Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" [PERSON] звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Укрпромбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 934-0071005/ФК-08, згідно з умовами якого [PERSON] надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 60.000 грн. з розрахунку в розмірі 18% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 31 липня 2008 року по 30 липня 2018 року. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит в розмірі та строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до ст.ст.512-519 ЦК України, ст.ст.92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», постанови Правління НБУ від 30 червня 2010 року № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства» між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ був укладений Договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, [PERSON] передає (відступає) [PERSON] права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок чого [PERSON] замінює [PERSON] як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі [PERSON] [PERSON] прав вимоги до боржників, [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість [PERSON]) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором № 934-0071005/ФК-08 від 31 липня 2008 року. Виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки №\~934-0071005/р-08 від 31 липня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON], згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором № 934-0071005/ФК-08 від 31 липня 2008 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобовязань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник. Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 25 березня 2016 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 42.380,86 грн., з яких тіло кредиту 24.500 грн., відсотки 7.792,91 грн., сума заборгованості за комісіями 2.517,33 грн., пеня 7.141,22 грн., сума за ставкою 3% - 429,40 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 42.380,86 грн. Заперечуючи проти позову, 28 травня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк» [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, який ухвалою суду від 3 червня 2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом обєднані в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що ст.559 ЦК України передбачає підстави припинення відносин поруки. Згідно розяснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має врахувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17.09.2014р.). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 21.05.2012р. у справі № 6-69цс11, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. При цьому звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Термін «порука», застосований законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязального правопорушення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Право поручителів не підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч.1 ст.559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. На підставі наведеного, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] просила визнати договір поруки №\~934-0071005/Zфнор-08 від 31 липня 2008 року від ТОВ «Український промисловий банк» та нею, [PERSON], припиненим. Крім того, відповідачкою [PERSON] подані письмові заперечення проти позову, в яких вона вказує на те, що позивачем в порушення вимог ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» необґрунтовано предявлені позовні вимоги про стягнення суми заборгованості з пенею в сумі 7141,22 грн. та 3% річних в сумі 429,40 грн., які були нараховані після 14 квітня 2014 року. Згідно п.1.7 кредитного договору встановлена комісія за управління кредитом у розмірі 0,20% від суми кредиту щомісячно. Згідно з наданим розрахунком заборгованість відповідачів за комісією за період з 01.07.2010р. по 29.02.2016р. склала 2517,33 грн., що, за думкою відповідачки, суперечить положенням п.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за комісією за управління кредитом за період з 01.07.2010р. по 29.02.2016р. в розмірі 517,33 грн. є незаконними. Також відповідачкою зазначено, що за позовними вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотків за кредитом за період з 01.08.2008р. по 24.05.2013р. позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Беручи участь в судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження 6 жовтня 2016 року під час трансляції з Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, представник позивача [PERSON] пояснила, що позивачу відомо про те, що відповідачі проживають в зоні АТО і на них поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Пунктом 1.7 кредитного договору передбачено сплату комісії за управління Кредитом в розмірі 0,20% від суми Кредиту від суми кредитної операції щомісячно. Сплата позичальником 3% річних не передбачено умовами укладеного договору, але вона вважає, що позивачем така сума нарахована в суму заборгованості за кредитним договором на підставі ст.625 ЦК України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала, підтримала вимоги за зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом телефонограми, зареєстрованої в книзі реєстрації вихідних телефонограм під № 996 12 жовтня 2016 року, в судове засідання не зявився, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національний банк України про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про відправлення їй судової повістки на електронну адресу від 6 жовтня 2016 року, надала письмові пояснення, в яких вважала, що оскільки відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобовязань по сплаті кредиту та процентів, то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 934-0071005/ФК-08 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. 31 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Український промисловий банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 934-007105/ФК-08, згідно якого ТОВ «Український промисловий банк» надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 60.000 грн. на строк 120 місяців на строк до 30 липня 2018 року на поточні потреби з процентною ставкою за користування кредитом 18% річних, комісією за надання кредиту 1% від суми кредитної операції одноразово, комісією за управління кредитом 0,20% від суми кредиту від суми кредитної операції щомісячно, комісією за надання кредиту в післяопераційний час 100 грн. Позичальник зобовязаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у вязку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобовязань позичальника, які виникають у звязку з укладенням цього договору, який є невідємною частиною цього договору. 31 липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений додатковий договір до кредитного договору № 934-007105/ФК-08 про умови н зобовязань за кредитним договором 31 липня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки № 934-007/1005/Zфпор-08, згідно умов якого [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. За умовами договору поруки поручитель та боржник солідарну відповідальність перед кредитором, включаючи повернення кредиту, сплату відсотків, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Відповідно до ст.ст.512-519 ЦК України, ст.ст.92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк»), ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України (далі НБУ) був укладений договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань [PERSON] на користь [PERSON], відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, [PERSON] передає (відступає) [PERSON] права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань пере Національним банком, внаслідок чого [PERSON] замінює Укпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі [PERSON] [PERSON] прав вимоги до боржників, [PERSON] переходить (відступається) право вимагати (замість [PERSON]) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 934-007105/ФК-08 від 31 липня 2008 року. Відповідно до п.2.4 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 500 грн. по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Дозволяється дострокове повне або часткове повернення кредиту. У випадку внесення позичальником коштів на повернення заборгованості за кредитом у сумі, що перевищує розмір щомісячного платежу по кредиту, надлишкова сума коштів, після виконання п.2.9 та п.4.2.2 цього Договору, зараховується в рахунок повернення кредиту. Розмір останнього платежу по остаточному погашенню кредиту дорівнює залишку заборгованості по кредиту на дату остаточного погашення та може відрізнятись від розміру щомісячного платежу по кредиту, зазначеного у п.2.4. У випадку внесення платежу по кредиту та/або процентах, комісіях в післяопераційний час днем погашення заборгованості вважається наступний за днем внесення платежу робочий день. Відповідно до п.2.5 кредитного договору повернення кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахунку коштів з рахунку позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб у відповідності до п.2.16 цього Договору), та/або шляхом внесення готівкових коштів у касу. Згідно п.1.5, 2.6, 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Нараховані проценти сплачуються позичальником у апліті кредиту по 20 число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. Згідно п.1.7, 2.10 Кредитного договору нарахування комісії за управління кредитом здійснюється щомісячно у валюті кредиту (для кредитів у національній валюті) або у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування (для кредитів в іноземній валюті). Нарахована комісія сплачується позичальником у національній валюті по 20 число (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. Пунктами 5.2-5.4 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим Договором, [PERSON] має право вимагати, а Позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості. У випадку порушення Позичальником своїх обовязків, передбачених цим Договором (крім тих, що зазначені в п.5.2 цього Договору), [PERSON] має право вимагати від позичальника, а Позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] штраф у розмірі 0,5% від суми Кредиту за кожен випадок такого порушення. Крім сплати штрафних санкцій винна Сторона відшкодовує іншій Стороні в повному обсязі заподіяні збитки. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 25 березня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 42.380,86 грн., з яких 24.500 грн. тіло кредиту, 7792,91 грн. відсотки, 2517,33 грн. сума заборгованості за комісіями, 7141,22 грн. пеня, 429,40 грн. сума за ставкою 3%, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту № 934-007105/ФК-08 від 31 липня 2008 року. Разом з тим, визначаючи суму заборгованості по кредитному договору, суд вважає за необхідно зазначити наступне. Ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. [PERSON] та інші фінансові установи зобовязані скасувати зазначеним у зазначеній статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до п.20 ч.1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», затвердженого розпорядженням КМУ № 1275-р від 02.12.2015р. на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» міста Донецьк та Вугледар Донецької області відносяться до вказаного Переліку. Відповідач [PERSON] зареєстрований та постійно проживає в м. Донецьку, відповідачка [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в [INFO], отже на них поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем безпідставно на суму заборгованості по кредитним договором нараховано пеню за період з 27 березня 2015 року по 24 березня 2016 року в сумі 7141,22 грн., яка підлягає виключенню із суми заборгованості за кредитним договором. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Пунктом 1.7 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» кредитного договору передбачено сплата позичальником комісії за управління Кредитом в сумі 0,20% від суми Кредиту від суми кредитної операції щомісячно, а тому посилання відповідачки [PERSON] на незаконність вимог позивача про стягнення заборгованості за комісією за управління кредитом за період з 01.07.2010р. по 29.02.2016р. в розмірі 517,33 грн. є безпідставним. Разом з тим, оскільки умовами укладеного кредитного договору сплата 3% річних не була зазначена в договорі, а також посилання на ст.625 ЦК України як на підставу позову в позовній заяві відсутнє, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача суми за ставкою 3% - 429,40 грн. за період з 27 березня 2015 року по 24 березня 2016 року заявлені безпідставно і задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися о суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює тривалість загальної позовної давності у три роки. Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовуєься судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. До винесення судом рішення відповідачкою [PERSON] було зроблено заяву про застосування судом позовної давності, на підставі чого відмовити у позові. Суд вважає, що заява про застосування позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно ч.ч.1, 3 ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку заборгованості за договором кредиту 93-0071005/ФК-08 від 31.07.2008 вбачається, що відповідачем [PERSON] вчинялись дії, що свідчать про визнання ним свого боргу за кредитним договором, а саме сплачувались відсотки у сумі, більшої ніж сума нарахованих відсотків на поточну суму заборгованості, останній раз у липні 2014 року. Таким чином перебіг позовної давності можна вважати перерваним і таким, що почався заново, а тому заперечення відповідачки [PERSON] в цій частині не беруться судом до уваги. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Згідно ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як випливає зі змісту ч.4 ст.559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Оскільки умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами щомісячно не менше ніж по 500 грн. по 20-те число включно кожного місяця, останній платіж по сплаті суми заборгованості по кредиту здійснений боржником [PERSON] у липні 2014 року, і кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя, у звязку з чим поруку слід вважати припиненою. Вказане означає, що позивач втратив право вимагати солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки [PERSON] Отже, в задоволенні позову в цій частині суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно розяснень Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в п.36 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014р. № 10 із змінами, внесеними згідно з постановою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015р. № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-У1). З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог за первісним позовом становить 82,14%, з розрахунку 42380,86 грн. 100%, 34810,24 грн. х%, х = 34810,24 грн. х 100% : 42380,86 грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1131,89 грн., з розрахунку 82,14% х 1378 грн. : 100%. Враховуючи, що позивачка за зустрічним позовом [PERSON], якій ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 3 червня 2016 року було відстрочено сплату судового збору за її зустрічною позовною заявою до ПАТ "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" із зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], до ухвалення судового рішення у справі, так і не сплатила судовий збір за подання зустрічної позовної заяви до суду, встановлена законом сума судового збору підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом в дохід держави. Відповідно до ст.ст.256, 257, 264, 267, 526, 530, 553, 554, 559, 1054 ЦК України, Ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: partial