Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв"язок" про стягнення різниці між посадовим окладом провідного інженера з охорони праці та посадовим окладом головного інженера та стягнення моральної шкоди. В позові первинному [PERSON] зазначив, що з 24.09.2008р. він працював у відповідача, добросовісно, за що получав чисельні подяки, однак відповідач грубо порушував його права. Зазначив, що працював на посаді провідного інженера з охорони праці. Під час перебування в трудових стосунках з відповідачем, останній щодо позивача постійно порушував умови діючого законодавства щодо нарахування та виплати заробітної плати вчасно та у повному обсязі. Посадовий оклад позивача не відповідав ст.96 КЗпПУ, та ст.ст.2,5,6,21,22 ЗУ «Про оплату праці» та іншим нормативним актам. Посадовий оклад позивача не відповідав посадовому окладу керівника його рівня, так як його оклад є меншим чим у осіб, які віднесені до керівників структурних підрозділів. Так, колдоговором підприємства затвердженим трудовим колективом, вказано, що місячна зарплата керівників, спеціалістів визначається у відсотках до розрахункової місячної заробітної плати директора, або керівника підрозділу для працівників структурних підрозділів. При визначенні розміру місячної заробітної плати спеціалістів повинні застосовуватися коригуючи фактори, визначені керівниками підрозділів та директором за підсумками виконання підлеглими виробничих завдань та доручень. На порушення цих вимог, відповідач зарплату, позивачу, як працівнику служби охорони праці підприємства та який є одночасно керівником служби охорони праці не виплачував, чим в односторонньому порядку погіршив умови на оплату праці, що була встановлена законодавством для даної категорії працівників. Також адміністрація виплачувала зарплату не два рази на місяць, а один. Відповідачем було також порушено ст.15 ЗУ «Про охорону праці» за якою керівники та спеціалісти служби охорони праці за своєю посадою та заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів виробничо-технічних служб, а отже позивач повинен був отримувати значно більшу винагороду за працю. Також позивач зазначив, що відповідачем було порушено вимоги Положення про службу охорони праці, що була затверджена Мінюстом України 01.12.2004р., щодо при рівняння його окладу до окладу керівника структурного підрозділу, що призвело до порушення прав позивача в отриманні повної заробітної плати. В зв»язку з зазначеним позивач звернувся до суду з вимогами щодо зобов»язання донарахування заробітної плати та виплати коштів на компенсацію моральної шкоди. В подальшому позивач позовні вимоги уточнив та просив суд стягнути різницю між посадовим окладом провідного інженера з охорони праці та посадовим окладом головного інженера в сумі 51660 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав на підставах викладених у позові та суду додав, що раніш працював у структурному підрозділі відповідача у м.Вінниці та був переведений у ПП "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв"язок" на посаду провідного інженера з охорони праці підприємства. Під час роботи він подавав чисельні скарги на порушення, які допускав відповідач. Йому тривалий час не виплачували оклад, якій повинен був відповідати рівню окладу головного інженера, що привело до порушення його прав та потягнуло за собою погіршення стану його здоров»я, що в свою чергу спричинило моральну шкоду. Позов підтримав в змінах, та просить стягнути на його користь 51 660 грн. різниці між посадовим окладом провідного інженера з охорони праці та посадовим окладом головного інженера та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Відповідачем ПП "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв"язок" подано заяви про розгляд справи у відсутність їх представника. В задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне: Позивач [PERSON] згідно наказу ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв»язку «Діпрозв»язок» від 24.09.2008р. №234/к був прийнятий на посаду начальника відділу експлуатаційно - технічного обслуговування №10 в порядку переведення з Регіонального центру технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі 32 в м.Вінниця філії «Дирекції первинної мережі ВАТ «Укртелеком». 27.05.2010р. [PERSON] був переведений на посаду провідного інженера з охорони праці до групи з охорони праці №07, згідно наказу №130/к від 27.05.2010р. Наказом №73 від 26.05.2011р. «Про організаційні зміни та введення нових структурних підрозділів у штатний розклад ВАТ «Діпрозв»язок» посаду провідного інженера з охорони праці №07, яку займав позивач, було виведено та введено у штатний розклад посаду інженера з охорони праці №07 з підпорядкуванням голові правління. Наказом №288/к від 14.12.2011р. [PERSON] був звільнений в зв»язку з скороченням штату. Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.12.2012р. [PERSON] був поновлений на роботі з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодуванням моральної шкоди. 03.02.2013р. також було постановлено рішення Вінницького районного суду Вінницької області за позовом [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за яким позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу виходячи з окладу та посади, що є вищевказаною. Згідно позовних вимог, позивач вважає, що відповідачем під час встановлення та виплати окладу позивачу, не було враховано його право на отримання окладу, що є прирівняним до окладу головного інженеру, як одного з керівників структурного підрозділу підприємства. В зв»язку з порушенням його прав на отримання належного рівня заробітної плати, позивач також просить стягнути моральну шкоду, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідача, був змушений нервувати, що відбилося на стані його здоров»я. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що спірні правовідносини виникли з трудових правовідносин, що регулюються ст.94,95,96 КЗпПУ, та нормами ЗУ «Про охорону праці». При цьому, суд враховує, що у відповідності до ст.61 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті доводи на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Визначаючись щодо доводів позивача, суд враховує, що згідно ст.15 ЗУ «Про охорону праці» передбачено, що на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань нагляду за охороною праці. Служба охорони, згідно даного нормативного положення підпорядковується безпосередньо роботодавцю, а керівники та спеціалісти служби за своєю посадою і заробітною платою дійсно прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо-технічних служб. Однак, судом було встановлено, що позивач, займав посаду саме провідного спеціаліста служби охорони праці, а не керівника основних виробничо-технічної служб, однак просить виплатити різницю між його окладом спеціаліста та окладом не спеціаліста основних виробничо-технічних служб, а керівника, основних виробничо-технічних служб, а саме, головного інженера підприємства. Суд також критично оцінює посилання позивача на те, що внаслідок того, що на підприємстві відповідача служба охорони праці була створена з 1 штатної одиниці, то вказана одиниця прирівнюється до керівника основних виробничо-технічних служб, оскільки нормативні положення ст.15 ЗУ «Про охорону праці» та Положення про службу охорони праці, що була затверджена Міністерством юстиції 01.12.2004р., виділяють посади керівника та спеціаліста основних виробничо-технічних служб як осіб з різними посадовими обов»язками та повноваженнями, а отже містять і обґрунтування для різниці в окладах, що встановлюються для спеціалістів та керівників основних виробничо-технічних служб. Таким чином, вищевказані нормативні положення розмежовують посади керівників та спеціалістів основних виробничо-технічних служб і відповідно регулюють питання щодо їх окладів. При цьому, питання щодо формування штатного розкладу вирішується адміністрацією працедавця і в передбачених законом випадках затверджуються погодженням трудового колективу у формі колективного договору. У даному випадку, як вбачається з штатного розкладу щодо формування служби охорони праці Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв"язок" в службі охорони праці приватного підприємства була передбачена посада саме спеціаліста служби охорони праці без створення посади її керівника. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач, займаючи посаду провідного спеціаліста не довів свого права на отримання окладу прирівняного до керівника основних виробничо-технічної служб, а саме, головного інженеру ПП "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв"язок", в зв»язку з чим в задоволенні даної вимоги слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує, що дана вимога є похідною від вимоги про стягнення різниці в окладі і тому, враховуючи відмову у задоволенні даної вимоги, суд вважає, вимогу щодо стягнення моральної шкоди безпідставною, та такою, що до задоволення не підлягає. В зв»язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати не стягуються.

Outcome: dismissed