Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

27.07.2015 року представник позивачів звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив суд: стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 41292 грн. страхового відшкодування на утримання; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 20631 грн. 24 коп. страхового відшкодування на утримання неповнолітнього [PERSON]; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 43227 грн. 36 коп. страхового відшкодування на утримання неповнолітнього [PERSON]; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 19648 грн. 80 коп. на утримання [PERSON] до досягнення 14 років; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 3720 грн. шкоди у зв'язку з похованням; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 3441 грн. компенсації за моральну шкоду; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 3441 грн. компенсації за моральну шкоду; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 3441 грн. компенсації за моральну шкоду, завдану неповнолітньому [PERSON]; стягнути з відповідача СК «Еталон» в користь [PERSON] 3441 грн. компенсації за моральну шкоду, завдану неповнолітньому [PERSON] Заявлені вимоги мотивував тим, що 30.11.2013 року водій [PERSON], керуючи автомобілем марки "Opel Astra", д.н.з. [NUMBER], рухаючись по автодорозі «Шегині - Львів» в напрямку м. Львова, на ділянці дороги в с. Волиця Мостиського району Львівської області здійснив наїзд на [PERSON], яка від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померла на місці пригоди. Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 27.06.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На підставі страхового полісу №АС5270151, діючого станом на 30.11.2013 року, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в Страховій компанії «Еталон». Вказував, що на момент смерті потерпіла [PERSON] проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] (позивач 2) та двома неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім того, на момент ДТП, матір потерпілої - [PERSON] (позивач 1), [INFO], також проживала разом з потерпілою однією сім'єю, підтримували родинні зв'язки, знаходилась на пенсії за віком і фактично перебувала на утриманні потерпілої у зв'язку з загальною непрацездатністю. Зазначав, що 11.11.2014 року ТзОВ «Відшкодування» від імені [PERSON] та в інтересах його неповнолітніх дітей подало заяву в Страхову компанію «Еталон» про виплату страхового відшкодування, а 10.06.2015 року ТзОВ «Відшкодування» також було долучено заяву від імені матері потерпілої - [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Однак листом від 20.06.2015 року Страхова компанія «Еталон» відмовила у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 27.06.2014 року, в якому зазначається, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, помирився з потерпілим, що є обставинами, які пом'якшують його покарання. Стверджував, що на момент звернення з відповідною заявою до ПАТ «Страхова компанія «Еталон», винуватцем жодним чином не була відшкодована матеріальна та моральна шкода сім'ї загиблої [PERSON]. Крім того, відсутні будь-які документи в матеріалах кримінального провадження, які б підтвердили факт добровільного відшкодування заподіяної шкоди [PERSON] потерпілим від даної ДТП. Вказував, що смерть [PERSON], безумовно вплинула на життя всіх членів сім'ї. Її дітям до цього часу важко зрозуміти чому їхньої матері немає поруч, важко усвідомити те, що вона більше не буде жити з ними разом. Діти були дуже прив'язані до матері, оскільки вона опікувалася ними з їхнього народження. Смерть [PERSON] спричинила глибоку душевну рану її матері, яка передчасно втратила рідну доньку. Мати дуже важко пережила смерть доньки, оскільки покладала на неї великі сподівання та надії. Донька була для матері опорою та підтримкою на старості літ. Переживання та біль після трагічної звістки були настільки великими, що тривають до сьогоднішнього дня. Смерть [PERSON], безумовно залишила в горі і смутку її чоловіка [PERSON], адже [PERSON] була турботливою, люблячою дружиною та хорошою матір'ю. Вона завжди і у всьому підтримувала свого чоловіка, брала активну участь у вихованні дітей. Втрата дружини, дуже сильно вплинула на життя Позивача 2 та їхніх дітей. Всі їхні плани, мрії та сподівання в один момент рухнули. Усвідомлення від того, що Позивач 2 залишився вдівцем з двома неповнолітніми дітьми пригнічує його психологічний стан, що безумовно є причиною моральних страждань. Крім того, зазначав, що чоловіком загиблої - [PERSON] були понесені витрати у зв'язку з похованням дружини у розмірі 3720 грн. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Розгляд даної справи у відповідності до ст.158-1 ЦПК України проводився в режимі відеоконференції за участю Мостиського районного суду Львівської області, де були присутні позивачі [PERSON] та [PERSON], Апеляційного суду Львівської області - у присутності представника позивача - ТзОВ «Відшкодування» [PERSON], а також Шевченківського районного суду м. Києва - у присутності представника відповідача СК «Еталон» [PERSON] Позивачі та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на безпідставність позовних вимог, так як з вироку суду вбачається, що шкода [PERSON] повністю відшкодована. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.16, 22, 23 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 30.11.2013 року на автодорозі «Львів-Шегині» (в с. Волиця Мостиського району Львівської області) мало місце ДТП, внаслідок якого водієм [PERSON], що керував автомобілем марки "Opel Astra", д.н.з. [NUMBER], було здійснено наїзд на [PERSON], яка від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померла на місці пригоди (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 01.12.2013 року). Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 27.06.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Даний вирок вступив в законну силу 28.07.2014 року. Згідно положень ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до вимог ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на 30.11.2013 року була застрахована в ПАТ «Страховій компанії «Еталон», на підставі поліса серії АС № 5270151 (витяг з офіційного сайту МТСБУ). Згідно ст.18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль "Opel Astra", д.н.з. [NUMBER], був забезпеченим транспортним засобом у розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а дії або бездіяльність його водія під час керування таким транспортним засобом є підставою для виникнення прав та обов'язків у страховика та третіх осіб, передбачених положеннями даного Закону, які полягають у відшкодуванні завданих збитків в порядку, передбаченому чинним законодавством. Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно до ст.ст.3, 5, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У відповідності до вимог ст.23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з смертю потерпілого. Згідно положення ст.ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до ст.1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1 - 5 ч.1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Таким чином, матеріальна норма, що визначає коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, яка завдана смертю годувальника, формулюється саме в абзаці першому ч.1 ст.1200 ЦК України і стосовно цієї норми правові приписи, що формулюються в п.1 - 5 ч.1 вказаної статті є процедурними та зазначають строки, впродовж яких особам, що мають право на відшкодування, таке відшкодування здійснюється. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є чоловіком загиблої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29.08.1998 року. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.07.1999 року), та син [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.2003 року). Позивачка [PERSON] є матір'ю померлої [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.04.1976 року, та згідно копії пенсійного посвідчення (від 03.05.2006 року) така являється пенсіонером за віком. Згідно довідки Годинівської сільської ради Мостиського району Львівської області № 546 від 01.09.2014 року вище перелічені особи проживали з померлою [PERSON] однією сім'єю. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. На час розгляду справи в суді було встановлено, що за життя [PERSON] була основним годувальником сім'ї, так як офіційно працювала штатним працівником Мостиського територіального центру та її дохід на той час становив 29473 грн. за 12 місяців, що складає 2456,08 грн./міс., тобто на кожного члена сім'ї припадало по 491,22 грн. Судом встановлено, що 11.11.2014 року представник сторони позивача - ТзОВ «Відшкодування» звертався до відповідача СК «Еталон» щодо виплати [PERSON] та його дітям страхового відшкодування по втраті годувальника, а також 10.06.2015 року було додатково долучено й заяву матері загиблої [PERSON] щодо стягнення страхового відшкодування й у її користь. В свою чергу, СК «Еталон», посилаючись на вирок Мостиського районного суду Львівської області щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності вважала, що такий повністю відшкодував потерпілій стороні заподіяну шкоду (лист № 01-04-968 від 30.06.2015 року). Суд вважає, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі у даному випадку є необґрунтованою, оскільки відповідачем безпідставно не було взято до уваги істотні обставини страхової справи і відповідно не надано їм належної оцінки. З положення ч.1 ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Таким чином, діти загиблої [PERSON], які втратили годувальника (матір) в результаті дорожньо-транспортної пригоди, мають право на отримання страхового відшкодування у відповідності до вимог ст.1200 ЦК України та ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілої [PERSON] з вирахуванням частки, яка припадала на неї самої та інших осіб, які перебували на її утриманні. Повноліття старший син потерпілої - [PERSON] досягне [INFO] (за період часу у 42 календарних місяці з моменту скоєння ДТП), а молодший [PERSON] - [INFO] (за період 88 календарних місяці з моменту скоєння ДТП). За таких обставин, беручи до уваги наведене, з урахуванням положень ст.ст.27.1, 27.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ч.1 та ч.2 ст.1200 ЦК України, з відповідача у користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] підлягає стягненню сума грошових коштів у розмірі 20631 грн. 24 коп. (42 х 491,22) в якості відшкодування шкоди внаслідок втрати годувальника до досягнення дитиною повноліття, а на малолітнього [PERSON] - в розмірі 43227 грн. 36 коп. (88 х 491,22) до досягнення ним повноліття. Крім того, попри те, що позивач [PERSON] на даний час офіційно працевлаштований водієм у Мостиському прикордонному загоні ДПС України, що стверджується довідкою № 30/762 від 04.11.2015 року, суд вважає за можливе застосувати виплату страхового відшкодування у розмірі 19648 грн. 80 коп. (40 х 491,22) у відповідності до п.4 ч.1 ст.1200 ЦК України, тобто у зв'язку з утриманням молодшого сина [PERSON] до досягнення ним 14 років, оскільки після втрати дружини позивач [PERSON] виховує двох неповнолітніх дітей та доходи, які він отримує не дозволяють в достатньому обсязі забезпечити потреби їхньої сім'ї. Натомість, суд не вбачає підстав для стягнення страхового відшкодування у користь позивачки [PERSON], оскільки така з 2006 року отримує пенсійне забезпечення, а також з огляду на те, що остання, попри проживання з загиблою донькою однією сім'єю, не була на утриманні такої. Суд не бере до уваги заперечення сторони відповідача з посиланням на повне відшкодування потерпілому завданої шкоди [PERSON] зазначене у вироці суду, оскільки, як встановлено судом, винуватцем ДТП [PERSON] позивачу [PERSON] після постановлення вироку судом було відшкодовано лише 20000 грн., проти чого останній в судовому засіданні не заперечив. Відтак, при прийнятті рішення суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести свої вимоги та заперечення, однак представник відповідача не надав суду жодних обґрунтованих доказів щодо правомірності відмови у виплаті стороні позивача спірного відшкодування. Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме - вважає за необхідне стягнути з відповідача СК «Еталон» у користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 20631 грн. 24 коп., на малолітнього сина [PERSON] - в розмірі 43227 грн. 36 коп. та страхового відшкодування, у зв'язку з утриманням малолітнього сина [PERSON] до досягнення ним 14 років, в розмірі 19648 грн. 80 коп., тобто всього в сумі 83507 грн. 40 коп. Крім того, суд вважає за необхідне взяти до уваги, що вказану суму необхідно стягнути разово в сумі 83507 грн. 40 коп., так як розподіл суми страхового відшкодування на помісячні платежі не враховує майбутніх інфляційних змін, знецінення страхової виплати та ризиків неотримання наступних виплат застрахованими особами у зв'язку з діяльністю чи припиненням господарської діяльності відповідача. Адже надання відповідачем страхових послуг повинно забезпечувати і гарантувати застрахованим особам відшкодування шкоди, ризики щодо якої були застраховані, так як страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, відповідно до вимог закону, спрямоване на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих, а оскільки потерпілі безпосередньо не беруть участі в укладенні договорів страхування та визначення умов відшкодування, то їхні права та інтереси повинні гарантуватися законодавством та забезпечуватися обов'язками страховиків, відповідно до принципів справедливості, добросовісності та розумності. В задоволенні ж решти позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки [PERSON] було відшкодовано 20000 грн., що, на думку суду, у своєму співвідношенні повністю охоплює суму в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а також понесених витрат на поховання [PERSON] Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини справи у їх сукупності, суд позовні вимоги задовольняє частково, про що ухвалює рішення. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved