Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

[PERSON], в інтересах якого діє законний представник [PERSON], звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та визнання права на земельний пай в порядку спадкування за заповітом. Вимоги позову мотивовано тим, що 05 листопада 2017 року померла тітка матері позивача - [PERSON], останнє місце проживання якої було: вул. Українська \\колишня назва вул.Леніна\\ №136, с. Олешник Виноградівського району Закарпатської області. 16 жовтня 2015 року [PERSON] склала заповіт на користь позивача. Заповіт посвідчений секретарем Олешницької сільської ради, номер у реєстрі №193. Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 58141186. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами по вулиці Українській, №136, с. Олешник Виноградівського району Закарпатської області, на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи та земельний пай розміром 2.18 га, виданий [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку \\пай\\ серії ЗК 0088312, який втрачено. В 6-ти місячний строк після смерті спадкодавця мати - законний представник неповнолітнього спадкоємця, в його інтересах подала заяву на прийняття спадщини до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON]. Однак приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцю. Відповідачами є племінники спадкодавця. Інших спадкоємців немає. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилися, однак представник позивача [PERSON] подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не зявилися, однак подали через канцелярію суду заяви, згідно яких вимоги позивача визнають повністю та просять суд розглянути справу у їхню відсутність. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачами, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05 листопада 2017 року померла тітка матері позивача - [PERSON], останнє місце проживання якої було: вул. Українська \\колишня назва вул.Леніна\\ №136, с. Олешник Виноградівського району Закарпатської області. \~ \~ \~ \~Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по вулиці Українській, №136, с. Олешник Виноградівського району Закарпатської області, який рахується за [PERSON] на підставі довідки, виданої виконкомом Олешницької сільської ради від 14.02.2018 року №02-10\\217 та земельний пай розміром 2.18 га, який виданий [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку \\пай\\ серії ЗК 0088312, який зареєстрований в книзі реєстрації за № 7885, що підтверджується довідкою, виданою начальником відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 23.05.2018 року та довідкою Олешницького сільського голови від 12.03.2018 року. Сертифікат відсутній, такий втрачено. За життя 16 жовтня 2015 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, яким на випадок свої смерті зробила таке розпорядження, що все майно, з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO] , що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Олешницької сільської ради, номер у реєстрі №193. Заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 58141186. Таким чином [PERSON], [INFO] є єдиним спадкоємцем за заповітом. У [PERSON] відсутні спадкоємці першої черги. Відповідачами по справі є племінники спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які не заперечують проти визнання права власності на спадковий житловий будинок за [PERSON] Відсутні особи які мають право на обов'язкову частку при спадкуванні за заповітом. Суд констатує, що неповнолітній спадкоємець [PERSON] після смерті спадкодавця спадщину прийняв, оскільки відповідно ст. 1270 ЦК України в 6-ти місячний строк після смерті спадкодавця мати - законний представник неповнолітнього спадкоємця [PERSON]Ю, , в його інтересах подала заяву на прийняття спадщини до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON]. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3\~що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Листом приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] від 05.03.2018 року их.№ 111/02-14 представнику позивача позивача було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя малолітнього [PERSON], [INFO], після смерті [PERSON], немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцю та рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за\~заповітом\~і\~за законом\~можуть бути\~фізичні особи, які є живими на час\~відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно довідки Олешницької сільської ради від 14.02.2018 року №02-10\\217 житловий будинок, розташований по вулиці Українській, №136, с. Олешник Виноградівського району Закарпатської області, на підставі погосподарської книги № 3, особовий рахунок 0253-1 рахується за [PERSON], яка померла 05.11.2017 року. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 185 від 02.03.2018 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Олешник, вул. Українська, №136, будівництвом завершений та на підставі довідки Олешницької сільської ради від 14.02.2018 року №02-10\\217 рахується за [PERSON]. Інвентаризаційна вартість будинку станом на березень 2018 року становить 244023 \\двісті сорок чотири тисячі двадцять три\\ гривні. Відповідно до Технічного паспорта на садибний індивідуальний \\житловий будинок, №136 по вул. Українській, с.Олешник, складеного 01 березня 2018 року та підписаного керівником суб'єкта господарювання [PERSON], житловий будинок побудований в 1963 році. На земельній ділянці знаходяться : житловий будинок літ.А глинобитна; літня кухня літ.Б- цегла; сарай літ.В цегла; господ. будівля літ.Г цегла; вбиральня літ.Д -дощата; ворота № 1 метелеві; огорожа №2 металева; хвіртка №3 металева; огорожа №4 металева; колонка питна №5 - металева труба. Загальна корисна площа житлового будинку становить 64.1 кв.м., в тому числі житлова пл.35.2 кв.м. Житловий будинок складається з веранди -7.6 кв.м., кухні пл.13.6 кв.м., кімнати площею 17.4 кв.м., кімнати пл.. 17.8 кв.м.. комори пл. 7.7 кв.м. Факт будівництва спадкового будинку спадкодавцем підтверджується також наступними документами: рішенням виконкому районної ради депутатів трудящих про затвердження рішення загальних зборів колгоспників «Нове життя» про відведення земельної ділянки пл. 0.04 га для забудови; планом земельної ділянки від 25.12.1962 року; планом забудови садиби від 25.12.1962 року; актом відводу земельної ділянки під побудову від 25 грудня 1962 року; свідоцтвом № 437 на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою\~статті 5 Цивільного кодексу України\~акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва\~постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення"\~(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень\~Конституції України\~та\~Цивільного кодексу України\~вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської [PERSON] депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному Ісористуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved