав клопотання про передачу справи до іншого суду міста Львова. Ухвалою суду від 01.12.2016р. у задоволенні клопотання представника [PERSON] про передачу справи до іншого суду - відмовлено. Ухвалами суду від 01.12.2016р. двічі у задоволенні заяви представника [PERSON] про відвід головуючого судді відмовлено. 06.12.2016р. представник [PERSON] -[PERSON] подав заяву про відвід судді та передачу справи до Личаківського районного суду м. Львова. 26.12.2016р. [PERSON] подала заяву про призначення по справі будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 26.12.2016р. у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] про відвід головуючого судді та передачі справи до іншого суду відмовлено. Ухвалою суду від 26.12.2016р. витребувано у Куликівської селищної ради Жовківського району належним чином завірену копію заповіту [PERSON] від 07.05.1986р. Ухвалою суду від 22.03.2017р. по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання про визначення ідеальних часток у будинковолодінні та можливі варіанти його розподілу, а провадження у справі зупинено. 04.10.2017р. до суду надійшло повідомлення Львівського НДІ СЕ про те, що визначення ідеальних часток не входить до компетенції експерта будівельника, а належить до компетенції БТІ. Для вирішення питання в частині розподілу просив надати висновок БТІ про ідеальні частки співвласників будинковолодіння. 10.11.2017р. до суду надійшло клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі спеціаліста ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" задля визначення розміру частки у будинковолодінні. Ухвалою суду від 22.11.2017р. відновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 22.11.2017р. залучено до участі у справі спеціаліста ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" для надання висновку про визначення ідеальних часток у спірному будинковолодінні. 05.12.2017р. на адресу суду надійшло повідомлення Львівського НДІ СЕ про неможливість надання висновку судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 18.12.2017р. розгляд справи відкладено. 03.01.2018р. до суду надійшло повідомлення ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про повернення матеріалів інвентаризаційної справи та зазначено, що для проведення розрахунку часток між співвласниками необхідно зазначити конкретно приміщення в будинку та господарські будівлі, якими користується кожен із співвласників. 12.01.2018р. до суду надійшло клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі до моменту вирішення іншої справи. 26.02.2018р. до суду надійшло клопотання [PERSON] про залишення без розгляду її заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 26.02.2018р. позовну вимогу [PERSON] про визнання недійсним та скасування реєстраційного посвідчення залишено без розгляду. Ухвалою суду від 26.02.2018р. у задоволенні клопотання про зупинення провадження відмовлено. Ухвалою суду від 30.07.2018р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду через повторну неявку позивача за первісним позовом. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що спірний будинок [NUMBER] по [ADDRESS] в минулому мав адресу будинок [ADDRESS], що доводиться матеріалами інвентаризаційної справи на цей будинок, а також довідкою від 02.03.2016р. (том 2, а.с. 127). На підставі рішення виконкому Куликівської селищної Ради депутатів трудящих Нестеровського району Львівської області №70 від 29.10.1973р. [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 11.11.1973р. за реєстровим №770 на будинок і приналежними до нього будівлями та спорудами [ADDRESS] (арк. 50,58 інвентаризаційної справи). Договором дарування від 19.12.1973р., який посвідчено нотаріально, [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, які до неї відносяться, за [ADDRESS] (арк. 61 інвентаризаційної справи). Договором дарування від 10.09.1993р., який посвідчено нотаріально, [PERSON] подарував [PERSON] ? частину житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] (арк. 83 інвентаризаційної справи). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.1997р. серед іншого визнано недійсним договір дарування ? частини житлового будинку від 10.09.1993р., укладений між [PERSON] та [PERSON], та визнано за [PERSON] 3/5 ідеальних частин будинковолодіння [ADDRESS] (а. 97-100 інвентаризаційної справи). На підставі даного рішення суду, [PERSON] було видано реєстраційне посвідчення [NUMBER] від 17.11.1997р. на 3/5 частини будинку [ADDRESS] (а. 101 інвентаризаційної справи). Постановою Президії Львівського обласного суду від 23.11.1999р. задоволено протест заступника Голови Верховного Суду України та скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.1997р., а справу передано на новий розгляд до цього ж суду (том 2, а.с. 46-47). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.12.2001р., яке набрало законної сили, визнано [PERSON] недієздатним, визнано недійсними заповіти [PERSON] від 23.06.1992р., 10.09.1992р., 31.03.1993р. та Договір дарування ? частини житлового будинку від 10.09.1993р. укладений між [PERSON] та [PERSON] Окрім того, суд визнав за [PERSON] 29/50 ідеальних частин житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS] (ліву частину будинку з добудовою) з належною до них відповідною частиною господарських споруд (том 1, а.с. 7-9). Довідкою ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 14.03.2016р. №3/3024 доводиться, що станом на 29.12.2012р. будинковолодіння з господарськими будівлями [NUMBER] по [ADDRESS] зареєстровано в рівних частинах по 1/4 за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 19.12.1973р. та за [PERSON] на 3/5 частини на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08.07.1997р. (Том 1, а.с. 124). Також судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] що доводиться свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER], а після його смерті єдиним спадкоємцем, що звернувся за видачею свідоцтва про право на спадщину є [PERSON], однак такого свідоцтва на час розгляду справи не отримала (том 2, а.с. 112-129). Відтак, із досліджених судом доказів встановлено, що будинок [NUMBER] по [ADDRESS] на даний час належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], оскільки відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Розмір таких часток є спірним і на час розгляду справи не визначений у встановленому порядку, так як [PERSON] належить ? частина будинку згідно договору дарування, а ? частина, яка залишилась після смерті [PERSON] нею прийнята проте не оформлена. [PERSON] згідно реєстраційного посвідчення БТІ, належить 3/5 частини, проте таке видано на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано судом вищої судової інстанції. А згідно рішення суду, яке набрало законної сили, [PERSON] належить 29/50 ідеальних частин будинку (ліва частина будинку з добудовою). Розглядаючи вимоги позивача [PERSON] про визначення за нею конкретно визначених приміщень у спірному будинку суд виходив із того, що співвласник [PERSON] бажає виокремити свою частку у спільному майні. Проте, позивачка [PERSON] не визначилась із конкретним способом визначення обсягу майна, яке відповідає її частці у спільній частковій власності, а просила лише "визначити їй конкретні приміщення". Так, чинним законодавством визначено, що кожен співвласник має право вимагати від інших передання йому у володіння та користування конкретної частини спільного майна, що відповідає його частці у праві власності (ч. 3 ст. 358 ЦК) і при цьому право спільної часткової власності у співвласників не зникає. Також, співвласник має право вимагати поділу спільного майна (ст. 367 ЦК) чи виділу з нього частки (ст. 364 ЦК) і реалізація таких прав може припинити право спільної часткової власності. Аналіз зазначених норм закону, а також роз'яснення, які містяться у Постанові Пленум Верховного Суду України №7 від 04.10.1991р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" дає підстави для висновку, що в будь-якому із передбачених законом випадків виділення, поділ чи передання у володіння та користування конкретної частини спільного майна повинно відбуватися із врахуванням зокрема технічної можливості (окремі входи, можливість переобладнання, можливість залишення окремих приміщень у спільному користуванні тощо). Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона позивача [PERSON] не довела суду на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказах, що перелік кімнат, які вона просить їй визначити відповідає розміру її частки у спільному майні, а також те, що таке є технічно можливим. Зокрема, суду не надано будь-якого висновку експерта чи спеціаліста щодо цього питання, а сам суд позбавлений можливості зробити щодо цього висновок, так як це виходить за межі сфери права. Водночас суд відзначає, що вжиті судом процесуальні заходи в межах позовних вимог [PERSON] щодо призначення експертизи та залучення спеціаліста також не дали бажаного результату. А після залишення без розгляду позовної заяви [PERSON], суд роз'яснював представнику позивачки [PERSON] - [PERSON] право на призначення такої експертизи, однак останній від її проведення відмовився. Тому, суд відмовляє у задоволенні такої позовної вимоги за недоведеністю. Щодо позовних вимог позивачки [PERSON] про зобов'язання [PERSON] виконати вимоги судового рішення від 26.12.2001р. суд відзначає, що такі також задоволенню не підлягають, так як виконання судового рішення відбувається у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" і реалізація такого права окремого звернення до суду не потребує. Крім того, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26.12.2001р. було рішенням про визнання (декларативним), яке не передбачало його примусового виконання, а лише відповідну реєстрацію права у визначено державному реєстрі прав. Позовна вимога [PERSON] про скасування технічних паспортів №46, реєстраційний №46, реєстраційний №770 від 12.12.1993р., без № від 14.03.2016р., довідки №3/3024 від 14.03.2016р. та договору дарування від 19.12.1973р. за №2239 задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, уточнюючи у позивача [PERSON] зміст позовних вимог, суд дійшов до висновку, що під терміном "скасування" позивач розуміє "визнання недійсним", що суд зрозумів із пояснень представника в судовому засіданні та з огляду на очікуваний позивачем правовий наслідок за результатами розгляду позовних вимог. Разом з тим, за приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно частин 1 та 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Суд відзначає, що правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (наприклад, юридичних та фактичних вчинків, заподіяння шкоди тощо) притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб. Оскільки технічні паспорти та довідка не підпадають під поняття правочин, так як не є дією суб'єкта цивільного права, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, то в цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. А вирішуючи вимогу про визнання недійсним договору дарування від 19.12.1973р. суд враховує, що за таким договором [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] ? частину спірного будинку. Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше. Відтак, при вирішенні даної позовної вимоги застосуванню підлягає ЦК УРСР 1963р. Відповідно до ст. 48 цього Кодексу недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. З врахуванням того, що позивач не навів будь-яких достатніх підстав для визнання спірного правочину недійсним, а суд не встановив будь-якого порушення прав позивачки, то у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити. Також, при винесенні даного рішення суд враховує, що вперше [PERSON] набула права власності на частину спірного будинку на підставі рішення суду від 08.07.1997р., яке в подальшому було скасовано, а згодом на підставі рішення суду від 26.12.2001р. Тому, укладення договору дарування частини будинку від 19.12.1973р. не могло порушувати прав та законних інтересів [PERSON] Іншого суд не оцінює, так як підстави для визнання такого правочину недійсним позивачкою [PERSON] не конкретизовані, докази такого відсутні. Щодо вимог позивачки про стягнення збитків та моральної шкоди у відповідному розмірі, то суд відмовляє у задоволенні таких позовних вимог, так як за загальним правилом для відшкодування шкоди необхідно встановити протиправні дій, вину, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між діями та шкодою. У зв'язку із тим, що судом не встановлено неправомірних дій зі сторони [PERSON] відносно [PERSON] на підставі будь-яких доказів, то задоволенню такі вимоги не підлягають. За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, а судові витрати понесені стороною позивача у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід покласти на сторону позивача.

Outcome: dismissed