Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу прицепу марки "Сокол-1" до легкового автомобіля, 1990 року випуску, шасі (рама) [NUMBER], сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], придбаного ним 15 січня 2000 року у [PERSON], померлого [INFO], та визнання за ним права власності на вказане майно, обґрунтовуючи вимоги тим, що придбав його у власника, котрий помер і спадкоємців не залишилось, відповідачка є падчерицею померлого. Зазначаючи, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, позивач, посилаючись на норми ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, просив вимоги задовольнити. Позивач звернувся до суду із заявою про підтримання вимог за позовом та просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідач не висловив. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так у судовому засіданні встановлено, що прицеп марки "Сокол-1" до легкового автомобіля, 1990 року випуску, шасі (рама) [NUMBER], сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на праві власності за [PERSON], що підтверджується копією технічного паспорта (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть (а.с.3), [PERSON] помер [INFO], актовий запис про смерть №418 по відділу реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції міста Одеси. Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Для договору купівлі-продажу транспортного засобу обов'язковою є письмова форма. Жодних доказів придбання вказаного транспортного засобу у [PERSON], а також прийняття спадщини відповідачкою, позивач не надав. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Позивач не довів належними і допустимими доказами обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Позивач є інвалідом 2-ї групи та звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed