Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 листопада 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Бурова компанія «Букрос» про стягнення боргу з урахуванням установленого індексу інфляції. В поданій до суду заяві посилалася на те, що 03 квітня 2013 року видано судовий наказ, згідно з яким з відповідача на її користь стягнуто 5000 грн. заборгованості по заробітній платі, але судове рішення залишається невиконаним. Посилаючись на норми ст. 625 ЦК України в своїй позовній заяві просила суд стягнути з ПАТ БК «Букрос» на її користь за час прострочення 5281,21 грн. відповідно до індексу інфляції. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду, клопотань до суду не подавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Октябрським районним судом м. Полтави 03 квітня 2013 року в справі № 554/3951/13-ц за заявою [PERSON] видано судовий наказ,згідно з яким стягнуто з ВАТ КБ «Букрос» на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 5000 грн. за нараховану, але не сплачену заробітну плату. Також встановлено, що станом на листопад 2016 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 39211238 про стягнення заборгованості з ВАТ КБ «Букрос» на користь фізичних, юридичних осіб та держави на загальну суму 11080473,46 грн., погашення заборгованості відбувається в порядку черговості, визначеної Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року під час розгляду справи N 6-2759цс15. На підставі викладеного, враховуючи, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача регульовані Законом України "Про виконавче провадження", до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, стаття 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Букрос» є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed