Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та [PERSON] з 16 листопада 2005 перебували у шлюбі. Подружнє життя з відповідачем не склалось, рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 16.06.2011 року шлюб між ними було розірвано. На час розірвання шлюбу [PERSON] відбував покарання, призначене вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 15.12.2005 року за ч.3 ст.187 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі у Роменській виправній колонії №56. 31 липня 2013 року вона придбала житловий будинок по [ADDRESS] . За проханням відповідача, який на той час відбув покарання, вона надала згоду на реєстрацію його місця проживання в належному їй будинку. 13 грудня 2013 року відповідач зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою ніколи не проживав, його речей в будинку немає. На даний час відповідач відбуває покарання за вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31.03.2016 року, яким йому призначено покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. У будинку по [ADDRESS] на даний час проживає вона, [PERSON] , та їх з відповідачем діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач за місцем відбування покарання не працює, кошти на утримання дітей не надає. Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 30 січня 2019 року [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не приймає. Реєстрація відповідача в належному їй будинку сворює для неї певні труднощі, вона змушена сплачувати надмірні комунальні послуги, не маючи змоги оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, чим порушуються її права як власника. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, просить проводити розгляд справи без її участі, про що зазначила в позовній заяві (а.с.5). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивача суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач, який утримується в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 43). Клопотань про участь в судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, а також інших заяв, клопотань чи відзиву суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що з 16 листопада 2005 року по 16 червня 2011 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 16 червня 2011 року шлюб між ними розірвано (а.с.10, 13). За час шлюбу у них народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 11, 12). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 30 січня 2019 року [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кролевецького районного нотаріального округу Солопун М.І. 31.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №704, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.16-17, 18). Суд вважає, що відповідач [PERSON] вселився у житлове приміщення - буд. [ADDRESS] як наймач, оскільки на час його реєстрації в житлі він не був членом сім`ї власника житлового будинку - позивача [PERSON] . На даний час у будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання, в тому числі, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - з 13.12.2013 року, що підтверджується записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд [ADDRESS] (а.с.22-24). Із акту, складеного 04.03.2019 року головою вуличного комітету Холодьоном В.І. та сусідами [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] у будинку за місцем реєстрації по [ADDRESS] ніколи не проживав, його особистих речей у будинку немає (а.с.25). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках передбачених пунктами 1-7 частини 3 цієї статті. Таким чином, як випливає із указаної норми, якщо особа перебуває у місцях позбавлення волі за ним зберігається право на жиле приміщення, в якому зареєстроване його місце проживання. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Судуд України №2 від 12.04.1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З матеріалів справи, зокрема довідки про судимість [PERSON] , [INFO] , та повідомлення ДУ "Чернігівський слідчий ізолятор" від 05.04.2019 року вбачається, що [PERSON] 29.10.2015 року обрано запобіжний захід у виді арешту. 31 березня 2016 року він засуджений за вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від за ст.257, ч.3 ст.28, ч.1 ст.357, ч.3 ст.28, ч.3 ст.357, ч.1 ст.309, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 06.07.2016 року прибув до Новгород-Сіверської установи виконання покарань (№31), 05.04.2017 року вибув до Житомирської установи виконання покарань (№8); 21.12.2017 року прибув до Державної установи "Чернігівський слідчий ізолятор", де і утримується по теперішній час (а.с.33, 48). Отже, відповідач не проживає в спірному житловому будинку по [ADDRESS] з 2015 року з поважних причин, оскільки перебував під арештом та на даний час перебуває у місцях позбавлення волі, а тому за ним зберігається право на жиле приміщення, в якому він зареєстрований. Позивач не ставила питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням з 13.06.2014 року по 28.10.2015 року. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач зареєстрований в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , на законних підставах, з 2015 року не проживає в ньому з поважних причини, а тому відсутні підстави вважати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідно відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Суд не знаходить підстав для задоволення позову. Позивач не позбавлена можливості шляхом звернення до суду ставити питання про виселення відповідача в порядку ст.116 ЖК Української РСР. Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача, які фактично нею сплачені. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР,

Outcome: dismissed