Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

11.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що з 1996 року проживав у шлюбі з відповідачем [PERSON], який за рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.08.2015 року було розірвано. За час сумісного проживання ними було набуто майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] вартістю згідно технічного паспорта 319024 грн.; ліжко двоспальне вартістю 1500 грн.; швейну машинку вартістю 2500 грн.; три дивани вартістю 500 грн., 2000 грн. та 3500 грн.; диван «Малютка» вартістю 700 грн.; два шифоньєри вартістю 500 грн. та 1000 грн.; комод вартістю 1500 грн.; два трюмо вартістю 300 грн. та 350 грн.; два пилососи вартістю 1700 грн. та 2000 грн.; два паласи вартістю 400 грн. та 500 грн.; дві люстри вартістю 300 грн. та 350 грн.; меблеву стінку вартістю 2000 грн.; два кресла вартістю 1400 грн.; кресло під комп'ютер вартістю 300 грн.; стіл журнальний вартістю 250 грн.; стіл під комп'ютер вартістю 750 грн.; стіл круглий вартістю 350 грн.; килим вартістю 850 грн.; комод під білизну вартістю 1500 грн.; піаніно вартістю 1500 грн.; ноутбук вартістю 8000 грн.; планшет вартістю 3500 грн.; холодильник «Самсунг» вартістю 10000 грн.; газову плиту вартістю 3000 грн.; мікрохвильову плиту вартістю 3500 грн.; пральну машину вартістю 4500 грн.; хлібопічку вартістю 1000 грн.; кухонний комбайн вартістю 2700 грн.; блендер вартістю 750 грн.; ванну вартістю 1000 грн.; трьох свиней вагою по 80 кг кожна загальною вартістю 7600 грн.; свиноматку вагою 150 кг вартістю 4800 грн.; тридцять качок вагою по 2,5 кг кожна загальною вартістю 2625 грн.; десять індиків вагою по 6 кг кожен загальною вартістю 3300 грн.; дві тонни зерна пшениці вартістю 7200 грн.; дев'ять вуликів з бджолосім'ями загальною вартістю 21150 грн.; десять бідонів меду загальною вартістю 30000 грн.; медогонку вартістю 1500 грн.; мопед «Хонда» вартістю 3500 грн.; чотири бідони вартістю 4000 грн.; дві пластикові бочки по 200 л кожна вартістю 1600 грн.; пластикову бочку на 110 л вартістю 550 грн.; спільні грошові заощадження 65000 грн. та 5000 доларів США. Після припинення сімейних відносин та спільного проживання ними не досягнуто угоди про добровільний поділ цього майна. При цьому, 21.08.2015 року відповідач [PERSON] залишила їх спільний будинок і забрала з собою вищеперераховане майно та грошові кошти, що є їх спільною сумісною власністю. На привласнені кошти купила собі житловий будинок №32 по вул. Пушкіна в смт. Казанка. Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] заволоділа без його згоди майном та грошовими коштами на загальну суму 337255 грн., позивач просив поділити спірне майно шляхом визнання за ними права власності на житловий будинок [ADDRESS] вартістю 319024 грн. та холодильника «Самсунг» вартістю 10000 грн., а решту вказаного в позові майна залишити відповідачу. Уточнюючи позовні вимоги заявами від 10.02.2016 року та 22.02.2016 року, позивач [PERSON] просив поділити спірне майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, шляхом виділення йому житлового будинку [ADDRESS], а відповідачу виділити решту майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити та стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково і пояснила, що за час шлюбу, укладеного у 1996 році між нею та позивачем, який було розірвано за рішенням суду від 31.08.2015 року, ними у 2011 році був придбаний житловий будинок [ADDRESS] який зареєстрований за позивачем. Вказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає розділу між ними відповідно до рівності часток кожного з нас. Тобто, їх частки у спірному будинку складають 1/2 : 1/2, тому вимоги позивача про виділення йому всього будинку вважає безпідставними, оскільки вона не згодна на будь-яку компенсацію, у тому числі і грошову, замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності на спірний житловий будинок. Крім того, до переліку майна, визначеного для поділу, позивачем включені речі, яких не існувало взагалі, та речі, яких в наявності немає, а також речі, які не є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Про існування у них, як подружжя, спільних грошових заощаджень в сумі 65000 грн. та $5000, які начебто були нею привласнені та на які вона начебто придбала собі житловий будинок, їй стало відомо лише після отримання копії позову, таких грошових коштів у них за час шлюбу не було взагалі. Грошові кошти на купівлю будинку для себе та дочки позичила у громадянина [PERSON] за договором позики від 12.09.2015 року, тому посилання позивача на привласнення нею спільних грошових коштів є безпідставними. Таку річ як піаніно, було придбано її батьками та передано в користування їх дочці (онуці) [PERSON] Згодом, у червні 2015 року, піаніно було ними продано. Включені позивачем до розділу такі речі як: диван вартістю 2000 грн., пилосос вартістю 2000 грн. стіл (круглий) вартістю 350 грн., килим вартістю 850 грн. комод (під білизну) вартістю 1500 грн., кухонний комбайн вартістю 2700 грн., блендер вартістю 750 грн., дві тони зерна пшениці вартістю 7200 грн., свиноматка вартістю 4800 грн., троє свиней (вагою по 80 кг) вартістю 7680 грн. та 10 бідонів меду вагою 500 кг вартістю 3000 грн. за час шлюбу не набувалися, тому такого майна не існує взагалі. Включені до розділу 10 індиків, оцінених позивачем на суму 3300 грн., залишилися у нього, вона їх не забирала. Зазначила, що з підсобного господарства нею взято всього 20 качок вагою по 700 г кожної. Включення позивачем до розділу таких речей як: швейної машинки вартістю 2500 грн., пилососа вартістю 1700 грн., хлібопічки вартістю 1000 грн. вважає помилковим, оскільки вказані речі не є об'єктами права спільної сумісної власності, так як вони були подаровані їй особисто матір'ю та рідним братом. Включення позивачем до розділу таких речей як: столу під комп'ютер вартістю 750 грн., крісла вартістю 300 грн., ноутбука вартістю 8000 грн., планшета, дивана вартістю 3500 грн. вважає помилковим, оскільки вказані речі не були придбані ними як подружжям за час шлюбу. Ці речі, за виключенням планшету, були подаровані їх дочці [PERSON] бабусею (її матір'ю) та дядьком (її рідним братом), а планшет був подарований дочці її друзями на день народження. Включені позивачем до розділу такі речі як: ліжко (двоспальне) вартістю 1500 грн., меблева стінка вартістю 2000 грн. належать її матері, яка надала їх в користування після її одруження, і на даний час ці речі їй повернуті, тому вважає, що вказані речі не є об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Електрична духовка вартістю 1500 грн., яку позивач також включив до розділу, не є їх власністю, вона належить її матері, коли була потреба брала в неї для випікання, на даний час ця духовка їй повернута. Включені позивачем до розділу мопед "Хонда" вартістю 3500 грн. та медогонка вартістю 1500 грн. вони за час шлюбу не купували, вони належать її брату, давав їх в користування в разі потреби, на сьогодні мопед та медогонка знаходяться у нього, бо він є їх власником. Включення позивачем до розділу пасіки (дев'ять вуликів з бджолами) вартістю 21150 грн. вважає помилковим, оскільки вулики та бджолосім'ї не були придбані ними як подружжям за час шлюбу. Три вулики в тимчасове користування дав їм кум, решту вуликів давав її брат, ним же за власні кошти купувалися і бджолосім'ї на всі дев'ять вуликів, тому пасіка не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і розділу не підлягає. Крім того, відповідач зазначила, що вартість майна, включеного позивачем до розділу, є значно завищеною і не відповідає дійсній його вартості на час розгляду справи. Вислухавши сторони, опитавши свідків та дослідивши письмові докази суд приходе такого висновку. Відповідно п.2 ч.1, ч.2 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу приписів ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В силу приписів ч.1, ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Приписами ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В силу ст.174 СК України майно, придбане батьками або одним з них для забезпечення розвитку, навчання та виховання дитини (одяг, інші речі особистого вжитку, іграшки, книги, музичні інструменти, спортивне обладнання тощо), є власністю дитини. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 31.08.2015 року шлюб, укладений і зареєстрований 01.06.1996 року між [PERSON] і [PERSON], було розірвано. Згідно мотивувальної частини рішення шлюбні стосунки між подружжям не підтримуються з травня 2015 року. Сторонами визнається та підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.05.2011 року факт набуття ними за час проживання в шлюбі нерухомого майна - житлового будинку [NUMBER] з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], зареєстрованого за позивачем [PERSON] Отже, виходячи з вимог ст.60, ч.1 ст.61, ст.68, ч.1, ч.2 ст.69, ч.1 ст.70 СК України спірний житловий будинок, набутий подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності, тобто, він належить їм на праві спільної сумісної власності, яке не припинилося при розірванні шлюбу, тому їх частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, є рівними, іншого домовленістю між ними не визначено, а шлюбного контракту вони не укладали. За таких обставин вимоги позивача [PERSON] щодо присудження (виділення) йому спірного житлового будинку, належного подружжю на праві спільної сумісної власності, з відповідною грошовою та матеріальною компенсацією співвласнику [PERSON] її частки у праві спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно, за відсутності згоди відповідача на таку компенсацію, є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки присудження такої компенсації можливе тільки в разі наявності умов, передбачених ч.4 та ч.5 ст.71 СК України. Таким чином, спірний житловий будинок [ADDRESS] підлягає розділу між сторонами відповідно до рівності часток кожного з них у співвідношенні 1/2 : 1/2. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судових засіданнях при з'ясуванні переліку майна, за виключенням житлового будинку, заявленого до розділу та віднесеного позивачем до такого, що було придбано подружжям за час проживання в шлюбі, останнім не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його ствердження щодо придбання зазначеного в позові майна в період проживання в шлюбі з відповідачем, тому вирішуючи питання з визначення загального об'єму спірного майна, що підлягає поділу, суд виходить з визнаних сторонами фактичних даних. У судових засіданнях сторонами визнано, що за час проживання в шлюбі ними було придбано наступне майно, яке є у наявності: ліжко двоспальне, швейна машинка, три дивана, два шифоньєри, два комоди, двоє трюмо, пилосос, два паласи, дві люстри, меблева стінка, чотири кресла, кресло під комп'ютер, стіл журнальний, стіл під комп'ютер, ноутбук, планшет, холодильник «Самсунг», дві газові плити, мікрохвильову піч, хлібопічку, дві ванни, пасіку (дев'ять вуликів з бджолосім'ями), 30 качок, чотири бідони, три пластикові бочки. При цьому, сторонами визнано, що такі речі як: диван, стіл під комп'ютер, крісло під комп'ютер, ноутбук, планшет, оцінені позивачем відповідно в 3500 грн., 750 грн., 300 грн., 8000 грн., 3500 грн., були придбані для дочки [PERSON] з метою забезпечення її розвитку, навчання та виховання, і які на даний час перебувають в її індивідуальному користуванні. Отже, незважаючи на різні позиції сторін щодо шляхів набуття зазначених речей, останні не заперечують того факту, що дані речі були придбані саме їх дочці для індивідуального користування, тому в силу положень ст.174 СК України вищевказані речі є власністю дитини і поділу між сторонами не підлягають. Передача в найм та дарування родичами відповідача такого майна як: ліжка двоспального, швейної машинки, дивана «Малютка», комода, пилососа, меблевої стінки, хлібопічки, та пасіки з дев'яти вуликів з бджолосім'ями, які б виключали зазначене майно із переліку майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, не підтверджене допустимими доказами як письмовими договорами, чеками, гарантійними талонами, накладними тощо на вказані речі. А тому, виходячи з їх цільового призначення, та факту наявності майна у домоволодінні сторін, зазначені речі відносяться до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем [PERSON] не надано суду допустимих доказів, які б свідчили про те, що транспортний засіб - мопед "Хонда", включений ним до розділу та оцінений у 3500 грн., був придбаний в період шлюбу і значиться зареєстрованим за одним із подружжя, тому враховуючи відсутність підстав для віднесення спірного мопеду "Хонда" до об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає включення позивачем зазначеного транспортного засобу до переліку майна, яке підлягає поділу, безпідставним. Допустимих доказів, які б свідчили про те, що включене позивачем до розділу майно у вигляді: пилососа вартістю 2000 грн.; столу круглого вартістю 350 грн.; килима вартістю 850 грн.; комода під білизну вартістю 1500 грн.; кухонного комбайна вартістю 2700 грн.; блендера вартістю 750 грн.; електродуховки вартістю 1500 грн.; трьох свиней вагою по 80 кг кожна загальною вартістю 7600 грн.; свиноматки вагою 150 кг вартістю 4800 грн.; десятьох індиків вагою по 6 кг кожен загальною вартістю 3300 грн.; двох тон зерна пшениці вартістю 7200 грн.; десяти бідонів меду загальною вартістю 30000 грн. та медогонки вартістю 1500 грн. - було придбано (набуто) подружжям в період шлюбу і яке за його ствердженнями перебуває в наявності у володінні відповідача, позивачем [PERSON] не надано, що свідчить про відсутність підстав для віднесення зазначених речей до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем [PERSON] не надано суду допустимих доказів, які б свідчили про те, що включені ним до розділу грошові кошти в сумі 65000 грн. та $5000, якими за його ствердженнями заволоділа відповідач [PERSON], були набуті подружжям взагалі і перебували в наявності, в наслідок чого вказані грошові кошти не можуть бути віднесені до об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, тому включення позивачем зазначених коштів до переліку майна, яке підлягає поділу, є безпідставним. Доводи позивача щодо використання відповідачем вищезазначених грошових коштів на придбання житлового будинку по вул. Пушкіна в смт. Казанка грунтуються на його припущеннях, які спростовуються показаннями свідка [PERSON] та письмовою розпискою відповідача [PERSON] від 12.09.2015 року про отримання від позикодавця [PERSON] позику в сумі 100000 грн., за рахунок яких, як стверджує відповідач, нею і був придбаний вищезгаданий будинок згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2015 року. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість майна, включеного позивачем до розділу, визначена ним на власний розсуд, яка в ході судового розгляду сторонами узгоджена не була, оскільки відповідач стверджує, що вартість цього майна є значно завищеною і не відповідає його дійсній вартості на даний час. При роз'ясненні сторонам права на визначення оцінки майна, що підлягає поділу, шляхом проведення експертного дослідження, вони таким правом не скористалися, тому вартість пред'явленого до поділу майна в тому розмірі, який позивач визначив у позові, на час ухвалення даного рішення залишилася непогодженою. За таких обставин, коли сторонами не досягнуто згоди щодо визначення вартості пред'явленого до поділу майна і останніми не заявлено клопотань про призначення судом експертизи для встановлення дійсної його вартості на час розгляду справи, суд, за відсутності визначеної (погодженої) сторонами оцінки спірного майна, фактично позбавлений можливості провести його поділ відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості, тому вимоги позивача про поділ майна, за виключенням нерухомого майна, задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 1595,12 грн. При вирішенні питання щодо відшкодування позивачу судових витрат на правову допомогу суд приходе наступного висновку. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Проте, позивачем в якості доказу понесення ним витрат надано квитанцію від 19.11.2015 року про оплату витрат за надання правової допомоги у розмірі 10000 грн., разом з цим розрахунку таких витрат не надано. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат ( п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Outcome: partial