Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

12 квітня 2010 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення сум банківських вкладів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 08 січня 2015 року було укладено договір банківського вкладу "Лояльний" в доларах США №001-02707-080115. Позивач за умовами даного договору зобовязаний був розмістити у відповідача депозитний вклад в сумі 250000 доларів США, а банк відкрити вкладний депозитний рахунок №26303112847137 строком на один місяць до 07 лютого 2015 року. Вказаним договором було обумовлено, що сплата процентів здійснюється відповідачем щомісячно шляхом перерахування суми процентів на його рахунок. Після укладення договору позивач виконав зобов'язання по договору та вніс на депозитний рахунок банку 25000 доларів США. 06 лютого 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір №001-02707-060215 банківського вкладу у гривнях «Лояльний». За умовами вищевказаного договору позивач вклав в банк 250000 грн. на строк до 08 березня 2015 року, на підставі чого банк відкрив йому депозитний рахунок №26306112964277. Відповідачем, станом на 27 лютого 2015 року на поточні рахунку було нараховано відсотки по депозитним вкладам в сумі 2099,06 доларів США по договору від 08 січня 2015 року та 812,71 грн. по договору від 06 лютого 2015 року. 11 березня 2015 року [PERSON] звернувся до відповідача про отримання його вкладів, однак відповідач на його звернення не відреагував, кошти не повернув. Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання за договорами банківського вкладу в добровільному порядку, просить стягнути з відповідача на його користь 27099,06 доларів США вкладу згідно договору банківського вкладу №001-02707-080115 від 08 січня 2015 року, в тому числі з нарахованими відсотками в сумі 2099,06 доларів США, 250812,71 грн. вкладу згідно договору банківського вкладу №001-02707-060215 від 06 лютого 2015 року, в тому числі з нарахованими відсотками в сумі 812,71 грн. та судові витрати по справі. 15 липня 2015 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача в користь позивача: 21781,94 доларів США депозитного вкладу, згідно договору банківського вкладу №001-02707-080115 від 08 січня 2015 року та 193603,71 грн. згідно договору банківського вкладу 001-02707-060215 від 06 лютого 2015 року (а.с.142-143). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, остання подала до суду письмову заяву, в якій підтримала змінені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задоволити, оскільки відповідачем 12 червня 205 року було виплачено позивачу 57209 грн., а 06 липня 2015 року 142807,32 грн. (а.с.142-145). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, підстави, що викладені в письмовій заяві про відкладення розгляду справи суд визнає не поважними, оскільки, як він сам зазначає в цій заяві розгляд справи в апеляційному суді Волинської області відбудеться о 15 год. 16 липня 2015 року, а тому він мав можливість зявитися на розгляд справи до Нововолинського міського суду об 11 год. 16 липня 2015 року. В заперечені проти позову представник відповідача зазначив, що немає підстав для розірвання депозитів з підстав істотного порушення договору другою стороною, оскільки позивач був в повній мірі проінформований про наслідки запровадження тимчасової адміністрації, а також з тієї причини, що банк згідно положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не мав законних підстав здійснювати видачу коштів по депозитах під час тимчасової адміністрації. Вважає, що оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] тому відсутні і підстави і для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з банку в його користь витрат на правову допомогу (а.с.93-97). Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в інші формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 08 січня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №001-02707-080115 банківського вкладу «Лояльний» в доларах США (далі договір), згідно умов якого відповідач прийняв від позивача вклад в сумі 25000,00 доларів США і зобовязався виплатити відсотки в розмірі 5,5 % річних. (а.с.5). У п. 2.1 цього договору визначено, що договір діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором. Згідно п.1.11 цього договору якщо вкладник за цим договором не витребує суму вкладу шляхом надання письмової заяви до закінчення операційного дня відповідного відділення Банку останнього дня строку, встановлено п.1.3 цього договору, дія договору вважається продовженою за згодою вкладника на той же самий строк на тих же самих умовах. Копією платіжного доручення №43989249 від 08 січня 2015 року (а.с.5 зворот) підтверджується, що [PERSON] вніс на рахунок відповідача 25000 доларів США. Судом також встановлено, що 06 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №001-02707-060215 банківського вкладу «Лояльний» в гривнях, згідно умов якого відповідач прийняв від позивача вклад в сумі 250000 грн. і зобовязався виплатити відсотки в розмірі 13% річних. (а.с.7). Копією платіжного доручення №45509038 від 06 лютого 2015 року (а.с.7 зворот) підтверджується, що [PERSON] вніс на рахунок відповідача 250000 грн. Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, тощо. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. 11 березня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу та повернення коштів на його поточний рахунок (а.с.9). Згідно п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Отже, відповідач істотно порушив вимоги ст.1058, ст.1059, ст.1060, ст.1061, ст.1062, ст.1063, ст.1064, ст.1065 ЦК України, договори банківського вкладу. Копією квитанції від 12 червня 2015 року підтверджується, що [PERSON] виплачено відповідачем 57209 грн. та копією квитанції від 06 липня 2015 року 142807,32 грн., що за офіційним курсом НБУ (а.с.147) еквівалентно 6794,44 доларам США. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч.1 ст.1060 та ч.1 ст.1061 цього Кодексу договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. З матеріалів справи вбачається, що позивач повідомив про своє бажання достроково припинити дії цих договорів, а тому за їх умовами дія договорів вважається припиненою достроково і відповідач зобовязаний виплатити позивачу весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0,01 процентів річних. Постановою правління Національного банку України від 02 березня 2015 року прийняте рішення "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних". Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51, згідно з яким, з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" (а.с.83-84). Згідно рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» від 02 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно (а.с.85). Згідно з ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " під час тимчасової адміністрації не здійснюються , зокрема , задоволення вимог вкладників та інших\~\~кредиторів банку . Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене 20 пунктом І частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом в національній валюті України . Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Суд зазначає, що у справі ZOLOTAS проти Греції, Європейський суд з прав людини зазначив наступне: якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд, водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини). Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.41 Конституції України. Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений можливості користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договору,відмовляється повернути позивачу. Виходячи з викладеного, суд вважає, що заперечення банку у поверненні грошових коштів з банківських вкладів позивачу суперечить вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору і вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволенню за різницею сум, що вже сплачені відповідачем позивачу. Згідно ч.1 ст.524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Згідно копії розпорядження НБУ від 16 липня 2015 року офіційний курс гривні до долара США становив 2210,7282 грн. за 100 доларів США. (а.с. 146). У зміненій позовній заяві представником позивача невірно розраховано суму повернутого відповідачем боргу за договором вкладу та відповідно суму заборгованості по ньому, у якому враховано курс долара США до гривні 26,858 грн. за 1 долар США. Оскільки, станом на 06 липня 2015 року (день повернення відповідачем заборгованості) офіційний курс долара США до гривні становив 21,018248 грн. за 1 долар США (а.с.150), тому заборгованість по доларовому депозиту становить 27099,06 доларів США 6794,44 доларів США (142807,32 грн./21,018248 курс гривні до долара США) = 20304,62 долара США. Таким чином, суд позов задоволює частково та стягує з відповідача в користь позивача банківський вклад в сумі 193603,71 грн., які знаходяться на депозитному рахунку №26306112964277 та на поточному рахунку №26209701517659 в ПАТ Дельта Банк на підставі укладеного між сторонами договору №001-02707-060215 банківського вкладу (депозиту) Лояльний у гривнях від 06 лютого 2015 року, банківський вклад в сумі 20304,62 доларів США, що еквівалентно 448879,96 грн., які знаходяться на депозитному рахунку №26303112847137 та на поточному рахунку №26207700319690 в ПАТ Дельта Банк, на підставі укладеного між сторонами договору банківського вкладу (депозиту) Лояльний №001-02707-080115 у доларах від 08 січня 2015 року. Крім того, суд вважає, що прийняття Постанови правлінням Національного банку України від 02 березня 2015 року Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду від02.03.2015 року № 51, згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду яка зобовязана гарантувати вклади фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті у тому числі за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Пунктом 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Оскільки на час ухвалення рішення інтереси Банку здійснюють від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому відповідач ПАТ «Дельта Банк» звільнений від сплати судового збору. З цих підстав судовий збір компенсується за рахунок держави. Відповідно до ст.88 суд, пропорційно до задоволених позовних вимог стягує з відповідача ПАТ «Дельта Банк» в користь [PERSON] 570,96 грн. витрат понесених позивачем на правову допомогу, що підтверджується документально (а.с.10-12).

Outcome: approved