Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] в с. Яструбиха Немирівського району Вінницької області померла її бабуся - [PERSON] , у власності якої була земельна ділянка, яка розміщена на території Брацлавської ( колишньої Марксівської ) сільської ради Немирівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у розмірі 1.9286 га., з кадастровим номером - 0523085100:03:001:0333. 29 грудня 2010 року покійною було підписано із ТОВ «Компанія «Енергія» Договір оренди землі, відповідно до умов якого вона передала у строкове платне користування зазначену вище земельну ділянку зі строком оренди на 5 років. Даний Договір був зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК». Крім того, як виявилось лише тепер, існує ще Додаткова угода до зазначеного вище Договору оренди землі, якоби укладена також мїї покійною бабусею 20 січня 2017 року , відповідно до якої строк дії основного Договору був продовжений до 27 лютого 2032 року. Позивачка як єдиний спадкоємець по заповіту покійної від 26 січня 2016 року після смерті бабусі - звернулась до Немирівської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, в тому числі і на зазначену вище земельну ділянку. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 вересня 2019 року, виданого державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори, [PERSON] сиала власником вищевказаної земельної ділянки, та після переоформлення спадкового майна на своє ім`я, позивачка звернулася до ТОВ "Компанія "Енергія"" з вимогою щодо розірвання укладеного покійною [PERSON] . Договору оренди землі на підставі п. 40 вказаного Договору, відповідно до якого перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору, так як у [PERSON] не було наміру у подальшому надавати в оренду відповідачу належну вже їй земельну ділянку. Враховуючи те, що у Договорі оренди землі, який був укладений відповідачем та покійною [PERSON] , передбачено можливість розірвання Договору при переході права власності, [PERSON] , як новий законний власник земельної ділянки, наполягає на достроковому його розірванні, однак орендар, тобто ТОВ "Компанія "Енергія"" ухиляється від розірвання договору за взаємною згодою сторін, що потягло за собою звернення позивачки до суду із позовною заявою про розірвання вищевказаного договору у судовому порядку. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кіцула В.І. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить її задовольнити. Крім того, заявив усне клопотання про стягнення з відповідача витрати на професійну правову допомогу, на підтвердження чого в судовому засідання подав відповідні документи. Представник відповідача - адвокат Самари В.О. просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки перехід права власності до спадкоємця відповідно до чинного законодаства не є підставою для розірвання договору оренди землі. Суд, ознайомившись з матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Яструбиха Немирівського району Вінницької області померла [PERSON] , 1925 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.01.2019. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2019, спадщина у вигляді земельної ділянки із кадастровим номером 0523085100:03:001:0333, площею 1,9286 га., що розташована на території Марксівської сільської ради Немирівського району, яка залишилася після смерті [PERSON] перейшла до її спадкоємиці за заповітом - онуки [PERSON] . Витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.09.2019, право власності на вищевказану земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] 29.12.2010 між [PERSON] та ТОВ "Компанія "Енергія"" було укладено договір оренди землі строком на 5 років, який 27.02.2012 було зареєстровано у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр ДЗК». п. 37-40 вищевказаного договору передбачені підстави для припинення договору. У п. 40 вказаного Договору зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Додатковою угодою від 20.01.2017 до договору оренди землі від 29.12.2010 було збільшено строк договору на 15 років, яка набирає чинності з моменті її підписання та діє до 27.02.2032. У відповідності до норм ст.ст. 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України, має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Згідно зі ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ст. ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. ст.759,760 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Особливості найму окремих видів майна встановлюються ЦК України та іншим законом. Згідно ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" в редакція від 30.10.2010, тобто чинній на момент укладення спірного договору оренди землі, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (частини третя та четверта статті 31 Закону України «Про оренду землі»). Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Розірвання договору може відбутися або за домовленістю між сторонами, або у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу про розірвання договору, за рішенням суду. Аналіз статей 525, 651 ЦК України та статті 31 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що законодавець допускає можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі (частина четверта статті 32 Закону України «Про оренду землі»).Аналогічна норма закону була викладена і в ЗУ "Про оренду землі" в редакції від 30.10.2010, тобто чинній на момент укладення спірного договору оренди землі. Згідно із пунктом 40 спірного договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни або розірвання договору. Цей пункт є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Зазначене узгоджується з пунктом 3 частини першої статті 3, статтею 627 ЦК України, якими до загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, що передбачає, зокрема, добровільне узгодження умов договору оренди землі при його укладенні. Враховуючи те, що право власності на земельну ділянку 0523085100:03:001:0333, площею 1,9286 га., що розташована на території Марксівської сільської ради Немирівського району, яка залишилася після смерті [PERSON] перейшло у встановленому законом порядку до її спадкоємиці за заповітом - онуки [PERSON] та те, що в договорі оренди землі від 29.12.2010, укладеному між [PERSON] та ТОВ "Компанія "Енергія"" було передбачено можливість зміни умов або розірвання договору при переході права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 265 ЦПК України у судовому рішенні зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 141 ЦПК України передбачено вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано розрахунок вартості витрат за надану правничу допомогу від 17.07.2020; квитанція до прибуткового касового ордеру від 17.07.2020; платіжне доручення №379 від 24.10.2019 про сплату судового збору. Враховуючи викладене, судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору та витрат на професійну правову допомогу, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved