Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

9 вересня 2014 р. приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 45886,86 грн. Позов обґрунтований наступним. 12 березня 2011 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-11-11707, предметом якого є страхування транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER]. 11 листопада 2011 р. в м. Києві на вул. Драгоманова з вини відповідача [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER]. На підставі страхового акту № ДККА-10541 ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 95386,86 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в страховій компанії «Лафорт» з лімітом відповідальності в сумі 50000 грн. та франшизою в сумі 500 грн., позивач звертається до відповідача з регресною вимогою про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та сумою, яка належить від страховика цивільної відповідальності відповідача. В судовому засіданні представник позивача Михайловська І.Г. позов підтримала пославшись обставини, викладені у позовній заяві, та уточнила, що датою дорожньо-транспортної пригоди є 11 вересня 2011 р. На її думку заперечення представників відповідача не заслуговують на увагу, оскільки позов поданий в межах трирічного строку позовної давності. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали пославшись на сплив строку позовної давності. В обґрунтування своїх заперечень вказали, що в даному випадку має місце не регрес, а суброгація, при якій нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає, а лише відбувається заміна кредитора, а тому перебіг строку позовної давності починається з моменту дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулася 12 березня 2011 р., а позивач звернувся до суду з позовом лише 10 вересня 2014 р., позовна давність сплинула. Окрім того послалися на завищення позивачем розміру завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 12 березня 2011 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» (Страховиком) та [PERSON] (Страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм і пасажирами № 28-0107-11-11707 (а.с. 13). Предметом вказаного договору є страхування майнових інтересів [PERSON], що не суперечать закону, пов'язаних з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], на строк з 12 березня 2011 р. по 11 березня 2012 р. Відповідно до умов договору ПАТ «СК «Українська страхова група» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку з автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], здійснити на умовах договору страхову виплату. Сторони договору погодили перелік страхових випадків, за умови настання яких у Страховика виникає обов'язок здійснити страхову виплату, до яких зокрема віднесли і дорожньо-транспортну пригоду. 11 вересня 2011 р. в м. Києві на вул. Драгоманова [PERSON], керуючи автомобілем “Шевроле Авео” д.н.з. [NUMBER], в порушення п.п. 34, 1.3. ПДР України перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки і виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказана обставина підтверджується постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2011 р., якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. (а.с. 19), та даними довідок, виданих ВДАІ з обслуговування Дарницького району, підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 17, 18). Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля № 82309 від 22.09.2011 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] (з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу) в результаті його пошкодження при ДТП складає 95386,86 грн. (а.с. 27-43). Представники відповідача оспорили розмір фактичних витрат позивача, здійснених як страхова виплата, проте клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи до початку розгляду справи по суті не заявили і на жодні обставини, які дають підстави ставити під сумнів дані вищевказаного Звіту, не послалися. У зв'язку з наведеним суд відхилив клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи. Враховуючи, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд в обґрунтування свого рішення покладає наданий позивачем Звіт про оцінку автомобіля № 82309 від 22.09.2011 р. як належний і допустимий доказ розміру збитків, що підлягають виплаті потерпілій особі в якості страхового відшкодування. При цьому суд враховує, що звіт відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів та складений з урахуванням даних огляду автомобіля, зафіксованих у протоколі огляду транспортного засобу (а.с. 44-45). При цьому всупереч доводам представників відповідача останньому пропонувалась прийняти участь в огляді транспортного засобу (а.с. 46), проте своїм правом він не скористався. Страховим актом № ДККА-10541 від 13 жовтня 2011 р. ПАТ «СК «Українська страхова група» визнало дорожньо-транспортну пригоду від 11 вересня 2011 р. страховим випадком та визначило розмір страхового відшкодування на підставі даних Звіту про оцінку автомобіля № 82309 (а.с. 24). Судом встановлено, що ПАТ «СК «Українська страхова група» виконало свої зобов'язання перед страхувальником [PERSON], сплативши уповноваженій нею особі страхове відшкодування в сумі 92946,46 грн. (а.с. 47), а 2440,40 грн. було зараховано в рахунок несплаченої частини страхового платежу. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. На момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] мав чинний договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений з страховою компанією «Лафорт» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 50000 грн. на одного потерпілого та франшизою в сумі 500 грн. Вказана обставина сторонами не оспорюється. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-IV). Вказаний Закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до положень ст.ст. 3, 9, 22, 36 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду. Згідно ст. 12 Закону 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, а відповідно до п. 6 ст. 36 вищевказаного Закону обов'язок компенсувати суму франшизи покладається на страхувальника або особу, відповідальну за завдані збитки. Таким чином до ПАТ «СК «Українська страхова група» перейшло право вимоги до страхової компанії «Лафорт» як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди в межах ліміту відповідальності, встановленого укладеним з [PERSON] договором. При цьому розмір відшкодування, яке зобов'язана сплатити страхова компанія «Лафорт» підлягає зменшенню на суму франшизи (50000 грн. - 500 грн.). За вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Враховуючи, що різниця між сплаченою ПАТ «СК «Українська страхова група» потерпілій особі сумою страхового відшкодування та сумою, яка належить до виплати від страхової компанії "Лафорт", становить 45886,86 грн. (95386,86-49500), вказану суму зобов'язаний компенсувати [PERSON] як особа, винна у завданій шкоді. Доводи представників відповідача про пропуск строку позовної давності суперечать встановленим судом обставинам, оскільки дорожньо-транспортна пригода відбулася 11 вересня 2011 р., а не 12 березня 2011 р., як вказано у запереченнях. За таких обставин навіть якщо враховувати, що право вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група» ґрунтується на суброгації, яка за змістом цивільного законодавства України є різновидом права регресу, на день звернення до суду 9 вересня 2014 р. позовна давність не сплила. З огляду на вказане вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група» суд вважає доведеними і обґрунтованими та задовольняє їх. На підставі ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved