Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

26 жовтня 2016 року до Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання, третя особа [PERSON]. В своїй заяві позивач [PERSON] просить суд винести рішення, в якому стягнути з відповідача [PERSON], [INFO] аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно , починаючи стягнення від дня предявлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Позивачка зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають спільного повнолітнього сина [PERSON] Після розлучення з відповідачем їх син залишився проживати з нею і перебуває повністю на її утриманні. З 01 вересня 2015 року син розпочав навчання в Запорізькому національному технічному університеті на факультеті " Міжнародний туризм та управління персоналом" на денному відділенні, тому потребує матеріальної допомоги на навчання. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Тому позивачка змушена звернутися до суду . Позивачка [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справу без її участі, наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у письмовій заяві просив суд розглянути справу без його участі, також зазначив, що з позовними вимогами згоден. [PERSON] в судове засідання не зявився. Враховуючи наведене, а також положеня ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, оцінивши надані докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1996 року по 2016 рік, що підтверджується відповідними матеріалами справи(а.с.8). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС № 081830, виданого 28 вересня 1998 року виконкомом Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області(а.с.7). З вересня 2015 року їх син навчається в Запорізькому національному технічному університеті на факультеті " Міжнародний туризм та управління персоналом" на денному відділенні, що підтверджується відповідною довідкою з місця навчання. У звязку з цим повнолітній син потребує матеріальної допомоги на навчання та проживання, а саме: витрати на проїзд до місця навчання, проживання, витрати на харчування, одяг,підручники та інше. Позивачка [PERSON] працює рентген-лаборантом у Більмацькій ЦРЛ де отримує заробітну плату, але цих коштів недостатньо для належного забезпечення та утримання сина. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. відповідач працює електриком на Красноармійській дистанції колії "ДП" Донецька залізниця", де отримує заробітну плату близько 4500-5000 гривень щомісяця, також є власником земельної ділянки на території Більманської сільської ради Більмацького району Запорізької області, яка є джерелом його доходів, має задовільний стан здоровя, інших аліментів не сплачує, тому в змозі сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Оскільки позивачку [PERSON] при предявленні до суду позову звільнено від оплати судових витрат, а рішення ухвалено на її користь, суд, у відповідності до вимог передбачених ст. 88 ЦПК України, має підстави для стягнення з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 551 гривні 20 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України , суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved