Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) та ощадні вклади в порядку спадкування за законом. \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 лютого 2007 року померла її мати [PERSON], яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрований [INFO]. [PERSON] заповіту не залишила. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке складається, в тому числі із права на земельну частку (паю) площею 2,46 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0323949 від 08.07.1997 року та права власності на грошові вклади із залишком вкладу 13502 грн., що знаходиться у Оратівському відділенні філії Вінницького обласного управління АТ "Державний ощадний банк України. Спадкоємцем за законом першої черги, згідно ст. 1261 ЦК України, крім позивача, є її брат [PERSON], який від прийняття спадщини відмовився, написавши відповідну заяву. Піл час оформлення спадщини на земельну частку (пай) встановлено, що [PERSON] при житті отримала вказану земельну частку (пай) у спадщину після смерті чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.02. 2003 року, але не здійснила державної реєстрації права на спадкове майно у, у зв'язку з чим державним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і рекомендовано звернутися до суду. [PERSON] просить визнати за нею право на земельну частку (паю) площею 2,46 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0323949 від 08.07.1997 року та право власності на грошові вклади із залишком вкладу 13502 грн., що знаходиться у Оратівському відділенні філії Вінницького обласного управління АТ "Державний Ощадний банк України» в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON],яка померла 12.02.2007 року. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши суду про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Від сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.02.2007 року в с. Чернявка Оратівського району Вінницької області померла [PERSON] петрівна, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 055686 від 12.02.2007 року. [PERSON] заповіту не залишила \~Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцем за законом, першої черги згідно ст. 1261 ЦК України майна померлої [PERSON] є її донька [PERSON], що свідоцтвом про народження серії І-УР №689289 від 20.01.1961 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ №400999 від 29.06.1990 року. Крім позивача [PERSON], спадкоємцем за законом, першої черги згідно ст. 1261 Цк України є син померлої [PERSON], який від прийняття спадщини відмовився, про що свідчить його заява. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке складається, в тому числі із права на земельну частку (паю) площею 2,46 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0323949 від 08.07.1997 року та права власності на грошові вклади із залишком вкладу 13502 грн., що знаходиться у Оратівському відділенні філії Вінницького обласного управління АТ "Державний Ощадний банк України. Спадщина знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області. Відповідно до виписки №31-28-99.3-72/2/16 від 08.02.2016 року виданої відділом Держгеокадастру в Оратівському районі Вінницької області із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП "Чернявка" с. Чернявка Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН №0323949 за порядковим №843, зареєстровано 10.07.1997 року на [PERSON], який проживав на території с. Чернявка Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 2,46 га. Вартість земельної частки (паю) становить 64259 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від 23.05.1997 року за №112. Вартість земельної частки (паю) на день смерті [PERSON] 12.02.2007 року становить 30308 грн. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини з'ясувалося, що [PERSON] отримала в спадщину від свого чоловіка [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах та грошових вкладів, що знаходиться у Оратівському відділенні філії Вінницького обласного управління АТ "Державний Ощадний банк України, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.02.2003 року по спадковій справі №66/2003. Після отримання у спадщину земельної частки (паю) [PERSON] не здійснила державної реєстрації права на спадкову земельну частку (пай) та не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Таким чином, факт належності спадкодавцеві [PERSON] О,П. права на частку (пай) розміром 2,46 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області та грошових вкладів в розмірі 13502 грн., що знаходиться у Оратівському відділенні філії Вінницького обласного управління АТ "Державний Ощадний банк України підтверджений вище зазначеними доказами, перевіреними і дослідженими судом, а тому вказане спадкове майно входить до складу спадщини після смерті [PERSON] В.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори [PERSON] за №19/02-16 від 04.02.2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються ст.ст.\~13,41,55 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п.1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.\~328,\~1216,1217,1218,1220,\~1223,1268 ЦК України, ст. ст.\~81,\~116,\~125,\~126,\~131 ЗК України. Відповідно до\~ст.13 Конституції України\~держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом. Згідно з ст.ст. 41, 55 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються законом. Кожен має право будь - якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами п.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін\~одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Стаття 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII від 19.10.73 року; статті 7, 17 Загальної декларації прав людини прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року визначають, що всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Кожна людина має право володіти майном як особисто так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. \~При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі " Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у\~справі № 1-33/2004. Статтею 3 ЦПК України\~визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст. 116 ЗК України\~громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81, 131 ЗК України\~передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). За правилами\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). В силу\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право [PERSON]на отримання у власність спадкового майна порушено і підлягає судовому захисту.

Outcome: approved