Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 01.04.2020 року Міжнародна наукова спільнота у особі Громадської організації "Національні та міжнародні дослідження прав людини та основних свобод "Університет" та [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулись до суду з позовною заявою, в якій просять судовим рішенням установити доповнення другим власним ім`ям синів [PERSON] на [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] . Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 125-128, 134, 135 СК України. Ухвалою від 06.04.2020 року позовну заяву було повернуто позивачеві. 24.04.2020 року від сторони позивача надійшла апеляційна скарга на ухвалу від 06.04.2020 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 30.10.2020 року ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 06.04.2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою від 24.11.2020 року провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що вона вважає за необхідним доповнити другим власним ім`ям синів [PERSON] на [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] погоджується з доповненням другим власним ім`ям дітей. При цьому сторони намагаються вирішити дане питання в судовому порядку майже три роки, але судами виставляються перешкоди майнового та лінгвістичного цензу. Так рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/3840/18 визнано батьківство [PERSON] , але вимога щодо доповнення другим власним ім`ям на [PERSON] та [PERSON] була залишення без задоволення. Хоча відповідач визнав батьківство за умовою, що дітям буде присвоєно друге власне ім`я. Таким чином, спір про доповнення власних імен дітей в судовому порядку на сьогоднішній день не вирішено, а тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. 08.12.2020 року Міжнародною науковою спільнотою у особі Громадської організації "Національні та міжнародні дослідження прав людини та основних свобод "Університет" до суду було подано заяву, відповідно до якої позивач просить позов про доповнення власним ім`ям [PERSON] двох синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , задовольнити в повному обсязі. 14.12.2020 року від Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) до суду надійшов лист, в якому повідомлено, що в архіві Відділу міститься актовий запис про народження №4158 від 20.06.2017 року на [PERSON] , [INFO] , та роз`яснено, що з метою внесення змін до актового запису про народження № 4158 від 20.06.2017 року, складеного на гр. [PERSON] , [INFO] , необхідно звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання [PERSON] або вирішувати питання щодо внесення змін до актового запису у судовому порядку. Відповідач [PERSON] правом на надання відзиву не скористався, будь-яких заяв та клопотань до суду не надав. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Судом встановлено, що [PERSON] з грудня 2012 року по червень 2017 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . У графі відомості про батька, в свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно 12.06.2017 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, батько був зазначений зі слів матері - [PERSON] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . У графі відомості про батька, в свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим повторно 20.06.2017 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), батько був зазначений [PERSON] . З 17.06.2017 року по теперішній час [PERSON] перебуває у зареєстрованому Приморським районним у місті Одесі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області шлюбі з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 17.06.2017 року Приморським районним у місті Одесі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Сторони проживають разом, ведуть сумісне господарство, відповідач відносно дітей виконує батьківські обов`язки. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2018 року по цивільній справі № 520/3840/18, позов [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Київського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання батьківства було задоволено частково. Визнано [PERSON] ( [INFO] , громадянина України, уродженця міста Євпаторія Автономної Республіки Крим, паспорт № [NUMBER] виданий 15.09.2017 року, код органу, що видав 5112) батьком [PERSON] , [INFO] , (актовий запис про народження №191 складений 21.02.2014 року, місце державної реєстрації - Євпаторійський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції України в Автономній Республіці Крим). Вказане рішення є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції змін до актового запису № 191 від 21.02.2014 року, а саме: змінити по батькові дитини з [PERSON] на [PERSON] , в графі відомості про батька зазначити [PERSON] , громадянина України, уродженця міста Євпаторія Автономної Республіки Крим, паспорт № [NUMBER] виданий 15.09.2017 року, код органу, що видав 5112, змінивши прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] . В задоволені позовних вимог про зміну імен синів на [PERSON] було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 05.06.2019 року вказане рішення залишено без змін. Суди першої та апеляційної інстанції при винесені рішень по даній справі посилаються на те, що вимоги про зміну прізвища, імені синів [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , задоволенню не підлягають, оскільки позивач не зверталася до органів РАГС з відповідною заявою про зміну імені та прізвища, відомостей щодо відмови органом РАГС останній у зміні імені та прізвищ дітей до суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, апеляційний суд у своїй постанові від 05.06.2019 року зазначив що судове рішення першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Будь-яких нових доказів або доводів, які не були надані при розгляді справи № 520/3840/18, на обґрунтування своєї правової позиції при поданні 01.04.2020 року нового позову до суду позивачем подано не було. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст.ст. 125-128, 134, 135, 146 СК України. Частиною 1 ст. 146 СК України передбачено, що ім`я дитини визначається за згодою батьків. Положеннями частини 3 ст. 146 СК України роз`яснено, що спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом Відповідно до ч.1ст. 2ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~п.\~1.1.Правил\~внесення змін\~до актових\~записів цивільного\~стану.\~Іх поновлення\~та анулюваннязатверджених\~Наказом Міністерства\~юстиції України\~12.01.2011\~року №96/5,\~Зареєстрованих в\~Міністерстві юстиції\~України 14.01.2011\~року за\~№ 55/18793\~(далі\~ [PERSON] ), внесення\~змін до\~актових записів\~цивільного стану,\~які складено\~органами державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~України,\~проводиться районними,\~районними у\~містах,\~міськими (міст\~обласного значення),\~міськрайонними,\~міжрайонними відділами\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції України\~(далі\~-\~відділи державної\~реєстрації актів\~цивільного стану)\~у випадках,\~передбачених чинним\~законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Як зазначено в п. 2.10. цих Правил, заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. Згідно із\~п.\~2.12\~цих Правил,\~на підставі зібраних документів та за наслідками перевірки відділ державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичне представництво чи консульська установа України складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису (або декількох актових записів) цивільного стану або про відмову в цьому за формою, наведеною в додатку 2. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку мають бути чітко вказані причини відмови та зазначено про можливість її оскарження в судовому порядку. Відповідно до п. 2.16.10 Правил, на підставі висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану про зміну прізвища або власного імені малолітній дитині, якщо дитина має власне ім`я, відмінне від того, яке зазначено в актовому записі про народження, і цього вимагають інтереси дитини, вносяться зміни в актовий запис про народження. У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 3111/04) Європейський суд з прав людининаголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Статтею 28 ЦК України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають, зокрема народження фізичної особи та її походження. При визначенні прізвища, імені та по батькові дитини є ряд важливих правових моментів. Стаття 7 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року визнає за дитиною право на ім`я. Заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Враховуючі висновки викладені в Рішенні Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2018 року та в Постанові Одеського апеляційного суду від 05.06.2019 року цивільна справа № 520/3840/18, положення Правил внесення змін до актових записів цивільного стану. Іх поновлення та анулювання затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №96/5, Зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, а також лист Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) від 14.12.2020 року, суд приходить до висновку, що з метою вирішення питання щодо доповнення другим власним ім`ям дітей позивачу, користуючись вимогами чинного законодавства, спочатку необхідно було звернутися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за її місцем проживання. При цьому суд зазначає, що для вирішення вказаного спору в судовому порядку, необхідна наявність спору між сторонами, або незгода одного від батьків з доповненням другим власним ім`ям дітей, або відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису. З матеріалів справи вбачається, що спір стосовно вказаного питання між сторонами відсутній, докази звернення батьків до органів реєстрації актів цивільного стану з відповідною заявою щодо внесення змін до актового запису стосовно доповнення другим власним ім`я дітей в матеріалах справи відсутні, докази відмови органів реєстрації актів цивільного стану щодо внесення відповідних змін до актового запису також відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. З моменту винесення рішень судів першої та апеляційної інстанції по справі №520/3840/18 жодного нового доказу на обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем суду надано не було. Позов вмотивований лише власним бажанням [PERSON] доповнити другим власним ім`ям дітей на [PERSON] та [PERSON] , без зазначення будь-яких законних підстав відповідності даних вимог нормам та приписам національного та міжнародного права. Таким чином, відсутні порушення прав та законних інтересів позивача в частині права батьків на звернення до відповідної установи реєстрації актів громадянського стану та зміни імені дітей у відповідності до вимог Сімейного Кодексу України, при відсутності між батьками спору щодо імен. Що стосується посилання [PERSON] на те, що під час розгляду цивільної справи за № 520/3840/18 [PERSON] погодився з позовом про встановлення батьківства виключно за умови присвоєння його дітям його прізвища та другого імені, суд зазначає наступне. Загальними підставами виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини є походження дитини від них, тобто наявність кровного споріднення та реєстрація цього походження у порядку, встановленому законом. Таким чином, відповідач є біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] незалежно від наявності або відсутності у дітей другого власного ім`я. А тому вимоги про встановлення батьківства та про доповнення другого власного ім`я дітей не є похідними та залежними одна від однієї. Тобто факт визнання відповідачем себе батьком [PERSON] , [INFO] , не породжує правових наслідків для присвоєння другого власного імені останньому. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього ЦПК України та СК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За таких обставин, з урахуванням наявних рішень судів першої та апеляційної інстанції по зазначеним позовним вимогам, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови з задоволенні позову витрати на сплату судового збору залишаються за позивачем. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач є інвалідом ІІ групи, а тому звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed