Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним усного договору купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ-11193 Лада "Калина", державний номерний знак [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON]. Позивачка зазначає, що вона з [PERSON] перебувала в шлюбі, зареєстрованому 20.04.2002 року Первомайським міськвідділом РАЦС Миколаївської області, актовий запис №121. Під час шлюбу та за спільні кошти нею із відповідачем придбано майно, що є спільною сумісною власністю, в тому числі і автомобіль марки ВАЗ-11193 Лада "Калина", державний номерний знак [NUMBER]. Позивачка вказує, що 13.02.2012 року вона та відповідач розірвали шлюб. Крім того, позивачка зазначає, що враховуючи неодноразові погрози щодо продажу, знищення та пошкодження автомобіля, а також те, що передача керування автомобілем третім особам приводить до його знецінення, вона подала до суду позов про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності ( автомобіль) та заяву про забезпечення позову. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд зробив відповідний запит до Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів м.Чуднів, підпорядкованого УДАІ УМВС України в Житомирській області. Так, відчужений відповідачем автомобіль марки ВАЗ-11193 Лада "Калина", державний номерний знак [NUMBER], є цінним майном. Вона вважає, що її згода на відчуження цього автомобіля мала б бути подана письмово і нотаріально посвідчена. Втім, вона а ні усної, а ні письмової згоди па відчуження вищевказаного автомобіля не надавала. Враховуючи викладене, позивачка наголошує що відповідачі неправомірно, без її згоди, в порушення законодавства України, уклали договір купівлі-продажу щодо відчуження вищевказаного автомобіля, чим порушили її права власника на спільне сумісне майно подружжя та завдали їй збитків, а тому, вона просить визнати правочин з відчуження автомобіля марки ВАЗ-11193 Лада "Калина", державний номерний знак [NUMBER] недійсним . Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що спірний правочин було укладено щодо спільної сумісної власності без згоди одного із подружжя. Відповідачі в судове засідання не з'явилися не повідомивши суд про причини неявки, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Суд, вислухавши спредставника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав: Судом встановлено, що вперше автомобіль ВАЗ-11193 Лада "Калина", державний номерний знак [NUMBER] поставлений на облік та був зареєстрований на [PERSON]. Згідно довідки Чуднівського ВРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області автомобіль марки ВАЗ-11193 Лада "Калина", державний номерний знак [NUMBER] знятий з обліку в Чуднівському РЕР [PERSON] та зареєстрований у ВРЕВ м. Первомайськ Миколаївської області за [PERSON] Згідно довідки-рахунку [PERSON] придбала автомобіль марки ВАЗ-11193 Лада "Калина", державний номерний знак [NUMBER] Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності, в свою чергу, був реалізований [PERSON], шляхом укладання усного договору купівлі-продажу транспортного засобу. В судовому засіданні представник позивачки наголосила, що жодної згоди на відчуження спірного автомобіля позивачка [PERSON] не надавала, а навпаки була проти відчуження вказаного автомобіля. Відповідно до ч. 2 ст. 68 СК України, розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин, щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин необхідних повноважень. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників (ч.2 ст.369 ЦК України). У спільній сумісній власності розпорядження спільним майном здійснюється за згодою всіх співвласників. Виходячи з припущення про єдність інтересів співвласників, установлює презумпцію їх згоди при здійсненні операцій зі спільним майном одним зі співвласників. В разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном він діяв за згодою всіх співвласників, форма вираження якої чітко законом не визначена, оскільки зазначене питання вирішується домовленістю. Разом із тим, інші співвласники мають право на звернення до суду про визнання такого правочину недійсним, якщо його було укладено без їхньої згоди. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що позивачка не давала жодної згоди щодо відчуження спірного автомобіля. Відповідно до ст.. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем не доведено того факту, що позивачка надавала згоду на відчуження об'єкту права спільної сумісної власності (автомобіля), як це передбачено нормами ст.. 68 СК України. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] до про визнання правочину недійсним є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved