Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини, в позовній заяві вказавши, що він перебував з відповідачкою у шлюбі з 09.08.2013 р. по 27.04.2017р. За час подружнього життя у них народилася дочка - [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу відповідач повідомила позивача про те, що їде на довготривале проживання за кордон. Згодом повністю зникла з життя своєї малолітньої дитини, не надала нової адреси проживання, засобів зв'язку, перестала відвідувати дочку, не телефонувала, не цікавиться життям, інтелектуальним, фізичним та духовним розвитком дитини, не піклується про стан її здоров'я. Вказує, що він має у приватній власності житловий будинок в с.Поториця, де проживає разом з дочкою, працює в управлінні ДСНС України у Львівській області на посаді начальника кварталу 22 державної пожежно-рятувальної частини та отримує заробітну плату, тобто має можливість фінансового забезпечення малолітньої дитини, належного розвитку та її утримання. Також, вказує, що кожна розмова [PERSON] з дочкою [PERSON] по телефону закінчувалась плачем дочки, її поганим настроєм, знервованістю, що мати покинула її та більше не проживає з нею. Неодноразово, після таких розмов, позивач звертався до медичних закладів, щоб пересвідчитись у нормальному психічному стані дочки. Враховуючи таку поведінку відповідачки малолітня дочка повністю залишилась на утриманні та вихованні батька. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] в користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1000грн. з подальшою індексацією, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 02.08.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що позов підтримують, просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позову не визнала та просила у позові відмовити. Додатково пояснила, що 10.12.2016р. вона виїхала на роботу по котракту за кордон в Катар. Вона працює офіціанткою в ресторані з 14.00год. та до пізньої ночі. Приходить додому біля 03.00 год. ночі, коли дитина спить. Також, під час перерви, коли може зателефонувати дитина вже спить. Катар це мусульманська країна і там суворі закони. Коли в країні "Рамадан" або, коли час молитви, то не можна користуватися мобільним телефоном. Під час телефонних розмов з позивачем він не завжди дає можливість порозмовляти з дитиною по телефону. Вона вийшла заміж та може забрати до себе дитину, однак позивач відмовляє їй в цьому. Вона жодним чином не відмовилась від дитини, як це вказує позивач. Крім цього, пересилає кошти на дитину. Твердження позивача про те, що він виплачує за неї кредит не відповідає дійсності, оскільки під час шлюбу вони придбали житловий будинок. На даний будинок вона не претендує та сторони між собою домовились, що позивач купує їй телефон та сплачує решту кредиту за будинок. Представник третьої особи в судовому засіданні повідомила, що 20.11.2017р. буде засідання органу опіки та піклування Сокальської РДА на якому буде вирішуватись питання про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є мамою позивача. На даний час дочка сторін [PERSON], [INFO] проживає разом з нею та позивачем в с.Поториця. Відповідачка [PERSON] виїхала на роботу за кордон. Іноді відповідачка тижнями на дзвонить до дочки. Дитина ходить в дитячий садочок. Дитині на даний час 3 роки і вона постійно хоче маму. Після телефонних розмов з відповідачкою, по телефону, в дитини починається істерика, тому вони почали водити [PERSON] до психолога і це дало позитивний результат. Також, дитина постійно боїться, що мама її знову залишить. В сім'ї вони говорять дитині, що мама її не залишила, а лише поїхала за кордон заробляти гроші. Заслухавши сторони та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про народження серія [NUMBER] встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] - [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно висновку №1944/01-11 органу опіки та піклування Сокальської РДА від 22.11.2017р. орган опіки та піклування Сокальської РДА вважає за доцільне позбавити [PERSON]. батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.3 ст.53 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до абз. 3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Наведене вище в нормативних актах у судовому засіданні під час розгляду справи не встановлено ні з поданих сторонами документів, ні з конкретних пояснень сторін. З пояснень відповідача - мами малолітньої [PERSON] встановлено, що мама цікавиться розвитком дитини, знає де вона навчається та проживає і надає допомогу. Вона на даний час працює по контракту за кордоном. Відносини між ними є доброзичливі. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При цьому факт роздільного проживання мами та дитини, також суд не вважає обставиною, яка може слугувати про позбавлення батьківських прав. Оцінюючи усі докази, суд встановив, що неспроможність відповідачки проживати разом з дочкою та забезпечити дитині кращі умови, пояснюється лише тим, що вона працює за кордорном в Державі Катар. Відсутні також будь-які докази того, що на виконання вимог ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН "Про права дитини" державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім'ї, а саме батькові для догляду за дитиною. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як встановлено в судовому засіданні відповідач бажає забезпечити дочці кращі умови, тому виїхала на роботу за кордон та заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, що свідчить про бажання та намагання брати участь у її вихованні. Як слідує з рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (пункт 58), сам факт заперечення відповідачами позовної заяви про позбавлення батьківських прав щодо дітей може свідчити про їх інтерес до них. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини". Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та ухиляється від виховання своєї дитини та її утримання. Інших доказів, які б свідчили про свідоме, тривале чи постійне, безпідставне невиконання відповідачкою батьківських обов'язків, нехтування такими обов'язками, а відтак, давали б підставу для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав позивачем суду не надано. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позовниї вимоги про позбавлення батьківських прав суд приймає до уваги Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» (заява №42276/08 від 20.05.2010 року) де зазначено, що втручання в сімейне життя повинно бути пропорційним до законної мети і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції. Відтак, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність достовірних та достатніх даних в підтвердження обставин, що свідчили б про підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, а тому у задоволені позовної вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] слід відмовити. Разом з цим, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні установлено, що відповідачка крім спільної неповнолітньої дочки з позивачем має на утриманні ще одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]., відносно якої позбавлена батьківських прав, однак сплачує аліменти, на стан здоров"я не скаржився, непрацездатних чоловіка та батьків не утримує. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідачки, суд виходить з того, що відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також, при визначенні розміру аліментів, суд враховує ч.2 ст.182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та ч.2 ст.184 СК України, яка встановлює, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Що стосується доходу відповідача, суд бере до уваги те, що вона працює за кордоном, тому, суд дійшов до висновку, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині, а тому суд вважає, що аліменти слід стягувати в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на дитину щомісяця до досягнення нею повноліття.

Outcome: partial