Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У грудні 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 04.01.2007р. між ТОВ "Комерційний Банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", і [PERSON] був укладений Кредитний договір №003-07089-040107, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1399,00 грн., зі сплатою процентів за процентною ставкою 10% річних, плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% в місяць, на строк 18 місяців з кінцевим терміном повернення 03.07.2008р. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, станом на 10.11.2014р. виникла заборгованість у сумі 1260,99 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 924,41 грн.; заборгованості по відсоткам - 14,51 грн.; заборгованості по комісії - 322,07 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, але, відповідно до заяви, яка є у справі, просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що за вказаним кредитним договором нею було сплаченого всього 3740,00 грн., у разі обґрунтованості розміру заборгованості за кредитним договором просить застосувати позовну давність до заявлених вимог і відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, 04.01.2007р. між ТОВ "Комерційний Банк "Дельта", правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк", і [PERSON] був укладений Кредитний договір №003-07089-040107, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1399,00 грн. на строк 18 місяців з кінцевим терміном повернення 03.07.2008р. Відповідно до п. 2.3. договору, за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти у розмірі 10% річних, відповідно до п.2.5 договору за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує кредитору плату у розмірі 2,99% в місяць, яка нараховується на повну суму кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.526-530 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши кредит у сумі 1399,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №65469 від 04.01.2007р. Відповідач зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, що вбачається з розрахунку заборгованості. Згідно п. 2.8 договору, позичальник зобов'язаний щомісячно, до 4 числа кожного місяця, сплачувати кредит рівними частинами у сумі 140,00 грн., яка включає заборгованість за кредитом, проценти та комісію. Так, на погашення комісії позивачем було сплачено всього 552,12 грн., останній платіж 17.01.2008р., на погашення процентів всього сплачено 107,72 грн., останній платіж 17.01.2008р., на погашення кредиту сплачено 614,49 грн., останній платіж 17.01.2008р. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, кредитором нараховувалася плата за пропуск платежів згідно п. 3.6 кредитного договору, яким передбачено, що у разі порушення строків сплати платежів позичальник сплачує на користь кредитора штрафні санкції (пеню) у розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Так, 05.02.2007р. нараховано до сплати та сплачено позичальником пеню у сумі 11,20 грн., 05.08.2007р. нараховано пеню у сумі 887,60 грн. і 31.08.2007р. сплачено позичальником 200,00 грн., а прострочена заборгованість по пені склала 687,60 грн., 15.10.2007р. на погашення пені позичальник сплатив 200,00 грн., прострочена заборгованість по пені станом на 05.11.2007р. склала 487,60 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості, 04.01.2008р. позичальник здійснив платіж на погашення заборгованості по кредиту у загальній сумі 3000,00 грн., з яких банком було зараховано на погашення кредиту 461,90 грн. при нарахованих до сплати 88,83 грн. і заборгованості 861,61 грн., на погашення процентів було зараховано 89,49 грн. при нарахованих до сплати 5,16 грн. і заборгованості 89,49 грн., на погашення комісії було зараховано 460,10 грн. при нарахованих до сплати 46,01 грн. і заборгованості 414,09 грн. Згідно розрахунку заборгованості, нарахованої до сплати пені станом на 04.01.2008р. не було, прострочена заборгованість по пені становила 487,60 грн., однак банком було зараховано на погашення пені 1988,51 грн. а грошові кошти у сумі 1500,91 грн. були зараховані як переплата за пенею, при тому, що умовами договору передбачено право позичальника на дострокове погашення кредиту. Після цього, за платіжний період з 05.01.2008р. по 04.02.2008р. банком було нараховано пеню у сумі 1566,87 грн., з внесеного позичальником 17.01.2008р. платежу було зараховано 65,96 грн. на погашення пені, таким чином, станом на 05.02.2008р. заборгованість по пені була погашена і в подальшому не нараховувалася. Отже, останній платіж на погашення кредитної заборгованості був здійснений позичальником 17.01.2008р. Згідно розрахунку, при кінцевому терміні погашення кредиту 03.07.2008р., станом на 04.07.2008р. за кредитним договором виникла наступна заборгованість: за кредитом - 924,41 грн., за процентами - 14,51 грн., за комісією - 322,07 грн. За наявності доведеної позивачем заборгованості по кредитному договору, яка утворилася станом на 04.07.2008р., відповідачем надано заяву про застосування до правовідносин сторін позовної давності, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Судом встановлено, що відповідач не в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів для погашення кредиту, повинен був повернути кредит в повному обсязі до 03.07.2008р., останній платіж на погашення кредиту здійснив 17.01.2008р., у зв'язку з чим у банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 23.12.2014р., тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed