Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 28.09.2012р по 24.12.2013р вона працювала у відповідача на посаді заступника начальника гальванічного цеху № 4. Під час роботи на підприємстві 19.02.2013р. був виданий наказ № 54 "Про надбавки" згідно якого на підставі галузевої угоди їй була встановлена надбавка з лютого 2013року в розмірі 1942грн в місяць. Відповідач не доплатив їй вказану надбавку у травні 2013року - 679грн, червні - 279грн, липні - 1110,50грн, серпні 279грн, вересні 2013р 1193,65грн. загальна сума складає 3541грн,15коп. За захистом порушеного права 22 січня 2014року вона звернулася до Дружківського суду (справа № 229/234/14-ц). Під час розгляду вказаної справи їй стало відомо, що підставою для зменшення надбавок були накази № 142 від 26.04.2013р, № 190 від 24.05.2013р, № 246 від 01.07.2013р., № 311 від 31.07.2013р. Ці накази були надані відповідачем через канцелярію суду 13.02.2013р. Фактично відповідач безпідставно, без її згоди, без повідомлення її, зменшив їй щомісячну надбавку у травні-вересні 2013року, чим порушив ст. 32, ч.4.ст. 97,103 КЗпП України, ч.2 ст. 29 Закону України "Про оплату праці". Просить поновити їй строк звернення до суду, визнати незаконними та скасувати вищевказані накази. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Вважає, що відповідач порушив права позивача, оскільки зменшив їй надбавку, не попередивши про це за 2 місяці, з наказами не ознайомлював, надбавки не відповідають Положенню, на яке посилається відповідач. Представник відповідача Волосожар Г.В. позовні вимоги не визнав. Вважає, що відповідач діяв відповідно до Закону України "Про оплату праці", до Положення про порядок встановлення та виплату надбавок до посадових окладів працівникам із складу керівників, спеціалістів та службовців, яке узгоджено з профспілкою та затверджено наказом по підприємству. Виданню цих наказів передувало надання службових листів керівника департаменту управління виробництвом [PERSON] про встановлення на окремий період персональної надбавки у визначеному розмірі, зокрема й [PERSON]. Службові листи затверджувались керівником підприємства. Після затвердження видавались накази відповідно до яких позивачу виплачувалась персональна надбавка. Надбавка позивачу не зменшувалась, а встановлювалась на конкретний період, з метою матеріального стимулювання, що відповідає Положенню. Не відбувалося ніяких змін істотних умов праці позивача. Також вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про зміну розміру надбавки позивач знала кожного місяця, після отримання розрахункових коренців та безпосередньо заробітної плати, а звернулася до суду про скасування наказів лише в квітні 2014року. Просить в позові відмовити. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 28 вересня 2012року по 24 грудня 2013року позивач працювала у відповідача на посаді заступника начальника гальванічного цеху №4. Звільненна за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю, що визнається сторонами і також підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.2-3). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР (зі змінами та доповненнями), ст. 97 КЗпП підприємства самостійно встановлюють умови та розміри оплати праці, в тому числі перелік надбавок та доплат, у колективному договорі з дотриманням законодавства, генеральної, галузевої угод. Тобто кожне підприємство самостійно визначає перелік і порядок нарахування надбавок, які виплачуватимуться працівникам. Оскільки питання оплати праці на рівні підприємства вирішуються ним самостійно, його регулювання здійснюється шляхом розробки, затвердження та застосування внутрішніх (локальих) нормативних документів, таких як Положення про оплату праці та Положення про встановлення надбавки за високі досягнення в праці. Відповідно до Положення про порядок встановлення та виплати надбавок до посадового окладу працівникам зі складу керівників, спеціалістів та службовців, яке погоджено з головою профспілки ПАТ "Дружківським машинобудівний завод" та затверджено наказом по підприємству від 02.07.2012р № 305, встановлені надбавки, в тому числі за високі досягнення в праці - до 50% посадового окладу (до 3 місяців з дня встановлення). Пунктом 1.4 вказаного положення передбачено, що протягом дії періода надбавки або його закінчення керівник департаменту (за підлегливістю) клопоче про зміну встановленої надбавки в менший або більший бік, чи повному її скасуванню з урахуванням особистого вкладу кожного працівника в рішення завдань, які поставлені перед колективом. Надбавка встановлюється наказом по підприємству, виплачується тільки при наявності коштів та при відсутності перевитрат по фонду оплати праці. Нарахування надбавок проводиться Департаментом фінансів, згідно затвердженим видам оплат.(а.с. 25-26) Судом встановлено, що на підставі службових листів керівника Департаменту управління виробництвом [PERSON] (а.с.54-57) відповідно до наказів по підприємству №№ 142 від 26.04.2013, 190 від 24.05.2013, 246 від 01.07.2013, 311 від 31.07.2013 (а.с. 5 -8) позивачу була встановлена надбавка до посадового окладу в травні 2013року 1263грн, в червні 2013р - 1663грн, в липні - 831,5грн, з серпня 2013р - 1663грн. В зазначених розмірах надбавка була виплачена позивачу, що ним визнається. Таким чином суд вважає, що дії відповідача щодо встановлення позивачу надбавки в зазначених розмірах відповідають Положенню про порядок встановлення та виплати надбавок до посадового окладу працівникам зі складу керівництва, спеціалістів та службовців, яке діє у відповідача, а тому накази є законними. Суд не погоджується з доводами позивача, що відповідач винен був повідомляти позивача про зміну надбавки за два місяці, як то передбачено ст. 32 КЗпП України. Положення про встановлення і виплату надбавок, на підставі якого позивачу встановлювалися надбавки спірними наказами, введено в дію з метою матеріальної зацікавленості у підвищенні ефективності праці, покращення якості продукції, збільшення прибутку при зниженні матеріальних і всіх інших видів затрат та інше. Згідно ч.3 ст.2 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995року (із змінами та доповненнями) до інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. На думку суду для зазначеної надбавки притаманний разовий характер, в даному випадку не відбувається зміна суттєвих умов праці в розумінні ст. 32 КЗпП України. Тому не можна вважати, що про встановлення іншого розміру надбавки необхідно повідомляти позивача не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міського суду в тримісячний строк, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього кодексу, суд може поновити ці строки. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при безпідставності вимог працівника по суті суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме по цій причині. Якщо вимоги позивача є обгрунтованими, але строк пропущено без поважних причин, суд відмовляє в позові у зв"язку з пропуском встановленого ст. 233 строку. Суд вважає, що позивачем пропущений строк , передбачений ст. 233 КЗпП України. Про зміну розміру надбавки, суд вважає, позивачу стало відомо в наступному місяці, після її встановлення, під час отримання заробітної плати, тобто про зміну розміру надбавки за травень 2013року, стало відомо в червні 2013року після отримання заробітної плати за травень, про зміну розміру надбавки за червень 2013р - в липні 2013року. , за серпень 2013р - у вересні 2013року. Позивач щомісячно отримувала заробітну плату в строки встановленні законодавством, що нею не заперечувалось, і у разі незгоди з встановленим розміром надбавки могла звернутися до суду з оскарження наказів у строки, передбачені ст. 233 КЗпП України. Позивач звернувся до суду з даним позовом 24 квітня 2014року, з пропущенням 3 місячного строку. Оскільки суд прийшов до висновку, що порушення права позивача не відбулося, вимоги позивача є безпідставними, то і відмовляє в позові саме з цієї підстави, а не у зв"язку з пропуском строку звернення до суду.

Outcome: dismissed