Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

28 липня 2017 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігів з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В своєму позові просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації [PERSON] інформацію поширену відповідачами в колективному листі від 29.06.2017 року направленого на імя Т.в.о. Голови Державної служби геології та надр України [PERSON] та стягнути солідарно 100 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі подали до Т.в.о. Голови Державної служби геології та надр України колективне звернення, в якому виклали недостовірну негативну інформацію щодо позивача, чим порушили немайнові права на честь, гідність та ділову репутації. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник подали письмові заперечення проти задоволення позову, просили відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтями 3, 34 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. З аналізу вказаної норми вбачається, що свобода слова, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначених вище норм національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 (п.21) звернув увагу на те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінету Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. При цьому цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. Як встановлено судом, позивач працює на посаді директора дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафгогазгеологія» та є публічною особою, очолюючи державне підприємство. Відповідачі 29.06.2017 року звернулися з письмовим колективним зверненням до Т.в.о. Голови Державної служби геології та надр України [PERSON] наступного змісту - "Звертаємось до [PERSON] з проханням, втрутитись у тяжку ситуацію, яка сталася з Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії "Чернігівнафтогазгеологія» (надалі по тексту - ДП НАК «Надра України» "Чернігівнафтогазгеологія») та його трудовим колективом. 9 листопада 2016 року, за результатами конкурсу проведеного в НАК "Надра України», було призначено нового директора ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» - [PERSON] Працівники керівного складу НАК «Надра України», при представлені нового директора трудовому колективу підприємства, дали гарантії, що протягом трьох місяців [PERSON] залучить до роботи з ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» потенційних інвесторів, підприємством буде отримано нове обладнання, жоден працівник трудового колективу не буде звільнений або скорочений, підприємство отримає такі обсяги роботи, що штат колективу потрібно буде збільшувати. Новий директор [PERSON] в своєму виступі пообіцяв, що програма розвитку ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» буде підготовлена протягом місяця, після чого вона почнеться втілюватись у життя, що вже є потенційні інвестори готові вкладати кошти та надати нове обладнання для проведення робіт на ліцензійних ділянках підприємства. Також він хизувався тим, що має тісні зв»язки та велику підтримку у керівництва Державної служби геології та надр України. На жаль, обіцянки директора [PERSON] про начебто існуючих інвесторів, здатних підняти ДП НАК «Надра України» "Чернігівнафтогазгеологія" до високого рівня, готових відновлювати та бурити свердловини за рахунок інвестиційних коштів, так і залишились пустою обіцянкою та казковим міфом. Всупереч даному колективу слову, директор [PERSON] 10.03.2017 р. наказом №12 проводить ліквідацію всіх структурних підрозділів підприємства : - Прилуцьку нафтогазорозвідувальну експедицію; - Роменську нафтогазорозвідувальну експедицію ; - Ніжинську нафтогазорозвідувальну експедицію по випробуванню свердловин. Замість експедицій було створено партії, в яких залишився персонал, що виконує функції з охорони об'єктів та майна. Після таких дій, здатність підприємства проводити геологорозвідувальні роботи була втрачена. Працівники апарату управління ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», які намагалися вносити пропозиції, які відрізняються від позиції директора [PERSON], або не погоджувалися виконувати незаконні дії за його вказівкою та його радника [PERSON], який недавно призначений першим заступником директора ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», були звільнені з різних причина або попереджені про скорочення, з грубим порушенням діючого трудового законодавства. Працівників підприємства заставляли списувати бензин та дизпаливо, які нібито було використано транспортними засобами, що фактично знаходились в гаражному парку, а по фіктивним документам щодня відбувались виїзди. Працівники, які відмовилися проводити незаконне списання паливо-мастильних матеріалів наразі попереджені про скорочення. На першій робочій нараді директор [PERSON] заявив, що все обладнання, яке є на підприємстві, морально застаріле, та його потрібно здати на металобрухт. На це певними працівниками було висловлено заперечення, що таким обладнанням проводиться буріння 80 % свердловин в Україні. На даний час вони звільнені. Також новопризначений перший заступник директора [PERSON] вимагав від працівників підприємства давати неправдиві покази у вигляді службових записок на бувших керівників підприємства та деяких діючих працівників НАК «Надра України». Працівники що відмовились давати лживі покази попереджені про скорочення. Інші дії нового керівництва теж викликають подив. Крім ініціатив терміново поздавати все обладнання в металобрухт, директор [PERSON] веде переговори, щодо продажу частки підприємства у спільній діяльності по договору №201/07 від 26.07.2007 р. укладеного між ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», ПП «Імпреза-М» та ТОВ «Надра-Геоінвест». Декілька разів працівники інших незрозумілих структур вивчали геологічну інформацію про пробурені ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» раніше свердловини за бюджетні кошти. Як нам відомо такого дозволу НАК «Надра України» не надавало. Постає питання чому інформація на отримання якої витрачено багато мільйонів бюджетних коштів, надається на безкоштовне ознайомлення, без дозволу Засновника. Також за керівництва [PERSON] було втрачено спеціальній дозвіл на користування надрами Архипівської зони структур №4154 ву 24.05.2012 р. Ця ділянка є досить перспективною. Але директор [PERSON] прикладав фіктивні зусилля на продовження дії спецдозволу На разі є чутки, що зараз готується видача цього спецдозволу на приватну структуру. На сьогоднішній день, люди які були скорочені та стали на облік на біржі зайнятості, не можуть отримати допомогу по безробіттю, оскільки нове керівництво підприємства не сплатило єдиний соціальний внесок. При скороченні працівників ДП НАК «Надра України» "Черніґівнафтогазгеологія» були витрачені багатомільйонні кошти. Постає питання чому ці кошти не були направлені на закінчення буріння 325 метрів свердловини №3 Північно-Липоводилинська (знаходиться в межах спецдозволу на користування надрами Тунівської зони структур №3344 від 19.09.2008 p., що належить ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія»), реалізація вуглеводнів з якої, значно покращила б фінансовий стан підприємства, і ліквідацію експедицій та скорочення працівників можна було б уникнути. При минулому керівництві підприємства, був знайдений інвестор, зацікавлений у вкладанні інвестицій у свердловину №3 Північно- Липоводилинська, та свердловини №3 Пирічна та №4 Прирічна (знаходяться в межах втраченого спецдозволу користування надрами Архипівської зони структур №4154 від 24.05.2012 p.). Було направлено звернення до Кабінету Міністрів України щодо укладання угоди про розподіл продукції між ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» та потенційним інвестором. Також був укладений договір підряду на проведення робіт з капітального ремонту свердловини №361 Савинківська, замовником якого як гарантія, було проведено попередню оплату, але директор [PERSON] категорично відмовився від цих пропозицій та виконання робіт . Як наслідок, один спецдозвіл вже втрачено, підприємство залишилось без роботи. З вище наведеного можна зробити висновок, що теперішній директор [PERSON] та нещодавно призначений перший заступник директора [PERSON] прийшли з однією метою, знищити підприємство ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія», здати все обладнання в металобрухт, розпродати всі ліквідні активи підприємства, та «нагріти на цьому свої руки». В зв"язку з цим, просимо [PERSON] вжити всіх можливих заходів по припиненню руйнування підприємства - ДП НАК "Надра України" "Чернгівнафтогазгеологія", яке з 1959 року несло вагомий внесок в розвиток нафтогазового комплексу України, її енергетичної безпеки та припинити знищення його трудового колективу". 07.07.2017 року Голова правління НАК «Надра України» направив листа до ДП НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» з повідомленням, що НАК «Надра України» отримала лист Державної служби геології та надр України від 04.07.2017 року стосовно звернення трудового колективу Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія» стосовно діяльності керівника підприємства. Наказом компанії від 07.07.2017 року №52 створено комісію для перевірки фактів, викладених у зверненні трудового колективу підприємства, та уповноважено відрядити останню за місцезнаходженням підприємства з метою проведення всебічної відкритої та неупередженої перевірки вищевказаних фактів. 13.07.2017 року на виконання наказу НАК «Надра України» від 07.07.2017 року №52 «Про створення комісії» складено акт проведення перевірки фактів викладених у зверненні трудового колективу ДП «НАК «Надра України» «Чернігівнафтогазгеологія». За результатами проведеної перевірки комісія пропонувала зобовязати керівника підприємства: 1. Інформувати колектив підприємства про плани та перспективи розвитку підприємства. 2. Вживати всіх можливих заходів по недопущенню накопичення заборгованості по заробітній платі і скорочення заборгованості по платежах до бюджету та цільових фондів. 3. Оптимізацію організаційної і виробничої структури підприємства проводити в правовому полі у відповідності до норм чинного законодавства України. 4. Підготувати в місячний термін план реалізації виконання стратегії, щодо співпраці з потенційними інвесторами та розміром коштів необхідних для реалізації озвучених перспектив розвитку підприємства. 5. До 10 числа кожного місяця доповідати Голові правління Компанії про реалізацію завдань передбачених планом заходів. Разом з тим, право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Положення абз. 6 п. З Рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, згідно з яким проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то повинні бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в п. 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом це передумова плюралізму поглядів. За таких обставин, враховуючи зазначені вище норми національного і міжнародного законодавства, практику Європейського суду з прав людини щодо вирішення таких питань, відсутність фактів, які б доводили, що направлений 29.06.2017 року до Т.в.о. Голови Державної служби геології та надр України [PERSON] колективний лист, яким начебто завдано порушення немайнових прав на честь, гідність та ділову репутацію позивача, не може являтися достатнім та належним доказом по справі на підтвердження дійсного та умисного наміру з боку заявників щодо завдання шкоди немайновим правам позивача, принизити його честь та гідність, зашкодити його діловій репутації, тощо. Колективний лист та викладені в ньому доводи є оціночними судженнями щодо діяльності [PERSON] на займаній ним посаді, що стали підставою для перевірки комісією НАК «Надра України. Згідно із частиною першою статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті майнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Однак, раніше наведена стаття Кодексу мала норму (частину третю), в силу якої негативна інформація, поширена про особу, автоматично вважалася недостовірною. Зазначене покладало на особу, яка поширила негативну інформацію про іншу особу, обов'язок доведення в суді її достовірності. Втім, Законом від 27.03.2014 року № 1170-V11 частину третю статті 277 Кодексу виключено. Тому, в даний час у справах про спростування недостовірної інформації вже не діє презумпція винуватості особи, яка поширила негативну інформацію, що покладає на особу, у відношенні якої поширено негативну інформацію, обов'язок доведення в суді не лише факту поширення інформації, але й факту її недостовірності. Разом з тим, питання висвітлені в колективному зверненні не стосувалися фізичної особи [PERSON], а були спрямовані до вищестоящого керівництва для проведення перевірки його діяльності, як керівника державного підприємства, де й працювали відповідачі. Відповідно до ст.1 Закону України „ Про звернення громадян громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, в судовому засіданні представником позивача не доведено факт спричинення позивачу моральної шкоди, - втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних йому з боку відповідачів шляхом подання колективного звернення відповідачами та причинного звязку. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed