Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що між банком та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №17_199 від 25.02.2014, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 290 000,00 грн строком на 180 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 23.02.2029 на придбання майнових прав на об`єкт нерухомості. За користування кредитом [PERSON] зобов`язалася сплачувати проценти в розмірі 16% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань, між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір поруки від 25.02.2014, за умовами якого останній поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У зв`язку із невиконанням взятих зобов`язань боржнику та поручителям були направлені вимоги про усунення порушень. Зобов`язання щодо погашення заборгованості виконані не були, тому станом на 17.10.2017 року виникла заборгованість, яка становить 511 356,39 грн та складається з: боргу за кредитом - 283 575,55 грн; проценти за користування кредитом з 01.08.2014 по 17.10.2017 року в розмірі 153 288,78 грн; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з липня 2014 року по вересень 2017 року 64 268,93 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.07.2017 року по 16.10.2017 року - 10 223,13 грн. 07 грудня 2017 року Троїцьким районним судом Луганської області було ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено в повному обсязі. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 04 листопада 2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 433/1881/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, задоволено; заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 грудня 2017 року № 433/1881/17 скасовано; справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.72). Заявою від 18.12.2019 вих.№ 110.20-15/ позивач збільшив розмір позовних вимог, та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом станом на 21.11.2019 у розмірі 588635,66 грн., у тому числі: борг за кредитом -283575,55 грн.; проценти за користування кредитом з 01.08.2014 по 03.04.2018 - 167211,14 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по листопад 2019 року за прострочення боргу - 34678,17 грн.; інфляційних втрат банку з серпня 2014 року по листопад 2019 року за прострочення сплати процентів - 77677,43 грн.; 3% річних за прострочення боргу з 01.07.2014 по 20.11.2019 - 8235,37 грн.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.08.2014 по 20.11.2019 - 17258,000 грн., а також просить покласти на відповідачів судові витрати (т.1 а.с.192-215). 03 грудня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що остання не визнає факту отримання нею кредитних коштів на підставі кредитного договору, оскільки, відповідно до умов кредитного договору, кредит надавався для придбання майнових прав на об`єкт нерухомості за Договором купівлі-продажу майнових прав, укладених між [PERSON] та ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ». Банк мав перерахувати кредит одноразовим платежем у сумі 290000,00 грн. на рахунок ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ», з яким [PERSON] уклала Договір купівлі-продажу майнових прав від 25.02.2014 та перерахувала на поточний рахунок ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» грошові кошти у сумі 413826,50 грн. [PERSON] зазначила, що їй невідомо щодо виконання банком своїх обов`язків з надання кредиту у порядку, зазначеному в кредитному договорі, проте остання жодних грошових коштів від банку не отримувала. Крім того, вважає що, по-перше, позивачем порушено встановлений договором порядок дострокового повернення кредиту; по-друге, позивач звернувся до неналежного боржника, оскільки обов`язок повернути грошові кошти виник саме у ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ»; по-третє, обов`язок зі сплати процентів за користування кредитом за Іпотечним договором за згодою позивача покладений на Луганське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву». На підтвердження викладеного, [PERSON] додано копію Договору купівлі-продажу майнових прав від 25.02.2014 з додатками 1,2; копію Іпотечного договору від 25.02.2014; копію інформаційного листа від 24.02.2014 №32-05/903 та копію Додаткового договору №1 від 25.02.2014 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 25.02.2014. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі (т.1 а.с. 86-153). Ухвалою Троїцького районного суду від 09.12.2019 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Луганське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (т.1 а.с.180). Ухвалою Троїцького районного суду від 09.12.2019 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» (т.1 а.с.181). 27.01.2020 на адресу суду від третьої особи ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» надійшли пояснення по справі №433/1881/17 щодо повного виконання товариством своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу майнових прав б/н від 25 лютого 2014 року. До пояснень додано копію Договору купівлі-продажу майнових прав б/н від 25.02.2014; копію довідки про оплату вартості майнових прав на квартиру [ADDRESS] ; копію акту прийому-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 18 березня 2014 року; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 09.04.2014; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20267649 від 09.04.2014 (т.1 а.с. 247-259). 24 вересня 2020 року на адресу суду від третьої особи Луганське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» надійшли пояснення, відповідно до яких, 25.02.2014 між ПАТ «Ощадбанк», [PERSON] та Луганським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено тристоронній договір про надання часткової компенсації процентів №5/2014. Договори часткової компенсації укладалися на підставі Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житло громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №343. В період з лютого по травень 2014 року [PERSON] здійснювала оплату за Кредитним договором, банком було направлено до Луганського РУ Держмолодьжитла реєстри на надання часткової компенсації та [PERSON] отримувала часткову компенсацію процентів в загальному розмірі 9851,93 грн. після червня 2014 року реєстри з банку для проведення часткової компенсації процентів по [PERSON] до управління не надходили. 10.07.2015 року Договір часткової компенсації №5/2014 від 25.02.2014 розірвано в односторонньому порядку у зв`язку з простроченням позичальниками платежів за умовами кредитного договору більше ніж 180 днів та порушенням умов договору часткової компенсації (т.2 а.с. 176-192). Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року було задоволено клопотання представника відповідача адвоката Валєєвої М.В. та витребувано у Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» оригінали всіх документів, копії яких надані суду та на які посилається позивач в якості обґрунтування позовних вимог (договір про іпотечний кредит, договір поруки тощо) для дослідження їх в судовому засіданні. На виконання зазначеної ухвали на адресу суду надійшла заява від представника АТ «Ощадбанк» щодо неможливості надання оригіналів документів та долучено до матеріалів справи інформаційну довідку №241012674 від 19.01.2021, вимогу від 20.06.2017 №110.20-13/2856-2969 з додатком та вимогу від 20.06.2017 №110.20-13/2857-2969 про дострокове повернення суми кредиту (т.3 а.с. 71-88). В судовому засіданні 03 вересня 2020 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18.12.2019. Після оголошення перерви, представник позивача в судове засідання, призначене на 26.10.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні 03 вересня 2020 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Валєєва М.В. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Після оголошення перерви, представник відповідача в судове засідання, призначене на 26.10.2021 не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно, належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Відповідачі в судове засідання також не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Луганське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в судове засідання свого представника не направили, у письмовій заяві просили розглянути справу без участі представника (т.2 а.с.193-194). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» в судове засідання свого представника не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 568 "Питання акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", яка набрала законної сили 10.07.2019 року, змінено тип публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про іпотечний кредит № 17_199 від 25.02.2014 (далі - Договір) (т.1 а.с. 9-16). Договір був укладений на виконання Порядку, який визначає механізм здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом відшкодування частини процентів за кредитами, отриманими на будівництво (реконструкцію) чи придбання житла (квартир в багатоквартирних житлових будинках, індивідуальних житлових будинків або майнових прав на них) в об`єктах незавершеного будівництва або не реалізованого замовниками (управителями) в об`єктах, прийнятих в експлуатацію після 2009 року, які включені (об`єкти) до переліку, що визначається за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій міжвідомчою комісією, утвореною відповідно до Порядку забезпечення громадян доступним житлом, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 11 лютого 2009 року №140 (п.2.1. Договору). Відповідно до п.п. 2.2 - 2.4 Договору Банк зобов`язався надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник має право отримати та зобов`язався належним чином використати і повернути в передбачені Договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит був наданий в розмірі 290 000,00 гривень на 180 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 23.02.2029 року для придбання майнових прав на Об`єкт нерухомості за Договором купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до п.п. 2.5.1.-2.5.2. Договору за користування кредитом Позичальник зобов`язався сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 16% річних. Сплата нарахованих процентів здійснюється Позичальником самостійно з урахуванням вимог п.3.3. Договору - з розрахунку сплати Позичальником 3% річних шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, та іншої частини нарахованих процентів з розрахунку 13% річних, які сплачуються позичальником самостійно, в тому числі за рахунок коштів, які будуть перераховані Одержувачем на поточний рахунок, згідно з договором про надання часткової компенсації процентів. Відповідно до п. 3.3.2. вищевказаного договору, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором. Додатком №1.1 до Договору про іпотечний кредит був затверджений графік платежів, згідно якого, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в сумі 1611,11 та сплачувати проценти, нараховані Банком щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним (т.1 а.с.17-18). Додатками №2 та №3 до Договору про іпотечний кредит сторони погодили платежі за надані супутні послуги та тарифи з надання послуг АТ «Ощадбанк» з розрахунково-касового обслуговування клієнтів у національній валюті (т.1 а.с.19-20). Згідно із п. 4.3.2. Договору, позичальник зобов`язаний у строки, обумовлені цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди та банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором. Згідно укладеного 25 лютого 2014 року Договору поруки між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] , останній поручився перед кредитором солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне, повне виконання [PERSON] виконання зобов`язань згідно Договору №17_199 від 25 лютого 2014 року, а також додатковими угодами, що можуть бути укладені в майбутньому (т.1 а.с.21-25). У зв`язку з тим, що позичальник не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за його користування, банком на адресу відповідачів направлено вимоги про повернення кредиту та усунення порушень за кредитним договором та повідомлено про наявну заборгованість за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов`язання та попе реджено про вжиття банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений банком строк (т.1 а.с.30-33; т.3 а.с.75-83). Однак, відповідачі не виконали умови договору у встановлений строк. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 21.11.2019, в результаті невжиття відповідачами заходів щодо погашення боргу перед позивачем, наявна заборгованість за Договором про іпотечний кредит №17_199 від 25.02.2014, яка складає 588635,66 грн., у тому числі: борг за кредитом -283575,55 грн.; проценти за користування кредитом з 01.08.2014 по 03.04.2018 - 167211,14 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по листопад 2019 року за прострочення боргу - 34678,17 грн.; інфляційних втрат банку з серпня 2014 року по листопад 2019 року за прострочення сплати процентів - 77677,43 грн.; 3% річних за прострочення боргу з 01.07.2014 по 20.11.2019 - 8235,37 грн.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.08.2014 по 20.11.2019 - 17258,000 грн. (т.1 а.с.195-197). 25 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» продає, а [PERSON] придбає майнові права на об`єкт нерухомості в Об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.96-105, 250-254). Згідно Довідки про оплату вартості майнових прав на квартиру [ADDRESS] , станом на 20.03.2014 [PERSON] сплатила вартість майнових прав на вказану квартиру в повному обсязі (т.1 а.с.255). Згідно акту прийому-передачі майнових прав на квартиру [ADDRESS] від 18 березня 2014 року, ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» передав, а [PERSON] отримала права власності на майнові права на Об`єкт нерухомості з наступними характеристиками: номер квартири - [ADDRESS]; поверх - 7; загальна площа - 101,3 кв.м.; кількість кімнат - 3, що повністю відповідає умовам договору (т.1 а.с.256). Право власності [PERSON] на об`єкт нерухомості було зареєстровано у відповідності з чинним законодавством, шляхом оформлення та видачі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно №20267312 від 09.04.2014 на об`єкт нерухомості, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №20267649 від 09.04.2014 (т.1 а.с. 257-259). Таким чином, ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ» свої зобов`язання за Договором купівлі-продажу майнових прав від 25.02.2014 виконало в повному обсязі. З огляду на викладене, посилання відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву на ту обставину, що їй невідомо чи виконав банк свої зобов`язання за Договором про іпотечний кредит, оскільки вона особисто не отримувала грошових коштів від банку, а також доводи щодо наявності обов`язку повернення кредитних коштів саме у ТОВ «НОВІ ТЕХНОЛОГІЇ», суд не приймає до уваги, так як вони суперечать умовам укладеного Договору та повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні вищевказаними доказами. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] , відповідно до умов Договору про іпотечний кредит, здійснювала чергові платежі з повернення кредиту та сплачувала проценти. Останній платіж було здійснено 27.06.2014 (т.1 а.с. 195, 198). Позиція відповідача, щодо покладення обов`язку зі сплати процентів за користування кредитом за Іпотечним договором на Луганське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» також не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи. Так, судом встановлено, що 25.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний бані України», [PERSON] та Луганським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено тристоронній договір про надання часткової компенсації процентів № 5/2014-ЧК (далі - договір ЧК). В письмових поясненнях третьої особи Луганського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» зазначено, що в період з лютого по травень 2014 року [PERSON] здійснювала оплату за Кредитним договором, банком було направлено до Луганського РУ Держмолодьжитла реєстри на надання часткової компенсацію та [PERSON] отримувала часткову компенсацію процентів. Так, [PERSON] загалом надано часткової компенсації в розмірі 9851,93 грн: за лютий 2014 було направлено реєстр № 18 від 06.03.2014р. надана компенсація в розмірі 413,15 грн. за березень 2014 було направлено реєстр № 19 від 02.04.2014р. надана компенсація в розмірі 3197,33 грн. за квітень 2014 було направлено реєстр № 20 від 07.05.2014р. надана компенсація в розмірі 3077,40 грн. за травень 2014 було направлено реєстр № 21 від 10.06.2014р. надана компенсація в розмірі 3164,05 грн. Після червня 2014 року реєстри з банку для проведення часткової компенсації процентів по [PERSON] до Луганського РУ Держмолодьжитла не надходили. Листом від 03.04.2015 року № 32-05/103 від ПАТ Ощадбанк було повідомлено про наявність заборгованості більше ніж 180 днів за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № 17_199 від 25.02.2014 року по позичальнику [PERSON] (т.2 а.с.182-183). 24.04.2015 на офіційному сайті Луганського РУ Держмолодьжитла у зв`язку з простроченням позичальниками платежів за кредитними договорами більш ніж 180 днів та відповідно до п. 11 Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 р. №343 була розміщена інформація про припинення надання часткової компенсації процентів, у тому числі по Договору ЧК № 5/2014-ЧК від 25.02.2014 року (т.2 а.с.184-185). У зв`язку з тим, що остання відома адреса [PERSON] це місто Луганськ де не працюють ніякі засоби зв`язку, а [PERSON] , у порушенні умов Договору ЧК не повідомила про зміну місця проживання, повідомлення про припинення надання часткової компенсації та розірвання Договору ЧК було розміщено на офіційному сайті Луганського РУ Держмолодьжитла (т.2 а.с.186-189). Листом № 204 від 17.06.2015 року Луганське РУ Держмолодьжитла повідомило ПАТ Ощадбанк про розірвання в односторонньому порядку з 10.07.2015 року договорів часткової компенсації процентів, у тому числі Договору ЧК № 5/2014-ЧК від 25.02.2014 року (т.2 а.с. 190-191). Договір ЧК № 5/2014-ЧК від 25.02.2014 року розірвано в односторонньому порядку у зв`язку з простроченням позичальниками платежів за кредитними договорами більш ніж 180 днів та порушенням умов договору ЧК. Відповідно до п.8 Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 р. N 343 (далі - Порядок) для отримання позичальником часткової компенсації процентів між розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня (одержувачем бюджетних коштів), банком і позичальником укладається договір про надання часткової компенсації процентів. Пунктом 11 Порядку передбачено, що надання часткової компенсації процентів припиняється у разі: прострочення позичальником платежів за кредитним договором більше ніж на 180 календарних днів; порушення умов договору про надання часткової компенсації процентів. Таким чином, у зв`язку з простроченням [PERSON] платежів за кредитним договором більше ніж 180 днів, часткова компенсація процентів була припинена на підставі п.11 Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 р. N 343. Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість за наданим кредитом перед позивачем, що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Посилання відповідача [PERSON] щодо порушення встановленого Договором порядку дострокового повернення кредиту також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду з огляду на таке. Згідно із п. 4.2.2. Договору, банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами, чи комісійними винагородами більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Відповідно до п. 3.9.1.1 Договору банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником або поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов передбачених цим договором та/або документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором), у разі затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяці. Згідно із п. 4.3.3. Договору, позичальник зобов`язаний у випадку порушення умов цього договору та/або документів забезпечення достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції) як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. У зв`язку з тим, що позичальник не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за його користування, банком на адресу відповідачів направлено вимоги про повернення кредиту та усунення порушень за кредитним договором та повідомлено про наявну заборгованість за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов`язання та попереджено про вжиття банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений банком строк (т.1 а.с.30-33; т.3 а.с.75-83). Відповідачі не задовольнив вимогу позивача щодо погашення заборгованості за кредитом, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Оскільки відповідачами вимога Банку не отримана і досудове врегулювання не відбулося, то Банк скористався своїм правом вибору способу захисту та звернувся до суду із позовом, що узгоджується із правовим висновком про застосування відповідних норм права у Постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 185/10319/15-ц, у постанові від 07.11.2018 у справі № 607/122/15-ц. Враховуючи викладене, позивач реалізував своє право на дострокове повернення позики шляхом звернення до суду з позовною заявою, що не суперечить умовам укладеного між сторонами Договору про іпотечний кредит №17_199 від 25 лютого 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст.530ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що позичальник належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за основним боргом, заборгованості за нарахованими відсотками, інфляційний втрат банку та 3% річних від суми заборгованості. Однак, суд не погоджується з розміром нарахованих відсотків, 3% річних від суми заборгованості та інфляційних втрат, з огляду на таке. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, якщо інше не встановлено договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Норма абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19 дійшла висновку, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Отже, звернувшись 31 жовтня 2017 року до суду з позовом, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи викладене, у зв`язку з реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати відсотки за кредитом. Таким чином, приймаючи до уваги, що строк виконання зобов`язання настав з моменту звернення до суду, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих Банком з листопада 2017 року - є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Згідно розрахунку заборгованості розмір заборгованості по процентам станом на 31 жовтня 2017 року становить 155153,39 грн., саме ця сума підлягає стягненню. Стосовно стягнення інфляційних втрат та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 640/13352/15-ц. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3 процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Отже, позивач має право на отримання 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Визначаючи період стягнення 3% річних на суму заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що вказані відсотки підлягають стягненню з 01.07.2014 до 20.11.2019 в розмірі 8235,37 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних по всіх сумах простроченого основного боргу (т.1 а.с.196 зв.). Визначаючи період стягнення 3% річних на суму заборгованості за процентами, суд вважає, що вказані відсотки підлягають стягненню до 31 жовтня 2017 року (до пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України) в розмірі 16608,98 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних на суму заборгованості за процентами (т.1 а.с.196 зв.). Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Виходячи з цього, інфляція нараховується на суму основного боргу, яка існувала на кінець місяця, в якому виникло прострочення і за наступні повні місяці, в яких сума боргу не була сплачена. При розрахунку інфляційних втрат для суми основного боргу, яка існувала декілька місяців, індекси інфляції за кожний повний місяць прострочення перемножуються між собою та визначається середній показник, який застосовується до суми боргу. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Враховуючи те, що банк мав право нараховувати відсотки за кредитом до пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому підстав для нарахування інфляційних втрат на відсотки за кредитом після вказаного періоду відсутні. Визначаючи розмір інфляційних втрат заборгованості за процентами, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають інфляційні втрати за період з липня 2014 року по листопад 2019 року в розмірі 76235,10 грн., що узгоджується з наданим позивачем розрахунком сум інфляційних втрат по процентам (т.1 а.с.196). Стосовно розміру інфляційних втрат на суму кредиту в розмірі 34678,17 грн., суд погоджується з розрахунками позивача (т.1 а.с.196). Що стосується вимог позивача до поручителя, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Підписуючи договір поруки, боржник [PERSON] безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі, у тому числі того, що виникне у майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання в тому ж обсязі що боржник. За таких обставин, вимоги позивача до поручителя є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині задоволення вимог позивача до основного боржника. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги вище зазначене, позов підлягає задоволенню частково в зазначених вище сумах та нарахуваннях. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 9890613413 від 23 жовтня 2017 року про сплату судового збору у сумі 7670,35 грн. та платіжним дорученням №9343503113 від 06 грудня 2019 року про сплату судового збору у розмірі 1159,18 грн. Всього сплачено судового збору на загальну суму 8829,53 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволені частково на 97,6%, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 8617,62 грн. (8829,53* 97,6%= 8617,62 грн.) - по 4308,81 грн. з кожного.

Outcome: partial