Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач ТОВ «Маркс. Капітал», в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в травні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], в ході судових засідань, залучивши в якості співідповідача [PERSON] та третіх осіб Приватне Акціонерне товариство " Українська екологічна страхова компанія", Моторне транспортне страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, в порядку регресу. Уточнивши та обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 24.12.2010 року, за адресою: м. Київ, бульвар Лепсе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «СУБАРУ ЛЕГАСИ» д/н/з [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «ВОЛЬВО» д/н/з [NUMBER] з напівпричепом " SCHMITZ S 01" д.н.з. [NUMBER] (власник - [PERSON].), під керуванням та з вини [PERSON] який здійснив зіткнення задньою частиною напівпричепу " SCHMITZ S 01" д.н.з. [NUMBER] з транспортним засобом «СУБАРУ ЛЕГАСИ» д/н/з [NUMBER]. Транспортний засіб " SCHMITZ S 01" д.н.з. [NUMBER] застраховано в ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/8302304 від 26.11.2010 року. 28.12.2010 року постановою Солом'янського районного суду м. Києва встановлено, що [PERSON] порушив вимоги п.п. 13.3 Правил дорожнього руху України, в зв'язку з чим [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КупАП. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до Звіту № 2168/12/10 про оцінку автомобіля від 24.12.2010р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «СУБАРУ ЛЕГАСИ» д/н/з [NUMBER], в результаті його пошкодження становить 8 240 (вісім тисяч двісті сорок) гривень, 20 копійок. На підставі Страхового акту № 02-11/1502 від 25.02.2011р., ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 5 773 (п'ять тисяч сімсот сімдесят три) гривні, 50 копійок, що підтверджується Довідкою про сплату страхового відшкодування № 9 від 02.06.2012 року. Посилаючись на вимоги ст. 993 ЦК України до страховика, що виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.п. ґ, п. 38.1.1. ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: ґ)якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Про ДТП, яка сталася 24.12.2010 року, ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» дізналася лише 09.02.2011 року, тобто після спливу передбаченого ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» строку для повідомлення про настання ДТП. Посилаючись на п.п. 33.1.2 п. 33.1. ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, в зв'язку з виплатою страхового відшкодування ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» набула право зворотної вимоги (регресу) до винної в ДТП особи. Вказане право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» згідно укладеного Договору про надання фінансових послуг факторингу від 31.05.2012 року. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Станом на 31.05.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» було зареєстровано в Державному реєстрі фінансових установ, зокрема: 07.07.2011 року відповідно до Розпорядження № 421 Державної Комісії з регулювання ринків фінансових послуг Товариство з обмеженою відповідальність «Маркс.Капітал» було зареєстровано як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 296. Відповідно до Додатку до Свідоцтва ФК № 296 про державну реєстрацію фінансової установи від 07.07.2011 року, видами фінансових послуг, які має право здійснювати ТОВ «Маркс.Капітал» без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства є зокрема й факторинг. Про те, відповідач [PERSON] фактично відмовився від добровільного відшкодування вищезазначеної суми на користь позивача, тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить суд - стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Маркс.Капітал» 5773,50 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01.10. 2014 року ( а.с. 213, т.1) уточнені позовні вимоги в редакції від 30.08.2013 року ( а.с. 74-76) підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі;, просив стягнути з [PERSON] на користь ТОІВ «Маркс.Капітал» матеріальне відшкодування в сумі 5 773 гривні 50 коп. та сплачений позивачем судовий збір. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 31.03.2001 року ( т.1, а.с.214) позов не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, як пред»явленого без достатніх правових підстав та обґрунтування, надавши свої письмові заперечення в редакції від 29.07. 2013 року ( т.1, а.с.68-70) та від 10.10. 2014 року ( т.1, а.с. 218-221). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений, в судове засідання не з»явився і не направив свого представника, будь-яких заяв від останнього через загальну канцелярію не надходило. Представники третіх осіб - ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» та Моторне транспорте страхове бюро України в судове засідання не направили своїх представників, про час та місце розгляду справи 3 особи були повідомлені належним чином, будь-яких клопотань від них не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вивчивши письмові заперечення, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ч.І ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які і посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вищезазначений позов був предметом розгляду у різних судових інстанціях. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року ( т.1, а.с. 124 -126), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року ( т.1, а.с. 182-183), у задоволенні позову ТОВ « Маркс. Капітал» відмовлено . Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року ( т.1, а.с. 201-203), рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні встановлено, що 24.12.2010 року на бульварі І.Лепсе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів «СУБАРУ ЛЕГАСИ» д/н/з [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «ВОЛЬВО» д/н/з [NUMBER] з напівпричепом " SCHMITZ S 01" д.н.з. [NUMBER] (власник - [PERSON].), під керуванням та з вини [PERSON] який здійснив зіткнення задньою частиною напівпричепу " SCHMITZ S 01" д.н.з. [NUMBER] з транспортним засобом «СУБАРУ ЛЕГАСИ» д/н/з [NUMBER]. що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно постанови Солом»янського районного суду м. Києва від 28.12.2010 року (справа №3-)7-1/10) - ДТП сталася з вини водія [PERSON], який порушив п.13.3 ПДР України (а.с.5). Згідно звіту №2168/12/10 про оцінку автомобіля Субару номерний знак [NUMBER] від 24.12.2010 року, розмір матеріального збитку, завданого власникові зазначеного автомобіля -[PERSON] складає 6 773,50 грн. (а.с.7-18, 19-32). Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий [PERSON] звернувся до 3-ої особи із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 09.02.2011 року (а.с.33-34). Як стверджує представник позивача, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/8302304 від 6.11.2010 року (термін дії - з 26.11.2010 р. до 25.11.2011 p.), укладеного між страховою компанією ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» та [PERSON] (страхувальник - відповідачем) ( а.с.6), та згідно страхового акту №02-11/1502 від 25.02.2011 р. ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» (3 особа) здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 5 773,50 грн. (а.с.35-37), що на думку представника позивача підтверджується довідкою про сплату страхового відшкодування №9 від 02.06.2012 року (а.с.38). При цьому, представником позивача до матеріалів справи надано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/8302304 від 26.11.2010 року (термін дії-з 26.11.2010 р. до 25.11.2011 p.), укладеного між страховою компанією ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» та [PERSON] страхувальник), згідно якого забезпеченим транспортним засобом є «SCHMITZ S 01» номерний знак [NUMBER] (а.с.6), а не Вольво номерний знак [NUMBER] - відповідно до змісту постанови Солом»янського районного суду м. Києва від 28.12.2010 року (справа №3-5107-1/10) про притягнення до адміністративної відповідальності водія [PERSON] (а.с.5); також позивачем не надано належного документального підтвердження про виплату Страховиком відповідної суми страхового відшкодування потерпілій особі. Як вбачається з копії договору про надання фінансових послуг факторингу від 31.05.2012 року, укладеного між ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» та ТОВ «Маркс.Капітал», останньому було передано право регресної вимоги згідно страхового акту №02-11/1502 (дату не зазначено) до зобов»язаної особи - [PERSON], а не до відповідача [PERSON], тощо ( а.с.39-45). Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу ( фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона ( фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони ( клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи ( боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав ( наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому ( майбутня вимога). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов»язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов»язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов»язку перед ним. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи автомобіль "Вольво" д.н.з. [NUMBER], належний [PERSON], не було застраховано в ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/8302304 від 26.11.2010 року, а згідно цього полісу забезпечено інший транспортний засіб напівпричіп SCHMITZ S 01 д.н.з. [NUMBER]. При цьому представник позивача зазначив, що відповідно до підпункту "Ґ" підпункту 38.1.1 пункту статті 38 Закову України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33,1.2 пункту статті 33 цього Закону. Посилається на те, що відповідно до норми підпункту 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 Закону, яка діяла на час укладення договору страхування та на час настання страхового випадку, було встановлено обов'язок учасника ДТП вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо транспортної пригоди. Зазначає, що у страховика виникло право вимоги до відповідача в порядку регресу на підставі вищевказаних норм закону, а оскільки таке право вимоги передане страховиком «Маркс.Капітал» на підставі відповідного договору, то право на позов в порядку регресу належить позивачу. Однак, судом не можуть бути покладені вимоги позивача в основу рішення , оскільки спростовуються доказами по справі, а саме. Відповідач не є особою до якої може бути пред'явлено регресний позов, оскільки він не є особою відповідальною за завдані в результаті ДТП збитки. На 24.12.2010 року, тобто на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON], відповідач не володів ні тягачем, яким керував вищевказаний водій, ні причепом, який перебував у з'єднанні з тягачем у складі одного транспортного составу. Згідно нотаріально посвідченого договору позички транспортних засобів від другого жовтня 2006 року ( т.1, а.с.222) відповідачем було передано сідловий тягач VOLVO реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричіп бортовий тентований SCHMITZ S 01 реєстраційний номер [NUMBER] приватному підприємству "ПРОСТІР" на строк п'ять років, тобто до другого жовтня 2011 року. [PERSON] не є і не був на час скоєння вказаної ДТП працівником відповідача, [PERSON] , що підтверджується копіями податкового розрахунку сум доходу, нарахованого ( сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них аодатку форма № 1 ДФ за четвертий квартал 2010 року та перший квартал 2011 року; копіями звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб; копії квитанції № 2 про подання звіту до УПФ України в Дарницькому районі м. Києва за грудень 2010 року( т.2, а.с.4- 13). Відповідно до п.1.6. ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до п. 1.7. ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно зі ст. 1 Закону України « Про автомобільний транспорт» автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб ( автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій. З системного аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що напівпричіп у з»єднанні з тягачем утворюють єдиний автомобільний транспортний засіб, що відповідає ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки за наданим позивачем договором страхування застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON], а внаслідок дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність [PERSON] не настає, то страхова компанія не набула жодних прав вимоги до відповідача, а отже у позивача не виникло права на регресний позов до відповідача. Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за завдані збитки. До того ж, страховик безпідставно здійснив страхову виплату за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо напівпричепа, який перебував у з'єднанні з тягачем. Згідно вимог п.36.3 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком:, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпеченний, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. З матеріалів справи вбачається, що забезпечений напівпричіп на час ДТП перебував у з'єднанні з тягачем-автомобілєм "Вольво" д.н.з. [NUMBER]. За таких обставин, страхові виплати повинні були бути здійснені на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача -автомобіля "Вольво" д.н.з. [NUMBER]. Однак, як. вбачається з матеріалів справи, зокрема Страхового акту №02-11/1502 від 25.02.2011 р. та додатку до нього, довідки ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» №9 від 02 червня 2012 року страхова виплата всупереч вимогам чинного законодавства була здійснена на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності напівпричепа, а не тягача, як передбачено Законом. За таких обставин, є очевидним, що на підставі вказаного полісу, доданого позивачем до позовної заяви, страховик не був зобов'язаний здійснювати регламентну виплату. Здійснивши безпідставну виплату страховик не набув права на регресну вимогу до відповідача у справі. Оскільки право вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу не виникло у страховика, ЗАТ «Українська екологічна страхова компанія», то відповідно такі права вимоги не могли бути передані позивачу у справі відповідно до договору на який він посилається в позовній заяві. Крім того, з доданого до матеріалів справи договору про надання фінансових послуг факторингу від 31 травня 2012 року та додатку №1 до нього вбачається, що страховиком передано позивачу право регресної вимоги, яке на думку позивача виникло з виплати страхового відшкодування за Страховим актом №02-11/1502, до конкретної зазначеної у вказаному договорі та страховому акті зобов'язаної особи - [PERSON] Будь-яких інших регресних вимог, які б виникли з виплати вказаного страхового відшкодування, в тому числі до відповідача [PERSON], страховик позивачу не передавав. Тому в будь-якому випадку позов до відповідача не грунтується на обставинах справи та є безпідставним. До того ж, на 26.11.2010 року, час укладення договору №ВЕ/8302304 страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на 24.12.2010 року, час настання страхового випадку, статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме нормою підпункту 33.1.2. пункту 33,1. статті 33 Закону булот встановлено обов'язок учасника ДТП вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо транспортної пригоди. Аналіз вказаної правової норми вказує на те, що вказане повідомлення відповідно до чинного законодавства могло бути зроблено як усно, так і письмово, як безпосередньо особисто учасником ДТП, так і опосередковано - з використанням технічних засобів чи з допомогою інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що учасник ДТП вжив необхідних заходів для повідомлення страховика про настання ДТП, зокрема невідкладно надав всю необхідну інформацію про себе та договори страхування іншому учаснику ДТП, інспекторам ДАІ, що дозволило іншому учаснику ДТП невідкладно усно звернутись до страховика з повідомленням про настання ДТП, внаслідок чого страховик в день ДТП забезпечив огляд пошкодженого автомобіля аварійним комісаром [PERSON], що підтверджується звітом про оцінку складеним саме 24 грудня 2010 року. Однак, зазначаючи про невиконання відповідачем та водієм забезпеченого транспортного засобу вимог підпункту 33.1.2, пункту 33.1. статті 33 Закону позивач не надав суду доказів такого невиконання, даних про фіксацію телефонних дзвінків на номери телефонів зазначені в страховому полісі, на який посилається позивач. Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства кожна сторона повинна надати докази для встановлення обставин на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог та заперечень. Отже, доводи позивача, в судовому засіданні , стосовно невиконання водієм-учасником ДТП вимог підпункту 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 Закону, яким встановлено обов'язок учасника ДТП вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо транспортної пригоди спростовуються матеріалами справи. А тому, правових підстав для заявлення до відповідача та задоволення судом позову з посиланням на норми Закону, які діяли на час укладення договору страхування та настання страхового випадку, не вбачається. До того ж відповідач не отримував письмового повідомлення від страховика чи позивача про укладення договору факторингу передбаченого ст.1082 ЦК України, а отже у нього не виникло жодних зобов'язань перед позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed