Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі - ПрАТ «ПРОСТО-страхування») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 29680,56 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 7 січня 2014 р. ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та [PERSON] уклали договір обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника автомобіля BMW 525, д.н.з [NUMBER]. 4 жовтня 2014 р. в м. Києві на Дарницькому мосту сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota VENZA, д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], та забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON], з вини якого і сталася дорожньо-транспортна пригода. Враховуючи, що автомобіль Toyota був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», зазначена страхова компанія виплатила страхове відшкодування в сумі 29096,13 грн., після чого звернулася до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату вказаної суми. Платіжним дорученням від 28 травня 2015 р. ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 28190,56 грн. Окрім того ПрАТ «ПРОСТО-страхування» сплатило 1490 грн. безпосередньо [PERSON] [PERSON] всупереч вимог підпункту 33.1.1. пункту 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не звертався. Відтак відповідно до підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 вищевказаного Закону страховик має право подати до нього регресний позов. В судовому засіданні представник позивача Брусника А.М. позов підтримав пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав пославшись на безпідставність і необґрунтованість вимог. Пояснив, що одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди по телефону повідомив позивача про настання страхового випадку. Про те, що було необхідно подати письмове повідомлення, він не знав, так як у такій ситуації опинився вперше, а при укладенні договору йому про це не говорили. За міркуванням відповідача норми права, на які посилається позивач, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, і відповідальність за заподіяну шкоду він нести не повинен, оскільки застрахував свою цивільну відповідальність. Заслухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 4 жовтня 2014 р. в м. Києві на Дарницькому мосту-Лівобережному проїзді [PERSON], керуючи автомобілем BMW 525, д.н.з [NUMBER], порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого зіткнувся з керованим [PERSON] автомобілем Toyota, д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] (а.с. 39). Винність [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. 7). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність [PERSON] при використанні автомобіля BMW 525, д.н.з [NUMBER], була застрахована у ПрАТ «ПРОСТО-страхування» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6120861 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 50000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - в сумі 100000 грн. та франшизою в сумі 510 грн. (а.с. 4). Майнові інтереси [PERSON], пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням Toyota, д.н.з. [NUMBER], були застраховані у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 56953Га/14к/оАС від 4 березня 2014 р. (а.с. 46-56). Відповідно до Звіту суб'єкта оціночної діяльності від 05.01.2015 № 1242/14 вартість майнової шкоди, завданого власнику автомобіля Toyota, д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 33683,27 грн. (а.с. 18-38). На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» виконало свої зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, перерахувавши безготівкові кошти в сумі 29096,13 грн. на рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД», що підтверджується страховим актом № 1002.14.05595/VeESKO29370 від 15.10.2014, розрахунком страхового відшкодування та платіжним дорученням № 136273 від 16.10.2014 (а.с. 10-11, 12, 6). Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] була застрахована, у березні 2015 р. ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» заявила до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» регресну вимогу на суму виплаченого страхового відшкодування (а.с. 5). Страховим актом № 104852 від 24.04.2015 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» визнало подію страховим випадком, визначивши розмір страхового відшкодування в сумі 28190,56 грн. (а.с. 62), та перерахувало вказану суму на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», що підтверджується платіжним дорученням № 6501 від 28.05.2015 (а.с. 63). 30 грудня 2014 р. водій потерпілої сторони [PERSON] повідомив ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про страховий випадок та подав подав заяву на виплату страхового відшкодування в сумі 2000 грн. (а.с. 64-65, 66). Страховим актом № 104852 від 09.01.2015 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» визначило розмір страхового відшкодування, належного до сплати потерпілій особі, зменшивши його на суму франшизи, як це передбачено ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 66, 68). Згідно платіжного доручення № 442 від 04.03.2015 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в сумі 1490 грн. (а.с. 69). Відтак ПрАТ «ПРОСТО-страхування» як страховик цивільно-правової відповідальності [PERSON] понесло витрати на виплату страхового відшкодування потерпілій особі в загальному розмірі 29680,56 грн. (28190,56+1490). Підставою заявлених ПрАТ «ПРОСТО-страхування» вимог є положення статей 33, 38 України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-IV). Так, відповідно до підпункту 33.1.2. пункту 33.1. ст. 33 Закону 1961-IV (в першій редакції) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. За приписом абзацу ґ)підпункту 38.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Законом від 17.02.2011 № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» в ст. 33 Закону 1961-IV були внесені зміни, відповідно до яких обов'язок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка було викладено у підпункті 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 зазначеного Закону. Проте відповідних змін до ст. 38 Закону 1961-IV законодавцем внесено не було. Водночас аналізуючи положення статей 33, 38 Закону 1961-IV можна стверджувати, що у зв'язку з внесеними до Закону 1961-IV змінами було збережено обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодження нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону 1961-IV після внесення до них змін Законом від 17.02.2011 № 3045-VI не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону 1961-IV право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків та умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні такого позову. Наведена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 р. у справі за позовом ПрАТ "ВУСО" про відшкодування шкодиі є обов'язковою для всіх судів України в силу положень ст. 360-7 ЦПК України. Відповідач [PERSON] визнав, що письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» він не подавав. Оскільки страхувальник [PERSON] не виконав вимоги закону щодо повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, яка стала підставою для виплати страхового відшкодування, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» обґрунтовано звернулося до суду з регресним позовом. Відтак вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» є правомірними і доведеними, а тому суд задовольняє їх у повному обсязі. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved