Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

11.06.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Унірем Агро Плюс» про розірвання договору оренди землі. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 25 травня 2010р., зареєстрований 25 травня 2010р. у книзі записів державної реєстрації договорів землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 041011900701, позивач передав, а відповідач прийняв у користування наступне майно: земельна ділянка площею 6,200 га. Ріллі згідно державного акту на право приватної власності на землю № 030778, яка знаходиться на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Умовами зазначеного договору на відповідача покладено обов'язок з використання зазначеної земельної ділянки за її призначенням, а саме - для товарного сільськогосподарського виробництва шляхом вирощування рослинницької сільськогосподарської продукції, а також обов'язок щодо своєчасного розрахунку із внесення орендної плати, а саме у строк до 30 листопада щорічно. В порушення умов договору, відповідачем не здійснено розрахунок з орендної плати становить 3080 грн., а також не виконано обов'язок з використання земельної ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва шляхом вирощування рослинницької сільськогосподарської продукції - земельна ділянка не обробляється, не засівається і як внаслідок заросла бур»янами, отже договір оренди земельної ділянки не виконується, на підставі чого просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 25 травня 2010р. зареєстрований у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 25.05.2010р. за № 041011900701; та витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутністю та відсутністю його представника (а.с. 11). Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином. В клопотанні від 08.08.2014р. позивач просив розглянути справу за його відсутністю та відсутністю представника (а.с. 15-16). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце, день та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 21), заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. За таких обставин, справа розглядається в порядку заочного розгляду, відповідно до ухвали суду від 23 жовтня 2014 року. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 6,200 га, яка розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується Державним Актом про право власності на землю, серія 1У-ДП № 030778, виданим 11 грудня 2002 р. головою Верхньодніпровської районної державної адміністрації, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 625 (а.с.7). 25.05.2010 р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки (надалі Договір оренди), який 25.05.2010 р. зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за № 041011900701 (а.с. 4-5). Відповідно до п. 2.2 Договору оренди, договір оренди укладено строком на 15 років, починаючи з дати його реєстрації. Відповідно до п. 8 Договору оренди, договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації. Між сторонами підписаний Акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду (без дати), та передача відповідачу в оренду земельної ділянки не заперечується сторонами (а.с.5-зворотна сторінка). Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Таким чином, договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами, набув чинність 25.05.2010 р., тобто з дня реєстрації. Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинної на момент укладення договору) встановлені суттєві умови договору оренди землі, якими є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно п. 12 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Із системного аналізу указаних норм слідує, що підставою для дострокового розірвання договору оренди з підстав несплати орендної плати є систематична несплата орендної плати. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 12.12.2012 року. В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте із змісту позовної заяви та матеріалів справи не убачається, що відповідачем не здійснена сплата орендної плати за декілька років, тобто не доведено систематичне порушення в розумінні ст. 141 ЗК України. Наявність інших суттєвих порушень умов договору оренди з боку відповідача, позивачем не наведено та доказів суду не надано. За такими обставинами позовні вимоги позивача про дострокове розірвання договору є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд відмовив в задоволенні позову, то судові витрати, понесені позивачем відшкодуванню не підлягають та відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed