Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника, звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила стягнути з Моторного (транспортного) Страхового Бюро України (далі МТСБУ) вартість матеріальної шкоди у розмірі 50 000 грн., витрати за проведення оцінки - 550 грн., витрати на правову допомогу - 50 грн., судові витрати - 1505 грн., стягнути з [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди - 99890 грн. 88 коп.. В обґрунтування позову посилалися на те, що 22 квітня 2011 року [PERSON] , керуючи автомобілем „Део Ланос", рухаючись по вул. Краснодарській на перехресті з проспектом Тракторобудівників у м. Харкові не впевнися у безпеці руху та скоїв зіткнення з автомобілем „Лексус", в результаті чого автомобілю спричинені технічні ушкодження, власником даного автомобілю є позивачка. [PERSON], постановою суду, визнано винним у правопорушенні, передбаченого ст. 124 КУпАП.. На момент вчинення правопорушення цивільно - правова відповідальність [PERSON] не була застрахована у жодній страховій компанії, тому МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних засобів" (далі Закон № 1961). Відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566 „Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності" встановлено обов'язковий ліміт відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - за шкоду заподіяну майну потерпілих, у розмірі 50 000 грн. на одного потерпілого. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 26.05.2011 року матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача становить 149 890 грн. 88 коп.. Позивачка зверталася до МТСБУ про виплату страхового відшкодування, але 07.06.2013 року їй було відмовлено у вищевказаній виплаті з посиланням на п. 37.1.4, оскільки відповідну заяву про страхове відшкодування не було подано впродовж одного року з моменту вчинення ДТП. На підставі викладеного позивачка звернулася до суду із відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте присутній її представник [PERSON], підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення. Представник МТСБУ Мерзлікін І.В., що діяв на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на порушення строку звернення до МТСБУ протягом року з моменту вчинення ДТП, а тому просив відмовити в задоволенні вимог по відношенню до Бюро. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явися, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав. Через декілька неявок [PERSON] справа неодноразово відклалася слуханням, в результаті чого суд вважав можливим розглянути справу у його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника МТСБУ, дослідивши справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON], [PERSON], а також оцінивши докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.04.2011 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АХ1 № 248554 відносно [PERSON], відповідно до якого 22.04.2011 року о 00 год. 40 хв., останній керуючи автомобілем „Лексус", державний номерний знак [NUMBER] по вул. Краснодарській не вибрав безпечну швидкість та безпечну дистанцію та на перехресті з проспектом Тракторобудівників здійснив зіткнення з автомобілем „Деу Ланос", державний номер [NUMBER], чим спричинені матеріальні збитки. Справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] направлено в суд для розгляду вищевказаного протоколу про адміністративне правопоуршення. Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.11.2011 року справу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Копії матеріалів за фактом ДТП, що мала місце 22.04.2011 року, за участю [PERSON] та [PERSON] направлені ВДАІ ХМУ ГУМВС України в Харківській області для вирішення питання щодо наявності у діях [PERSON] порушень ПДР України. 16.07.2012 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АХ1 №362396 відносно [PERSON], який направлено до суду для розгляду. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.08.2012 року справа відносно [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрита у зв'язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення. У постанові зазначалося, що [PERSON] 22.04.2011 року о 21 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки „Деу Ланос", державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по вул. Краснодраській на перехресті з проспектом Тракторобудівників у м. Харкові не виконав вимоги п.п. 10.1,10.3 ПДР України, не впевнився в безпеці руху, та скоїв зіткнення з автомобілем „Лексус", державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого транспортним засобам була завдана матеріальна шкода. Факт правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серія АХ1 № 362396 від 16.07.2012 року, висновком судової автотехнічної експертизи. В постанові також зазначалося, що [PERSON] винний у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. В матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані щодо отримання [PERSON] копії вищевказаної постанови. Проте постанова набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з положень ст.61 ЦПК України, яка передбачає постанову суду у справі про адміністративне правопорушення як підставу звільнення від доказування, суд вважає встановленим, що шкоду майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.04.2011 року завдано з вини відповідача. Також судом встановлено, що власником автомобілю „Лексус", реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 01.07.2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закону № 1961). Згідно ст. 6 Закону№ 1961 (чинного на момент скоєння ДТП) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода,що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 41 Закону № 1961 у разі заподіяння шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільну - правову відповідальність, МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 25500 грн. на одного потерпілого (п. 9.2. ст. 9 Закону № 1961). У позовних вимогах, а також в судовому засіданні, представник позивача посилався на Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566 „Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності" у пункті 1 зазначено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за відповідними договорами обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого, у зв'язку з чим просив стягнути з МТСБУ саме 50 000 грн.. Але з даними доводами суд не погоджується, виходячи з наступного. Як вже зазначалося 01.07.2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV, відповідно до п. 9.2 ст. 9 даного Закону ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 25 500 грн. на одного потерпілого. Тільки Законом України „Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 05.07.2012 року були внесені зміни у Законі України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме у п. 9.2 ст. 9, відповідно до якого розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого. Тобто на час вчинення ДТП, а саме 22.04.2011 року, діяв Закон України № 1961-IV, відповідно до п. 9.2 ст. 9 даного Закону ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 25 500 грн. на одного потерпілого. Закон - це нормативний правовий акт вищої юридичної сили, прийнятий в особливому порядку вищим представницьким органом держави або безпосередньо народом, який витинає відправні засади правового регулювання суспільних відносин. Тоді як розпорядження це підзаконні нормативні правові акти - це акти, які прийма ються уповноваженими правотворчими суб'єктами на основі і на виконання законів і не повинні суперечити їм. На підставі викладеного суд застосовує положення п. 9.2. Закону 1961 в редакції, що діяла на момент ДТП, де було встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 25 500 грн. на одного потерпілого. Згідно з п. 12.1 ст.12 Закону № 1961, в редакції, що діяла на момент ДТП, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, тобто від 25 500 грн., два відсотки становить 510 грн., у зв'язку з чим сума страхового відшкодування, яка має бути сплачена позивачу, з урахуванням обов'язкового ліміту і франшизи складає 25 500 грн. - 510 грн. = 24 990 грн. Заперечення відповідача щодо часу виникнення правових підстав для звернення позивача за захистом своїх майнових прав з моменту звернення із заявою до МТСБУ 03.06.2013 року, і відповідно, застосування редакції Закону № 1961, яка діяла на дану дату є безпідставними. Подія ДТП, з приводу якої виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок пошкодження автомобіля позивача мали місце 22.04.2011 року, тому відповідно до ст. 5 ЦК України та п.2.1 ст. 2 Закону № 1961 до виниклих правовідносин необхідно застосовувати редакцію Закону № 1961, яка діяла на час ДТП та не містила обмежень щодо максимально допустимих термінів звернення із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винної особою. Стаття 37 Закону № 1961 передбачає відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентованої виплати), перелік якої є вичерпний. Крім того, відповідно до ст. 38 Закону № 1961 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди суди на підставі ст. 1194 ЦК постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність на користь потерпілої особи, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також необхідно зауважити, що відповідно до ст. 39 Закону № 1961 МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961 (ч. 2.1 ст. 32 Закону). Відповідно до ст. 41 п. 41.1 п.п."а" Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність. Відповідно до ст.32.7 Закону МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Відповідно до ст. 7 Закону проведення оцінки є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, у випадках встановлених Законом. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону передбачено, що в разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Тому МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Разом з тим за загальним правилом ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 26.05.2011 року, розмір матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля „Лексус", державний номерний знак [NUMBER], в результаті ДТП на дату ДТП 22.04.2011 року становить 149 890 грн. 88 коп.. Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, визначений у висновку спеціаліста автотоварознавця виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля, яка у тому числі складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості використаних при ремонті матеріалів, вартості складових, які підлягають заміні при ремонті. Висновок спеціаліста автотоварознавця суд вважає законним та обґрунтованим, оскільки ґрунтується на технічному огляді автомобіля, проведенні необхідних розрахунків та на підставі спеціальної літератури та нормативних актів. Оскільки встановленим є факт заподіяння шкоди при даному ДТП за вини відповідача [PERSON], то він і має нести відповідальність за спричинену шкоду, а саме: витрати на відновлювальний після ДТП ремонт автомобіля в сумі, що перевищує розмір страхового відшкодування та втрату товарної вартості автомобіля. Позовні вимоги в частині відшкодування витрат позивача за проведення оцінки у розмірі 550 грн. підлягають задоволенню та стягенню з [PERSON], оскільки є фактичними витратами позивача, повязаними з завданою позивачу матеріальної шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, то представником позивача надано договір про надання правової допомоги №85 від 17.12.2013 року, відповідно до умов якого, а саме п.п. 3.1, 3.2, гонорар за надання правової допомоги складає 50 грн. та сплачений 17.12.2013 року. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат, а саме судового збору в сумі 1505 грн. та 50 грн. витрати на правову допомогу, суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial