Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 15 липня 2020 року між ним та Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" укладено трудовий контракт №27, відповідно до якого [PERSON] призначено на посаду директора філії акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» з 15 липня 2020 року до 14 січня 2021 року включно. Додатковою угодою до зазначеного Контракту, сторони продовжували строк його дії. Так відповідно до Додаткової угоди №1 до Контракту №27 від 15.07.2020 року сторони продовжили строк дії контракту до 31 травня 2021 року включно. 16 березня 2021 року позивача було ознайомлено з Наказом №287-К від 15.03.2021 року, відповідно до якого його звільнено з роботи з посади директора філії акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» на підставах, передбачених Контрактом, згідно п.8 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з порушенням пунктів 2.1, 3.4.11, 3.4.18 Контракту, 16 березня 2021 року та припинено дію контракту №27 від 15.03.2020 року, а тому просить суд визнати протиправним наказ про звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. 26.04.2021 року представник відповідача Бітюкова І.В. надала до суду відзив на позовну заяву у якому остання зазначила, що відповідно до наказу №282-к від 15.03.2021 pоку AT «Державна продовольчо-зернова корпорація України» позивача правомірно було звільнено 16 березня 2021 року з роботи з посади директора філії акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» у зв`язку з порушенням ним пунктів 2.1, 3.4.11, 3.4.18 контракту (п.8 ст. 36 КЗпП України) та припинено дію контракту №27 від 15.07.2020 року, оскільки позивач визнає факт не виконання ним плану доходів та витрат по філії AT «ДПЗКУ» «Великолепетиський елеватор», що підтверджується підписаними ним звітами за період з 01.10.2020 до 31.12.2020, а отже позивач визнав порушення Контракту та те, що дії позивача з управління Філією призвели до невиконання завантаженості виробничих потужностей та невиконання запланованих фінансових показників діяльності Філії. Також зазначила, що [PERSON] ознайомлений із наказом від 16.03.2021 року, про що свідчить його підпис на Наказі і визнається позивачем, просить суд прийняти відзив та врахувати його при розгляді справи та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у відкритому судовому засіданні, яке проводилося в режимі відео конфереції позов підтримав та просив суд позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та філії Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Великолепетиський елеватор" задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача Бітюкова І.В. у відкритому судовому засіданні, яке проводилося в режимі відео конфереції позов [PERSON] не визнала, підтримала раніше поданий відзив на позов та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та до філії Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Великолепетиський елеватор" у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 15 липня 2020 року між [PERSON] , [INFO] та Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було укладено трудовий контракт №27 відповідно до якого [PERSON] призначено на посаду директора філії акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» з 15 липня 2020 року до 14 січня 2021 року включно. Відповідно до додаткової угоди №1 від 13.01.2021 року до контракту №27 від 15.07.2020 року дію контракту з 15.01.2021 року по 31.05.2021 року між [PERSON] та Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" було продовжено. 16 березня 2021 року позивача було ознайомлено з Наказом №287-К від 15.03.2021 року, відповідно до якого його звільнено з роботи з посади директора філії акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» на підставах, передбачених Контрактом, згідно п.8 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з порушенням пунктів 2.1, 3.4.11, 3.4.18 Контракту, та 16 березня 2021 року припинено дію контракту №27 від 15.03.2020 року. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Відповідно до п. 17 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170 у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. Пунктом 6.1 Контракту укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" визначено підстави його припинення, а пунктом 6.2 - підстави розірвання контракту за ініціативою Товариства до закінчення строку його дії. Так відповідно до п. 6.1 Контракту цей Контракт припиняється: у зв`язку із закінченням строку дії Контракту; за угодою Сторін; до закінчення дії контракту у випадках, передбачених пунктами 6.2 і 6.3 цього Контракту. Відповідно до пункту 6.2 Контракту Керівник Філії може бути звільнений з посади, а контракт розірваний за ініціативою Товариства до закінчення строку його дії у таких випадках: порушення Керівником чинного законодавства України; невиконання Керівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього положенням про Філію та Контрактом; порушення керівником пунктів 2 і 3 цього Контракту; одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обов`язків, передбачених Контрактом та/або положенням про Філію, в результаті чого для Товариства настали негативні наслідки; за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці та пожежо вибухо небезпеки на Філії; відпуску зерна, насіння, іншого товару (продукції) без оплати послуг Філії; у разі коли протягом трьох місяців спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості Філії, яке за загальним підсумком не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); у разі систематичного не виконання керівником Філії без поважних причин обов`язків, покладених на нього цим контрактом; у разі роботи керівника за сумісництвом; збиткової діяльності Філії; невиконання галузевої угоди та колективного договору; скоєння дій, що підпадають під ознаки правопорушень, за які передбачена кримінальна відповідальність; невчасного або неналежного виконання наказів, розпоряджень, доручень Товариства; у разі втрати довіри до Керівника; розголошення конфіденційної інформації чи комерційної таємниці; у разі погіршення фактичних показників ефективності використання мийна або погіршення показників стану Філії; у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів Філії або Товариства, у тому числі при здійсненні купівель товарів, робіт і послуг. Представник відповідача зазначила, що підставою звільнення [PERSON] , відповідно до оспорюваного Наказу, зазначено порушення пунктів 2.1, 3.4.11, 3.4.18 Контракту. Так відповідно до п. 2.1 Контракту Керівник забезпечує своєчасне подання інформації, необхідної для складання річного фінансового плану Товариства та програми розвитку Товариства. Керівник особисто відповідає за виконання Філією затверджених показників ефективності використання майна і прибутку філії Товариства та інші завдання (згідно з Додатком №1) та у встановлені Товариством строки подає йому звіти про виконання, передбачені п. 3.4.20 цього Контракту. Згідно з пунктами 3.4.11, 3.4.18 Контракту Керівник зобов`язаний забезпечувати виконання завдань Товариства щодо завантаженості Філії, закупівлі та переробці зернових культур; забезпечувати прибуткову діяльність Філії згідно п. 2.1 Контракту, підвищення ліквідності та конкурентоспроможності виробленої продукції, наданих Філією послуг та виконаних робіт. Тобто невиконання завантаження виробничих потужностей філії та невиконання [PERSON] плану щодо фінансових показників діяльності філії, які були визначені в додатку до Контракту. Але, представник позивача вказав, що [PERSON] , починаючи з 15 липня 2020 року, до дня свого звільнення сумлінно виконував усі умови, передбачені Контрактом, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, жодних порушень трудового законодавства, які могли потягнути його звільнення, не було, напроти сторони вирішили продовжити строк трудових відносин до 31.05.2021 року, а тому у Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" відсутні належні та допустимі докази того, що позивач порушив умови Контракту, а, отже, звільнення позивача є незаконним. Зазначені Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у спірному Наказі положення Контракту, які нібито порушив позивач, не є конкретними та обґрунтованими, у зв`язку з чим не зрозуміло. Відповідачем взагалі не наведено факти, що на його думку вчинені всупереч умовам Контракту, за які позивача було звільнено. Згідно із положеннями п. 7.6. Контракту визначено, що у частині, що не передбачена цим контрактом, сторони керуються чинним законодавством України та іншими нормативними актами, які поширюються на Товариство і його відокремлені структурні підрозділи, Статутом Товариства, положеннями про філію, іншими документами Товариства, обов`язковими для Сторін та рішеннями Товариства. Відповідно до пункту 1 Положення про порядок укладення контракту при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170 (далі - Положення), це Положення визначає порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян. Разом з тим у відповідності до пункту 22 Положення, у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань, передбачених у контракті, його може бути достроково розірвано з попередженням відповідної сторони за два тижні. Всупереч цьому позивача взагалі не попередили про звільнення, що є одною з підстав для визнання звільнення на підставі наказу від 15 березня 2021 року №282-К незаконним. В оспорюваному Наказі вказано підставу звільнення: контракт №21 від 26.06.2019 року, довідка щодо виконання плану доходів та витрат за липень-січень 2020-2021 MP по філії AT «ДПЗКУ» «Великолепетиський елеватор», звіт про виконання показників ефективності використання майна та прибутку філії ЛТ «ДПЗКУ» «Великолепетиський елеватор». З документами, зазначеними у пунктах 2 і 3, позивач не ознайомлений взагалі, їх не отримував. Позивач дізнався про своє звільнення 16.03.2021 року, тобто на наступний день, коли було винесено спірний Наказ. Позивачу не було запропоновано надати жодних пояснень, довідки - підстави для звільнення позивачу не надані. Відповідачем застосовано п. 8 ч. 1 ст.36 КЗпП України, де зазначено, що Підставами припинення трудового договору, зокрема, є підстави, передбачені контрактом. Згідно із Контрактом, положенням 6 розділу, визначено, що контракт припиняється, зокрема - до закінчення дії контракту у випадках передбачених п. 6.2 і 6.3. цього контракту. Разом із цим спірний наказ не містить посилань на п. контракту. В свою чергу п. 6.2. містить таке формулювання: «Керівник філії може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою Товариства до закінчення його дії» Отже припинення контракту це його юридичне становище, що виникає внаслідок закінчення строку його дії- строкове або дострокове. У спірному наказі відповідач використав формулювання «припинити дію контракту № 27 від 15.07.2020», що не є підставою, а є наслідком його розірвання. Отже контракт відповідач не розірвав, а отже провів звільнення, тобто припинення трудових відносин (трудового договору) безпідставно. Зазначена позиція позивача повністю відповідає вимогам п. 22 Положення, де передбачено саме порядок для дострокового розірвання контракту. Таким чином Акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" порушено норми КЗпП України під час звільнення [PERSON] із займаної посади, зокрема в порушення пункту 22 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170, позивача не було повідомлено про його звільнення за два тижні у зв`язку з чим спірний наказ підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на роботі. Щодо розрахунку при звільненні представник відповідача повідомила, що Товариством у повній відповідальності до норм чинного законодавства здійснено розрахунок з працівником, що підтверджується Довідкою філії АТ «ДПЗКУ» «Великолепетиський елеватор» №93 від 09.04.2021 року та платіжним дорученням №1 від 16.03.2021 року. Та представник позивача вказує, що на користь позивача повинен бути стягнутий з філії AT «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Великолепетиський елеватор» середній заробіток за час вимушеного прогулу в разі поновлення його на роботі, а саме з 16 березня 2021 року до дня поновлення на роботі. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх повних двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та філії Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" Великолепетиський елеватор" про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач відповідно п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від його сплати, судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. На підставі ст. ст. 21, 38, 46, 235 КЗпП України, ст. ст. 4, 15 ЦК України, ст. 13 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції з прав людини і основоположних свобод,

Outcome: approved