Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] , на який не виготовлено правовстановлюючі документи; земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, земельної ділянки площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території [ADDRESS], що належали батьку позивача на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 029435 від 20.06.1997 року, виданого головою Теківської сільської ради на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 105; грошового вкладу на рахунку № [NUMBER] відкритого в ВАТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] з залишком на рахунку 8600,80 грн. За життя батько позивача залишив заповіт на його користь. Позивач вказує, що після смерті батька він прийняв спадщину в порядку ст.1268 ЦК України, так як постійно проживав разом з спадкодавцем та був зареєстрований у спадковому будинку, а після смерті батька провів його похорони та продовжує проживати у спадковому будинку, обробляти земельну ділянку, що стверджує довідками Теківської сільської ради Виноградівського району від 23.10.2019 року. Також в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини він одноосібно подав до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідачем по справі є рідна сестра позивача та дочка спадкодавця [PERSON] , яка спадщину після смерті батька не прийняла і не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем. Інших спадкоємців немає, оскільки мати позивача [PERSON] померла раніше, а саме [INFO]. Після звернення до державного нотаріуса позивачу було надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок, яких за життя спадкодавцем виготовлено не було та у зв`язку із втратою оригінала державного акта на право приватної власності на землю та оригінала ощадної книжки. За таких умов позивач змушений звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] , будучи повідомленою про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання також не з`явилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачкою, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.08.2018 року. Останнім місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] , що стверджується довідкою Теківської сільської ради Виноградівського району від 23.10.2019 року за № 02-30/508. Мати позивача, [PERSON] , померла раніше - [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть від 15.03.2005 року. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, земельної ділянки площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території [ADDRESS], що належали батьку позивача на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 029435 від 20.06.1997 року, виданого головою Теківської сільської ради на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 105; грошового вкладу на рахунку № [NUMBER] відкритого в ВАТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] з залишком на рахунку 8600,80 грн. Заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Теківської сільської ради Виноградівського району 28 вересня 2016 року за реєстровим номером 62, спадкодавець [PERSON] зробив таке заповітне розпорядження: все належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своєму сину, позивачупо справі, [PERSON] , [INFO] . Заповіт заповідачем не змінений і не скасований, що стверджується відміткою на тексті заповіту секретаря виконкому Теківської сільської ради Виноградівського району. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом. Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту, відсутні. Спадкоємцем за законом першої черги крім позивача є дочка спадкодавця та рідна сестра позивача [PERSON] , яка спадщину після смерті батька не прийняла і не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем, що стверджується заявою відповідачки від 14.11.2019 року. Інших спадкоємців немає. Суд констатує, що позивач після смерті свого батька, як спадкоємець за заповітом та фактично спадкоємець першої черги за законом, спадщину прийняв у порядку, передбаченому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом з спадкодавцем та був зареєстрований у спадковому будинку, а після смерті спадкодавця провів його похорони та продовжує проживати у спадковому будинку, обробляти земельну ділянку, що стверджується довідками Теківської сільської ради Виноградівського району від 23.10.2019 року за № № 02-30/507, 02-30/509. Також позивачем в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини одноосібно подано до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 54056147 від 13.11.2018 року. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Після звернення до державного нотаріуса Виноградівського державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, листом державного нотаріуса № 451/01-16 від 22.10.2019 року позивачу було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] немає можливості, оскільки позивачем не представлено правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Також позивачу рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на спадкове майно. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.2 ст 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 948 від 17.10.2019 року та Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] від 15.10.2019 року, житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] будівництвом завершений. Рік будівництва будинку - 1991 рік. Його вартість станом на жовтень 2019 року становить 323584 грн (триста двадцять три тисячі п`ятсот вісімдесят чотири гривні). Загальна корисна площа житлового будинку 182,8 кв.м, в тому числі житлова площа 77,5 кв.м. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлені. Відповідно до довідок Теківської сільської ради Виноградівського району від 03.10.2019 року за № 02-30/472 та від 23.10.2019 року № 02-30/509, житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , згідно погосподарської книги №3 рахується за [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджененаказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинностіЦКта Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До складу спадкового майна входить також земельна ділянка площею 0,16 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,2 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території [ADDRESS], що належали батьку позивача на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК № 029435 від 20.06.1997 року, виданого головою Теківської сільської ради на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 105. Грошова оцінка цих земельних ділянок згідно витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області № 1293/0/195-19, № 1294/0/195-19 від 25.10.2019 року становить відповідно 354148,05 грн та 22587,45 грн. Згідно довідки Теківської сільської ради від 29.10.2019 року за № 02-30/520, у 1997 році вулиця Леніна була перейменована на вулицю Дружби , згідно рішення загальних зборів громадян села Теково. Оригінал державного акту на право приватної власності на землю втрачено, у позивача наявна тільки його копія. У зв`язку з цією обставиною Виноградівська державна нотаріальна контора не має можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на дані земельні ділянки. З цієї ж причини (втрата оригіналу ощадної книжки) Виноградівська державна нотаріальна контора не має можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад на рахунку № [NUMBER] відкритого в ВАТ «Державний ощадний банк України» на ім`я [PERSON] з залишком на рахунку 8600,80 грн. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved