Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивує наступним. 02.05.2019р. сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля марки "Skoda Oktavia" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля позивача марки "Geely Emgrand" д.н.з. [NUMBER] . Згідно постанови №454/1319/19 від 10.07.2019р. винуватцем вказаної ДТП є [PERSON] , оскільки його визнано винним за ст124, ст.122-4 КУпАП. Внаслідок даної транспортної пригоди авто позивача отримало механічні пошкодження. Вартість відновлювальних робіт автомобіля становить 26592,00грн., що підтверджується розрахунковими документами із ФОП [PERSON] . Оскільки на момент скоєння ДТП автомобіль [PERSON] "Skoda Oktavia" д.н.з. [NUMBER] не був застрахований відповідно до вимог ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" тому позивач змушений звернутися до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача вартість заподіяної шкоди. Окрім того, після дорожньо-транспортної пригоди позивач переніс нервовий стрес; поніс додаткових витрат на відновлювальний ремонт автомобіля та поїздок до органів МВС, майстерні, суду; більше місяця позивач не користувався своїм автомобілем, а змушений був використовувати громадський транспорт, що задало йому незручності та клопоти. За таких обставин просить суд також стягнути із відповідача у його користь моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 2 прожиткових мінімумів та складає 3842,00грн. Посилаючись на норми цивільного законодавства позивач просить суд стягнути із відповідача матеріальну та моральну шкоду а також витрати, пов`язані із розглядом даної справи. У відзиві на позовну заяву [PERSON] просить суд відмовити у задоволені позову з огляду на наступне. Вказує, що позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження факту понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, оскільки наряд-замовлення №016 від 12.06.2019р. ФОП [PERSON] включає послуги по ремонту на суму 11900,00грн., а вартість комплектуючих запчастин не підтверджена фіскальними чеками. Таким чином акт прийняття-здачі виконаних робіт по ремонту автомобіля позивача на суму 26592,00грн. не підтверджує факт придбання товарів в процесі ремонту тому не є належним доказом понесеної матеріальної шкоди. Вказує також, що він є учасником бойових дій тому на момент ДТП його автомобіль не підлягав страхуванню відповідно до ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказує, що на підставі ст. 13-1 вказаного закону відшкодування збитків при ДТП у даному випадку має проводити МТСБУ а тому даний позов подано до неналежного відповідача. В частині стягнення моральної шкоди відповідач також не погоджується із доводами позивача, оскільки із поданих ним же документів вбачається, що ремонт автомобіля тривав рівно один день - наряд замовлення від 12.06.2019р. і того ж дня видано акт виконаних робіт. Таким чином вимоги позивача є безпідставними, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову. У відповідь на відзив [PERSON] вважає позов обгрунтованим, а наведені у відзиві заперечення слід відхилити. Вказує, що ремонтні роботи його автомобіля було проведено ФОП [PERSON] , який здійснює свою діяльність згідно чинного законодавства, а тому всі розрахунки за проведені відновлювальні роботи автомобіля були здійснені на підставі вимог чинного законодавства. Жодним чинним законодавчим актом не встановлено, що комплектуючі для відновлювального ремонту повинні закуплятися у виробника таких товарів. Таким чином акт здачі-прийняття робіт засвідчує факт виконання відновлювальних робіт а в наряді замовлення міститься перелік робіт та вартість комплектуючих товарів, використаних в процесі виконання цих робіт. Таким чином позивачем подано належні та допустимі докази для вирішення даної справи. Твердження відповідача щодо неналежного відповідача у даній справі також не заслуговують уваги з огляду на те, що ні на момент скоєння ДТП, ні на момент розгляду судом справи про адміністративне правопорушення [PERSON] не вказував свого статусу як учасника бойових дій. Проте обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права відповідає вимогам закону та не спростовано відповідачем належними доказами. В запереченнях у відповідь на відзив [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачем також не надано доказів на підтвердження факту пошкодження автомобіля, не зрозуміло які були пошкодження авто після ДТП та не зрозуміло чому саме здійснено ремонт на певні запчастини авто (чому здійснено ремонт всієї передньої центральної частини автомобіля замість пошкодженої лівої). Посилаючись на позицію Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018р. №755/18006/15-ц вважає, що позов подано до неналежного відповідача тому просить суд відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позов, вподальшому надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності у зв`язку із запровадженням у державі карантинних заходів. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вподальшому в наступне судове засідання не прибули та не повідомили суд про причини неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено із матеріалів справи 07.05.2019 року на автодорозі сполученням Ковель-Жовква 137км+135м [PERSON] керуючи автомобілем марки "Skoda Oktavia" д.н.з. [NUMBER] , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Geely Emgrand" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , після чого залишив місце ДТП. Згідно постанови Сокальського районного суду №454/119/19 від 10.07.2019р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124, ст.122-4 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова набрала законної сили 22.07.2019р. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду". Згідно копії наряду замовлення №016 від 12.06.2019р., складеним ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля "Geely Emgrand" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] становить 26592,00грн, яка складається із наданих послуг на суму 11900.00грн. та вартості комплектуючих на суму 14692,00грн. 12.06.2019р. складено акт здачі-прийняття виконаних робіт по проведенню ремонту автомобіля "Geely Emgrand" д.н.з. [NUMBER] підписаного між ФОП [PERSON] та [PERSON] . Окрім того у матеріалах справи наявна копія товарного чеку від 12.06.2019р. на оплату 26592,00грн за проведення ремонтних робіт автомобіля "Geely Emgrand" д.н.з. [NUMBER] , засвідчена відтиском печатки ФОП [PERSON] . Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Постановою Верховного Суду України від 27.04.2018 року у справі № 910/9029/17 визначено три способи відшкодування шкоди внаслідок ДТП потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. В ході розгляду даної справи було встановлено, що на момент скоєння ДТП [PERSON] не мав полісу страхування автомобіля марки "Skoda Oktavia" д.н.з. [NUMBER] . З наведеного, суд приходить до висновку що з відповідача [PERSON] , як з особи що згідно рішення суду є винною у настанні ДТП, на користь [PERSON] підлягає стягненню відшкодування матеріальної, останнім вірно обрано спосіб захисту свого права, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до власника джерела підвищеної небезпеки, який своїми діями завдав матеріальну шкоду, тому суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а також поведінка відповідача, який будучи визнаний винним у ДТП, залишив місце пригоди та не намагався до цього часу добровільно відшкодувати спричинену ним шкоду. Пошкодження автомобіля дійсно негативно вплинули на спосіб життя позивача, а невирішеність питання викликає в нього моральні страждання. Між тим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди позивачу була спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, враховуючи, що рахунок відшкодування моральної шкоди позивач оцінює у два прожиткових мінімуми на момент аварії, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині, оскільки вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що відбулася внаслідок неправомірних дій відповідача. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи санкцію ст. 141 ЦПК України та беручи до уваги те, що [PERSON] є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору на підставі ст5 ЗУ «Про судовий збір» судові витрати суд констатує компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved