Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), треті особи : [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторія Вікторівна про визнання заяви про скасування заповіту недійсною. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 17.09.2015 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого визначив позивача спадкоємцем свого майна та майнових прав. [INFO] [PERSON] помер, після чого позивачу стало відомо про скасування Заповіту без участі та волевиявлення померлого, скасовано заповіт було [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року визнано недійсною заяву про скасування заповіту. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, разом з тим нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на тій підставі, що позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини. Позивач зазначив, що оскільки скасування заповіту здійснювалось із порушенням порядку, встановленого законом, за відсутності свідків, одноособово [PERSON], без врахування волі померлого, заяву про скасування заповіту слід визнати недійсною. Тому, позивач просив суд визнати заяву про скасування заповіту від 22.09.2015 року недійсною, скасувати реєстрацію скасування заповіту здійснену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. 22.09.2015 року за реєстраційним номером №57967004. Ухвалою судді від 23.08.2017 року було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою від 20.02.2018 року справу було призначено в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 18.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судовому засіданні представник третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторії Вікторівни позовні вимоги не визнав, пояснив, що заповідач звернувся до нотаріуса з проханням скасувати заповіт, нотаріус діяв у відповідності до вимог чинного законодавства. У судове засідання відповідачі 2, 3 не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, в матеріалах справи міститься письмовий відзив представника відповідача 2, згідно з яким позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, додатково зазначає, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, незаконними та безпідставними, крім того відсутній предмет спору, оскільки позивач не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в 6-ти місячний строк, передбачений чинним законодавством. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, заперечень на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача 1, представника третьої особи 2, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторія Вікторівна про визнання заяви про скасування заповіту недійсною задоволено. Визнано заяву про скасування заповіту, підписану [PERSON] за дорученням [PERSON] 22 вересня 2015 року, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за № 2549 - недійсною. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551,21 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.03.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 серпня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення наступного змісту, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заяви про скасування заповіту недійсною відмовлено, стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 606 грн. 32 коп. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.02.2017 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Міністерство юстиції України про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO], - залишено без задоволення. Судами встановлено, що 17 вересня 2015 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе майно та майнові права, що будуть належати йому на день його смерті, незалежно від їх складу та місцезнаходження в Україні, і взагалі все те, що буде за законом належати йому на території України на день його смерті та що згідно з законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків (серед іншого - квартиру [ADDRESS]) [PERSON], за умови компенсації вартості однієї кімнати в комунальній квартирі чи гуртожитку в м. Києві площею не менше 18 кв. м. на ім'я [PERSON], [INFO] (а. с. 8). Враховуючи, що стан здоров'я заповідача призвів до втрати зору, на його прохання вказаний заповіт був складений у присутності свідків [PERSON], [PERSON] та підписаний [PERSON] Зазначений заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. та зареєстрований в спадковому реєстрі, що підтверджується витягом (а. с. 9). 22 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. із заявою про скасування заповіту від 17 вересня 2015 року, яка за проханням заявника у зв'язку зі станом здоров'я була підписана [PERSON] (а. с. 55). Вказана заява була зареєстрована у спадковому реєстрі, що підтверджується витягом (а. с. 58-59). [INFO] [PERSON] помер. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Позивач зазначив, що оскільки скасування заповіту здійснювалось із порушенням порядку, встановленого законом, за відсутності свідків, одноособово [PERSON], без врахування волі померлого, заяву про скасування заповіту слід визнати недійсною. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п.п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем . Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Абзацом 3 частини 2 статті 1248 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. За приписами п. 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Частинами 1, 6,7 статті 1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки законом встановлено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися за присутності не менше як двох свідків, в такому порядку має проводитись і скасування заповіту. Проте, із матеріалів справи вбачається, що заяву про скасування заповіту було підписано [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторією Вікторівною за відсутності свідків, чим порушено вимоги ст.ст. 1252, 1253, 1254 ЦК України. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на зазначене, оскільки заява про скасування заповіту від 22.09.2015 року не відповідала внутрішній волі заповідача, а також вчинена із порушенням порядку, встановленого законом, суд приходить до висновку про необхідність визнання такої заяви недійсною, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Пунктом 14 ч.1ст.92 Конституції України гарантовано, що виключно законами України визначається діяльність нотаріату. В частині першій статті 1 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод. Одним із видів нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, є видача свідоцтв про право на спадщину (пункт 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріуси вчиняють нотаріальні дії відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Відповідно ст. 69 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. А тому позовні вимоги в частині скасування реєстрації скасування заповіту здійсненої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. 22.09.2015 року за реєстраційним номером №57967004 не підлягають задоволенню, оскільки це відноситься до повноважень нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії. Відповідно п. 8 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги, що заява про скасування заповіту від 22 вересня 2015 року вчинена із порушенням порядку, встановленого законом, оскільки вказану заяву було підписано [PERSON] та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторією Вікторівною за відсутності свідків, чим порушено вимоги ст.ст. 1252, 1253, 1254 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність визнання такої заяви недійсною, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, проте позовні вимоги в частині скасування реєстрації скасування заповіту здійсненої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. 22.09.2015 року за реєстраційним номером №57967004 не підлягають задоволенню, оскільки це відноситься до повноважень нотаріуса або посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial