Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача: 19.08.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ЗАТ КБ «ПриватБанком» та ним 26.09.2006 року було укладено кредитний договір № MRIPGK04000029 (далі - кредитний договір). Посилаючись на ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 42, 92 Конституції України, Закон України «Про захист прав споживачів», зазначає, що він як споживач розраховував на законність та порядність з боку банку під час виконання умов кредитного договору, всі дії з боку банку оцінював як законні, однак, зрозумів, що його права порушені. Так, банком не дотримані та грубо порушені умови кредитного договору, вимоги законів України та нормативно - правових актів, що визначені як істотні. Згідно з п. 1.1 кредитного договору банк зобов`язується надати кредитні кошти на придбання житлової нерухомості шляхом надання готівки через касу на строк з 26.09.2006 року по 23.09.2021 року у розмірі 17000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки 12% річних, винагорода за надання фінансового інструменту складає 0,06% у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту складає 0,21% щомісяця, період сплати з 24 по 28 число кожного місяця, щомісячний платіж складає 241,55 доларів США. Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що для виконання даного договору банк відкриває позивачу: рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів спрямованих для погашення заборгованості, кредитний рахунок № [NUMBER] , рахунок по відсотках № [NUMBER] , рахунок для обліку комісії та винагороди № [NUMBER] . Згідно п.2.1.2 кредитного договору банк зобов`язується відкрити рахунки, зазначені в п.1.2 кредитного договору, здійснювати ведення кредитного досьє по кредиту. Тобто, як зазначено у кредитному договорі, кредит надається позичальникові лише після того, коли будуть виконані всі перелічені умови. Таким чином, позивач є стороною кредитного договору, згідно з п.1.1 якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» взяв на себе обов`язок надати кредитні кошти йому відповідно до умов кредитного договору. Зазначає, що видача фізичній особі кредиту (грошових коштів) готівкою з каси банку здійснюється банком в іноземній валюті тільки з рахунку, що відкривається за наявності письмової згоди, зразків її підпису та укладення письмового договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, що є обов`язковою умовою для видачі кредиту, та на підставі заяви про видачу готівки. На виконання умов кредитного договору відомості про укладення сторонами договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку на даний час відсутні. Відкриття банківського рахунку породжує відповідні цивільно - правові відносини, а тому він до звернення з розглядуваним позовом до суду, звернувся із запитом до АТ КБ «ПриватБанк» з вимогами надати оригінал письмової форми договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку № [NUMBER] , рахунку № [NUMBER] , рахунку № [NUMBER] , рахунку № [NUMBER] . Однак відповіді від відповідача він не отримав. Посилаючись на ст. 18 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зазначає, що в ході розгляду цивільної справи № 264/3421/16-ц за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, що перебуває на розгляді в Іллічівському районному суді м. Маріуполя, представником відповідача 30.09.2016 року було заявлено клопотання про надання ПАТ КБ "ПриватБанк" доказів у оригіналах. На виконання ухвали суду ПАТ КБ "ПриватБанк" документи та відомості в оригіналі або належним засвідчені копії суд не надав. При цьому, матеріали цивільної справи №264/3421/16-ц містять копію заяви на видачу готівки №1 від 26 вересня 2006 року, в яку внесений рахунок №22335054000483, що визначений п. 1.2 кредитного договору, а тому є анонімним (номерним) рахунком. Володілець інших анонімних (номерних) рахунків невідомі, відомості про укладання договорів про відкриття та обслуговування банківського рахунку з ним відсутні. Вважає, що використовування у заяві на видачу готівки № 1 від 26.09.2006 анонімного (номерного) рахунка № [NUMBER] є грубим порушенням актів цивільного законодавства, зокрема, ст. 1066 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Нацбанку України №337від 14.08.03 р., Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Нацбанку України від 12.11.03 р. № 492. Враховуючи той факт, що банківські рахунки: № [NUMBER] , № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] на його ім`я не відкривались у ЗАТ КБ «ПриватБанк», договіри про відкриття та обслуговування банківського рахунку укладені у письмовій формі йому не вручені по даний час, їх номера, дати, місяць та рік укладання не відомі, не відомі прізвище та посада особи, яка діяла від імені банку та повинна була залишити свій підпис на такому договорі, неможливо встановити, яким документом надавались повноваження такій особі, Вважає, що за таким його позовом має бути встановлено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. Зазначає, що про таке порушення свого права він дізнався у 2020 році при ознайомленні з матеріалами справи в суді під час оскарження рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.10.2017 року. На час звернення з позовом до суду він не отримав оригіналів договорів про відкриття та обслуговування банківського рахунку № № [NUMBER] , № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] Вважає, що строк звернення до суду з позовом ним не пропущений. Вважає, що ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ним не укладався у письмовій формі договір банківського рахунку, рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] не належать їй, а тому, у зв`язку з недодержанням укладення у письмовій формі договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, вважає, є всі підстави для задоволення його позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного, просить встановити недодержання письмової форми для укладення договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Встановити, що рахунок для зарахування коштів спрямованих для погашення заборгованості № [NUMBER] , кредитний рахунок № [NUMBER] , рахунок по відсотках № [NUMBER] , рахунок для обліку комісії та винагороди №[NUMBER], відкриті між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Визнати недійсними Договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку для зарахування коштів, спрямованих для погашення заборгованості №[NUMBER], Договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку - кредитний рахунок № [NUMBER] , Договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку - рахунок по відсотках №[NUMBER], Договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку - рахунок для обліку комісії та винагороди №[NUMBER], укладені в усній формі між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Представником відповідача АТ КБ «Приватбанк» Малервейн М.С., яка діє на підставі довіреності, подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначила, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, при підписанні якого сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов`язків, одночасно встановили рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. Зазначає, що рахунки, що відкриті у зв`язку з укладенням позивачем з банком кредитного договору не є поточними, відкриті для виконання умов кредитного договору, а не для зберігання власних коштів позивача. 06.11.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що відзив складений та поданий з порушенням ст.178 ЦПК України, містить посилання на неіснуючі обставини, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. ІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року витребувано з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» оригінал чи завірену належним чином копію кредитної справи за кредитним договором №MRIPGK04000029 від 26.09.2006 року. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи: Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, розгляд справи просив проводити за участю його представника [PERSON] . Представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві Представник відповідача Малервейн М.С., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. ІV. Фактичні обставини справи, які стосуються предмету спору та встановлені судом: Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір № MRIPGK04000029 від 26.09.2006 року, згідно якого відповідач зобов`язався надати позивачу кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 26.09.2006 року по 23.09.2021 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 17000,00 доларів США на придбання жилої нерухомості, а також у розмірі 2988,03 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 24 по 28 число кожного місяця. Згідно п.1.2 для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові: рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, кредитний рахунок [NUMBER] , рахунок по відсотках 22384054000694, рахунок для обліку комісії та винагороди [NUMBER] . Згідно пункту 2.1.2 з метою надання й обслуговування Кредиту Банк зобов`язується, зокрема, відкрити рахунки, зазначені в п.1.2 даного Договору. Та обставина, що між сторонами укладено вказаний вище кредитний договір, та існують зобов`язальні правовідносини за ним на умовах, що викладені у такому договорі, сторонами та їх представниками не оспорюється. V. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору: Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи між позивачем [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» договори про відкриття та обслуговування банківського рахунку № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] не укладались, оскільки пунктом 1.2. кредитного договору № MRIPGK04000029 від 26.09.2006 року було передбачено відкриття позичальникові вказаних рахунків, на який фактично погашався кредит позивачем та зараховувались кошти та призначений виключно для погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач не надав доказів того, якою нормою закону чи договору передбачений обв`язок відповідача укладати окремий договір на відкриття та обслуговування рахунків № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] і чому для відкриття цього рахунку недостатньо домовленості між сторонами, викладеної у пункті 1.2 кредитного договору. Позивач не надав суду доказів укладення таких договорів. Таким чином, неможливо визнати недійсними договори, які не укладені, а отже, не існують. Тому, з огляду на наведене вище та враховуючи норми ЦК України щодо поняття та форми правочинів, суд вважає, що неможливо встановити факт додержання чи недодержання письмової форми для укладення правочинів - договорів, що укладеними між сторонами, в дійсності, не були. Позивачем та його представником також не доведено у судовому засіданні того, що в рамках кредитного договору банк мав обов`язок укладення правочину (договору), що врегульовується ст. 1066 ЦК України, на яку покликається сторона позивача. Також суд вважає, що вищевказані спірні рахунки, безумовно, не є власністю позивача в сенсі майна, однак, вони задіяні в рамках кредитного договору, що укладений між сторонами. Посилання скаржника на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду у справах № 826/1401/16, № 826/20307/14, суд вважає безпідставними з огляду на неподібність правовідносин у зазначених справах та вказаній справі. Стосовно пояснень представника відповідача щодо застосування до вимог позивача строку позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема, для вимог про стягнення неустойки встановлено строк позовної давності в один рік. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд не приймає до уваги заяву представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, оскільки є самостійні підстави для відмови позивачеві у позові у зв`язку з його необґрунтованістю і безпідставністю. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав, передбачених законодавством України, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати у справі відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed