Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2012, близько 15 години 30 хвилин, [PERSON], на шляхопроводі Богатирська Московський в місті Києві, керуючи автомобілем марки "БМВ" д.н.з. [NUMBER], залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Ніссан" д.н.з. [NUMBER], що спричинило пошкодження транспортного засобу. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 07.08.2012, [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП. Транспортний засіб "БМВ" д.н.з. [NUMBER] [PERSON], застрахований згідно договору обов'язкового страхування наземних транспортних засобів № АА/1360114 (страхова справа №4364 ГО) компанією ПрАТ "НФСК "Добробут", у зв'язку чим 16 липня 2012, після настання страхового випадку на наступний день, він повідомив страхову компанію ПрАТ "НФПрАТ "НФСК "Добробут" про ДТП, дане повідомлення зареєстровано в журналі реєстрації ПрАТ "НФПрАТ "НФСК "Добробут" за №329. 23.07.2012 був складений звіт №2368 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Nissan X-Trail д.н.з. [NUMBER], за заявою про проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від Центральної філії ПрAT "НФСК "Добробут", відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ держ. № [NUMBER] в результаті пошкодження складає з ПДВ - 29 844,98 грн., без ПДВ 24 870, 82 грн. Вказує, що рішення про виплату страхового відшкодування повинно було бути здійсненим відповідачем не пізніше 14 грудня 2012 року, однак виплата по страховому відшкодуванню по цей час відповідачем не здійснена. Звертає увагу суду на те, що 25.10.2013 року він направив претензію до відповідача про вимогу сплатити на його користь невиплачену суму страхового відшкодування у розмірі 29 844,98 грн., однак вона залишилась останнім без виконання. У зв'язку з вищевикладеним, змушений був звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції у розмірі 52 288,40 грн., пеню у розмірі 20 506,94 грн., 3% річних у розмірі 2 403,95 грн., моральну шкоду у розмірі 3 759,97 грн. та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити повністю з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, тому суд з урахуванням положення п. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та думки представника позивача, який не заперечував проти такого розгляду справи, приходить до висновку про можливість слухати справу у його відсутність на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України та ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15 липня 2012, близько 15 години 30 хвилин, [PERSON], на шляхопроводі Богатирська Московський в місті Києві, керуючи автомобілем марки "БМВ" д.н.з. [NUMBER], залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Ніссан" д.н.з. [NUMBER], що спричинило пошкодження транспортного засобу, що підтверджується довідкою про ДТП (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 07.08.2012, [PERSON] визнано винним у скоєнні вищезазначеного ДТП (а.с.12). Крім того, слід зазначити, що оскільки транспортний засіб "БМВ" д.н.з. [NUMBER], [PERSON], застрахований згідно договору обов'язкового страхування наземних транспортних засобів № АА/1360114 компанією ПрАТ "НФСК "Добробут", позивач 15 липня 2012 року, на наступний день після настання страхового випадку, позивач повідомив страхову компанію ПрАТ "НФПрАТ "НФСК "Добробут" про ДТП, у відповідності з вимогами договору обов'язкового страхування транспортного засобу, Закону України "Про страхування" та своєчасно повідомив про це представників ПрАТ "НФСК "Добробут", оформив всі необхідні документи та надав всю інформацію, на вимогу представників ПрАТ "НФСК "Добробут". Дане повідомлення зареєстровано в журналі реєстрації ПрАТ "НФПрАТ "НФСК "Добробут" за №329 (а.с.11). У подальшому 23.07.2012 року було складено звіт №2368 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Nissan X-Trail д.н.з. [NUMBER], за заявою про проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від Центральної філії ПрAT "НФСК "Добробут", відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ держ. № [NUMBER] в результаті пошкодження складає з ПДВ - 29 844,98 грн., без ПДВ 24 870, 82 грн. (а.с.14-29). Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування (а.с.13), однак страхове відшкодування йому так і не було виплачено. Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України, що визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 вищезазначеного закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця (ст.ст. 46, 37 Закону). Відповідно до ст. ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, зокрема, але не виключно, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний вести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. Згідно із ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 29 844,98 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Відповідно до пункту 1 статті 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (стаття 36.5 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ"). У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 20 506,94 грн. відповідно до розрахунку (а.с.38) підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 22 443,42 грн. та 3% річних у розмірі 2 403,95 грн. відповідно до розрахунку (а.с.36, 37) підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Слід зазначити, що позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок невиплати йому відповідачем страхового відшкодування він витратив свій час на вирішення цього спору, що призвело до душевних хвилювань, дратівливості, що в свою чергу вплинуло на його відносини в родині та на роботі, однак, суд не може прийняти дані посилання позивача як належний та допустимий в розумінні ст.ст.10, 22, 60 ЦПК України доказ спричинення останньому моральної шкоди, в зв'язку з чим в задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити. Крім того, у відповідності до ст.ст. 79-89 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір в розмірі 789 гривень 60 копійок, 336 гривень, сплачених позивачем за оголошення про виклик відповідача. На підставі викладеного ст.ст. 16, 22, 23, 525, 526, 979, 988-989, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: approved