Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який було згодом уточнено, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму збитків, заподіяних внаслідок ДТП, яка складається з: матеріальних збитків за пошкоджений автомобіль у розмірі 18118,00 гривень та суму судового збору у розмірі 229,40 гривень. 20.05.2014 року від [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування заподіяної майнової шкоди в наслідок ДТП у розмірі 18118,00 гривень, судовий збір у розмірі 229,40 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 15 травня 2013 року в селі Нерубайське Біляївського району Одеської області неповнолітній син відповідача [PERSON], 1997 року народження, керуючи автомобілем відповідача «Форд Скорпио», державний знак [NUMBER], не маючи права на керування, виїхавши на полосу зустрічного руху, скоїв зіткнення з автомобілем «Тойота - Корола», державний знак [NUMBER] під його керуванням, яким він володіє на підставі довіреності, з правом відчуження (ксерокопії технічного паспорту та довіреності - додані). В результаті дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Постановою про закриття кримінального провадження від 12.08.2013 року (ксерокопію постанови додано) за даною ДТП, було встановлено, що 15.05.2013 року біля 20 год. 00 хв. [PERSON], 1997 року народження, знаходячись в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області на вул. Зеленій в салоні автомобіля «Форд Скорпио», державний знак [NUMBER] свого батька [PERSON], 1965 р. н., без дозволу останнього пересів на водійське сидіння та ключами, які його батько залишив у замку запалення після того як вийшов з салону автомобіля та пішов до магазину, запустив двигун і поїхав в сторону вулиці Степовій, с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області з метою розвернутися. Доїхав по вул. Степовій до вул. Терешкової с. Нерубайське, [PERSON] не переконався в безпеці виконуючого ним маневру повороту, та виїхавши на полосу зустрічного руху скоїв зіткнення з рухомим по ній автомобілем «Тойота», державний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON]. У судовому засіданні позивач та представник позивача наполягали на задоволенні збільшених позовних вимогах і пояснили, що неповнолітній син [PERSON] - [PERSON] внаслідок ДТП завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду, відшкодувати яку в позасудовому порядку не вдалося, внаслідок чого позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON], який одночасно є законним представником третьої особи на стороні відповідача - неповнолітнього [PERSON], 1997 року народження, у судовому засіданні збільшені позовні вимоги [PERSON] не визнав, та заперечував проти їх задоволення. Також відповідач зазначив, що він не отримував ніяких повідомлень щодо проведення огляду транспортного засобу, яке проводилось 27.05.2013 року ООО "КК "Бюро оцінки СТЕФАНОВИЧ". Від відповідача Одеської філії ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" до суду надійшла заява, в якій зазначено, що проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" відповідач заперечує, та просить розглянути справу за відсутності представника ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто". Від третьої особи на стороні позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зазначено, що він позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає що збільшені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом у судовому засіданні, 15.05.2013 року о 20 годині 00 хвилин син відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO], керуючи автомобілем "Форд", д/н [NUMBER], скоїв ДТП в с. Нерубайське, Біляївського району Одеської області, в наслідок якої відбулось зіткнення з автомобілем Тойота-Корола, д/н [NUMBER] під керуванням позивача [PERSON] Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013170250000831 від 16.05.2013 року у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, постановою ст. слідчого СВ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області капітаном міліції Ріголь М.В. було закрито, та постановлено направити копії матеріалів кримінального провадження до СКМСД Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області для притягнення батьків неповнолітнього [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП (а.с.10). Вказаною постановою було встановлено факт ДТП та участь в ньому неповнолітнього [PERSON] Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4, слідує що відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, вказаною постановою було встановлено факт ДТП, участь в ньому неповнолітнього [PERSON] та встановлено його вину. 27.09.2013 року Біляївським районним судом Одеської області були розглянуті матеріали, які надійшли від Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області, про притягнення [PERSON], [INFO] до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, про що було ухвалено Постанову (а.с. 37). За наслідками розгляду вказаних матеріалів [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності, а адміністративну справу відносно нього було закрито, в зв'язку з закінченням строку на момент розгляду справи, пізніш якого не може бути накладено адміністративне стягнення. При цьому дії [PERSON] суд кваліфікував за ч.1 ст.184 КУпАП - ухилення батьків або особи, які їх замінюють від виконання передбачених законодавством обов'язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Таким чином вина відповідача [PERSON] була повністю доведена вищевказаною постановою Біляївського районного суду Одеської області від 27.09.2013 року. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], що підтверджено ним в ході судового розгляду справи, тому у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України цей факт не підлягає доказування. Внаслідок ДТП автомобілю "Тойота - Корола", д/н [NUMBER], яким позивач [PERSON] володіє на підставі довіреності з правом відчуження (що підтверджується довіреністю від 22.01.2013 року та технічним паспортом на вказаний автомобіль (а.с.8,9)), було завдано механічних пошкоджень. 27 травня 2013 року позивач [PERSON] уклав договір з ООО «Консалтингова компанія «Бюро оцінки Стефанович» з встановлення оцінки величини матеріальної шкоди завданої автотранспортному засобу «Тойота - Корола» державний знак [NUMBER], 1992 року випуску, згідно якого [PERSON] за проведення оцінки було сплачено 500 (п'ятсот) гривень. Згідно звіту № 1595/13, а саме резюме по оцінці вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тойота - Корола» державний знак [NUMBER], 1992 року випуску - 53 390 (п'ятдесят три тисячі триста дев'яносто) гривень 49 копійок, ринкова вартість легкового автомобіля «Тойота - Корола» державний знак [NUMBER], 1992 року випуску -17 618 (сімнадцять тисяч шістсот вісімнадцять) гривень. Згідно п. 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4, слідує , що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Суд не приймає доводи відповідача щодо визнання як неналежним доказу - звіту №1595/13 про незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту легкового автомобілю "Тойота - Корола ", р/н [NUMBER], 1992 року випуску , білого кольору та матеріальної шкоди, завданої володільцю автомобіля, з огляду на наступне. Свої доводи відповідач мотивує тим, що при складанні оцінки на його думку було порушено п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи і оцінки дорожньо-транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року (надалі - Методика), у відповідності до якого, як зазначає відповідач, оцінка була проведена без його участі та він не був повідомлений про проведення оцінки ні в письмовому вигляді, ні в телефонному режимі. Згідно п. 5.2 вказаної Методики слідує, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо ). Як вбачається із змісту вищевказаної Методики, виклик заінтересованих осіб для участі в проведенні огляду КТЗ може здійснюватися у разі потреби, та не є обов'язковим. Окрім цього, жоден нормативний акт не передбачає обов'язковості виклику заінтересованих осіб для участі в проведенні огляду КТЗ. У зв'язку з вищевказаним, ООО "КК "Бюро оцінки СТЕФАНОВИЧ" огляд транспортного засобу було проведено без участі відповідача [PERSON], про що свідчить відповідна відмітка в протоколі огляду транспортного засобу від 27.05.2014 року, де зазначено, що учасник ДТП по виклику телеграмою на огляд не з'явився (а.с.77). Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У відповідності до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначені обставини та норми права, суд не вбачає в діях особи, яка проводила оцінку транспортного засобу будь-яких порушень при її проведені, та не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо того, що оцінка, проведена ООО "КК "Бюро оцінки СТЕФАНОВИЧ" є неналежним доказом. Суд вважає звіт № 1595/13 про незалежну оцінку належним доказом, таким, що містить інформацію щодо предмета доказування, та отриманим без порушення порядку, встановленого законом. В п. 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4, зазначається, що Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Таким чином позивач [PERSON], який володіє автомобілем на підставі довіреності з правом відчуження, що підтверджується довіреністю від 22.01.2013 року та технічним паспортом на вказаний автомобіль (а.с.8,9), має право на отримання відшкодування за завдану йому шкоду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Судом встановлено, що [PERSON] є неповнолітньою сімнадцятирічною особою, та не має власного майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, в зв'зку з чим відповідачем по справі є його батько [PERSON], який у відповідності до вищезазначеної норми права повинен відшкодувати шкоду, завдану його неповнолітнім сином. Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та

Outcome: partial