Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської районної в м. Дніпродзержинську ради, треті особи без самостійних вимог - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання права власності на спадщину за законом. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку розташованому за адресою: [ADDRESS], будівництво якого батько закінчив в 1966 році, на земельній ділянці наданій йому у безстрокове користування на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради №635 від 3 лютого 1965 року. В 1968 році батько позивача провів технічну інвентаризацію будинку в Дніпродзержинському БТІ. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька за законом, інших спадкоємців після смерті спадкодавця ані за заповітом ані за законом немає. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Листом нотаріуса Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори було надано роз'яснення щодо неможливості оформлення спадщини на будинок в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо цього майна спадкодавцеві та рекомендовано звернутися до суду. Позивач вважає, що оскільки її батько набув право власності на будинок правомірно побудувавши його на ділянці яка була йому виділена на підставі діючого на той час законодавства, та виконав всі передбачені законом на той час дії щодо підтвердження свого права власності. Вона є єдиним спадкоємцем, то просить визнати за нею право власності на будинок та надвірні будівлі в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити /а.с. 46/. Представник відповідача - Дніпровської районної в м. Дніпродзержинську ради в судове засідання не з'явився, просить розглянути за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, просить розглянути за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, просить розглянути за відсутності їх представника, заперечень не надавали. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - роз'яснення Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори /а.с. 9/, згідно якого було повідомлено позивача щодо неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок оскільки відсутні правовстановлюючі документи і рекомендовано звернутися до суду; - звіт про оцінку вартості майна /а.с. 10-14/, згідно якої підтверджується вартість спірного майна та ціна позову; - витяг зі спадкового реєстру /а.с. 15/, згідно якого підтверджується реєстрація спадкової справи після смерті спадкодавця; - довідка квартального комітету /а.с. 16/, згідно якої підтверджується реєстрація та проживання спадкодавця в спірному будинку на час смерті; - лист ОКП «Дніпродзержинське БТІ» /а.с. 17/, згідно якого підтверджується відсутність відомостей про реєстрацію права власності на спірний будинок; - плани будинку, акт, договір на надання земельної ділянки /а.с. 18-27/, згідно яких підтверджується технічна характеристика будинку та відвід земельної ділянки під його будівництво; - копія паспорту позивача по справі /а.с. 28-29/, згідно яких підтверджується місце проживання та реєстрації останньої; - свідоцтва про народження та укладання шлюбу /а.с. 30, 31/, згідно якої підтверджується родинні відносини між позивачем та спадкоємцем, те що позивач є дочкою спадкодавця; перебування у шлюбі позивача та спадкодавця; - свідоцтва про смерть /а.с. 32/, згідно яких підтверджується дата та факт смерті спадкодавця та його дружини; - технічний паспорт на будинок /а.с. 34-39/, згідно якого підтверджується технічна характеристика об'єкту та невідповідність побудованого затвердженому проекту; В судовому засіданні встановлено: Предметом спору є домоволодіння яке знаходиться за адресою: за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем за законом спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, померлого [INFO]. Листом державного нотаріуса від 4 березня 2014 року позивачу було роз'яснено, що він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок оскільки відсутні правовстановлюючі документи і рекомендовано звернутися до суду /а.с. 9/. 16 вересня 1968 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації було проведено технічну інвентаризацію будинку та виготовлено оціночний акт та відомомость. Згідно довідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 3 грудня 2013 року право власності на зазначене домоволодіння не зареєстровано /а.с.17/. Таким чином, на теперішній час спірний будинок в експлуатацію не введено та його не зареєстровано як нерухоме майно в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про основи містобудування" - забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до ст.. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. До нерухомих речей, згідно ст. 181 ЦК України, належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельних ділянках, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання. Так, відповідно до п.6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 7.02.2002р. №7/5, з послідуючими змінами, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. З урахуванням норм Закону України "Про основи містобудування" та Закону України "Про планування і забудову територій" для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Відповідно до змісту ч.1 ст.31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, можливе визнання права власності на створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Проте позивачем не надані будь які докази щодо прийняття в експлуатацію спірного домоволодіння, не надано суду також висновку про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ або іншим уповноваженим органом. Не надано суду доказів щодо звернення позивача до органів місцевого самоврядування з питання прийняття в експлуатацію зазначеного об'єкту нерухомого майна та з питання реєстрації права власності на вказаний збудований об'єкт, також відсутні дані, що з приводу зазначеного питання приймалось відповідне рішення, яке б свідчило про порушення її права, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст.3 ЦПК України та у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, ст.4 ЦПК України. Оскільки позивач не надала будь яких вищезазначених доказів щодо виконання вимог закону, в суду не має правових підстав для визнання права власності на спадковий будинок. Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, враховуючи також наступне суду не зазначена та не підтверджено право власності на зазначений будинок, що є предметом спору, за своє життя спадкодавець [PERSON], який помер в 2013 році, не оформив право власності на спірний житловий будинок немає правових та законних підстав для задоволення позову. На підставі ст. ст. 181, 331, 380, 1218, 1261 ЦК України,

Outcome: dismissed