Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Представник заявника - [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та просив суд встановити факт родинних відносин, а саме, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка села Псху Сухумського району Абхазьської республіки, яка померла [INFO] - є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] та встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Псху Сухумського району Абхазьської республіки, яка померла [INFO] на території села Псху Сухумського району Республіки Абхазії у віці 87 років. В обґрунтування заявлених вимог, представник заявника зазначив, що [PERSON] , є рідною дочкою [PERSON] , померлої [INFO] За життя, у 2016 році спадкодавець, не змінюючи громадянство України, переїздила для тимчасового проживання на територію свого місця народження, села Псху Сухумського району Автономної Республіки Абхазія. З 1992 року Республіка Абхазія невизнана Україною, як держава, тому що є окупованою територією Грузії. У зв`язку з цим, отримувати пенсію в жодний спосіб на території такої держави спадкодавець не могла, тому перед виїздом надала заявнику довіреність на отримання замість неї щомісячних, належних їй, пенсійних виплат. Зі спливом року, за який заявник отримувала пенсійні виплати замість спадкодавця за довіреністю пенсійний фонд заблокував їх. Така дія пояснювалася вимогою законодавства кожен рік ідентифікувати спадкодавця особистим відвідуванням установи ПФ. Оскільки за віком та станом здоров`я спадкодавець фізично вже не могла приїздити до України, з`явитися особисто до відповідного відділення ПФ, останній і вдався до таких дій. У зв`язку зі смертю спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді належних їй, накопичених пенсійних виплат. 16.07.2021 заявник, як спадкоємець першої черги за законом звернулася до нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори, із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю вищевказане майно, але постановою, з причини, відсутності документального підтвердження родинного зв`язку зі спадкодавцем, їй у вчиненні даної нотаріальної дії було відмовлено. Документ, яким серед інших необхідно було підтвердити в нотаріальній конторі родинний зв`язок між заявником та спадкодавцем, а саме свідоцтво про розірвання шлюбу останньої з батьком заявника, [PERSON] було втрачене. Відновити його неможливо оскільки в результаті бойових дій 1991-1992 років, на території тодішньої Автономної Республіки Абхазія відповідні архівні дані не збереглися. Враховуючи вищевикладене для реалізації спадкового права виникає необхідність встановити факт родинних відносин заявника зі спадкодавцем. Родинні відносини [PERSON] з [PERSON] підтверджуються наступними документами:довідкою про склад сім`ї, заповітом, довідкою з сільської ради. Встановити факт родинних відносин необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . 07 липня 2021 року заявник звернулась до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Дніпро) Криворізького районного відділу реєстрації актів цивільного стану про проведення державної реєстрації смерті з метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON] та отримала відмову про проведення державної реєстрації смерті, в наслідок того, що документи подані для державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] - свідоцтво про смерть від 25 травня 2021 року, не відповідає встановленій формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024. Таким чином, приймаючи до уваги, що заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть своєї матері, оскільки документи про смерть видані на території невизнаної Україною держави Республіки Абхазія, не можуть бути використаними для реєстрації смерті на території України. Присутні в судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Представники заінтересованих осіб Криворізького районного відділу реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління з питань виплати пенсії, в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи надали клопотання про розгляд заяви за їх відсутності (а.с.30, 31). Суд, вислухавши, учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, приходить до наступного. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Республіка Абхазія входить до складу Грузії і не являється самостійною державою. Правосуб`єктність самопроголошеної Республіки Абхазія та органів влади регіону не визнається Україною. Загальновизнаним суб`єктом міжнародного права є Грузія, складовою частиною якої є Республіка Абхазія. Республіка Абхазія вважається окупованою територією. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, відповідно до ст. 273 ЦПК України, суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Тобто факт смерті може бути встановлений в порядку особливого провадження за умови наявності у минулому актового запису. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Судом встановлено, що відповідно до перекладеної у встановленого законом порядку копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16, 17-18), [INFO] , померла [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с. Псху, Сухумського району, Абхазької АРСР, про що 2021 року травня місяця 25 числа складено запис акта про смерть № 64, виданого Республіка Абхазії, Міністерство юстиції, Орган ЗАЦС Сухумського району 25.05.2021. Відповідно до копії довідки про смерть № 034986 від 25.05.2021 (а.с.19), [PERSON] , [INFO] померла [INFO] від старості у с. Псху Сухумського району Республіки Абхазія. При зверненні заявника до Криворізького районного відділу реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), із заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON] , остання отримала відповідь (а.с. 15), про те, що Криворізьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) розглянуто документи, подані для державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Документи подані для державної реєстрації смерті [PERSON] , а саме - свідоцтво про смерть від 25 травня 2021 року, не відповідає встановленій формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1 150/13024, у зв`язку із чим заінтересованою особою було відмовлено заявнику у державної реєстрації смерті [PERSON] , та рекомендовано звернутися до суду. Відповідно до статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян (Консультативний висновок Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії»). Європейським судом з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) констатовано, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цих справах, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду ґрунтується на дотриманні вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів, в тому числі з урахуванням документів, які видані установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться в Республіці Абхазія, на підставі вищевикладеного, встановлених у судовому засіданні обставин справи суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки села Псху Сухумського району Абхазької АРСР, яка померла [INFO] на території села Псху Сухумського району Республіка Абхазія. Що стосується заявлених вимог про встановлення факту родинних відносин між заявником та померлою [PERSON] суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 16-18), після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 24.06.2008 [PERSON] склала заповіт, яким заповіла заявнику [PERSON] , як дочці належну їй земельну ділянку розміром 7,85 га, яка розташована на території Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Після смерті [PERSON] , заявник звернулася до нотаріальної контори, для реалізації свого спадкового права (а.с.37), проте отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що із поданих документів, що підтверджують факт родинних відноси її з померлою, а саме, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , не можливо встановити родинний зв`язок (а.с.11). Як видно з копії заповіту, складеною [PERSON] , вона заповіла належне їй майно [PERSON] , саме як дочці (а.с.13). Крім того, відповідно до довідок виданих Лозуватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області № 422 від 01.07.2021 (а.с.12) та 430 від 05.07.2021 (а.с.14) [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і має такий склад сім`ї [PERSON] - чоловік, [PERSON] - мати. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до дня смерті, а саме до [INFO] . Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , пояснили, що дійсно [PERSON] , є рідною матір`ю [PERSON] та приходиться [PERSON] рідною бабусею, а [PERSON] - тещею. Крім того, факт родинних відносин [PERSON] і [PERSON] , підтверджується тим, що у заявниці наявні всі оригінали правовстановлюючих документів померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного, суд вважає за необхідне встановити факт, що заявник [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є рідною дочкою [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки відсутність факту родинних відносин між ними унеможливлює оформлення та отримання заявником спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved