Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

25.11.2020р. до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшла сформована в системі "Електронний суд" позовна заява [PERSON] до ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (треті особи - приватний нотаріус Київського МНО Баршацький І.В. приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Д.О.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №4-8). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.11.2020р. позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які було усунено вчасно 04.12.2020р. шляхом подачі уточненої позовної заяви, яка надійшла та сформована в системі "Електронний суд" (а.с. №53-60). Одночасно із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського МНО Баршацького І.В. від 26.10.2020р. №10464 про стягнення з позивача на користь ТОВ "ФК "Фінанс Інновація" заборгованості в розмірі 18 230грн., який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменка Д.О. виконавче провадження № 63468390 (а.с. №31-33). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.12.2020р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №69). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 07.12.2020р. задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського МНО Баршацького І.В. від 26.10.2020р. №10464 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" заборгованості в розмірі 18230 грн. який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменка Д.О. виконавче провадження №63468390 (а.с. №70). В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 26.10.2020р. приватним нотаріусом Київського МНО Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис за №10464 про стягнення з позивача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" заборгованості у розмірі 18 230грн. Виконавчий напис вчинено на підставі договору №200218-14022-1 від 18.02.2020р., про існування якого, як посилається позивач, він не знав та який не укладав, та який, зокрема, не містить підписів сторін. 03.11.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Єфіменко Д.О. на підставі вчиненого виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №63468390. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що при вчиненні напису не враховано, що пункт 2 Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999р. на час вчинення виконавчого напису 26.10.2020р. був визнаний судом незаконним та не чинним, згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. по справі №826/20084/14, яка набрала законної сили. Тобто, виконавчий напис вчинено в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі не нотаріально посвідченого кредитного договору, а приватний нотаріус керувався нечинними положеннями закону. Позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10464, вчинений 26.10.2020р. приватним нотаріусом Київського МНО Баршацьким І.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" заборгованості в розмірі 18 230 грн., а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. 15.12.2020р. до суду надійшло клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу по відношенню приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменка Д.О., оскільки станом на 15.12.2020р. ним не виконана ухвала про вжиття заходів забезпечення позову та не зупинено виконавче провадження (а.с. №75-76). 21.01.2021р. від відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом директора товариства Картамишева С.О., в якому керівник товариства, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилався на те, відповідно до договору №200218-14022-1 від 18.02.2020р., укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та [PERSON] позивач отримав кредит у розмірі 3 000 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на його платіжку картку емітовану АТ "Універсал Банк", зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір було укладено в електронній формі шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання договору електронній підписом з одноразовим ідентифікатором №420719, відповідно до Закону України "Про електрону комерцію", який направлявся позивачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався при реєстрації. Відповідач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме 18.02.2020р. надав позивачу кредит у розмірі 3 000 грн. шляхом перерахування суми на платіжну картку № [NUMBER] , яка була емітована АТ "Універсал Банк", що підтверджується чеком №198400847. Проте, позивач в строки визначені договором, не повернув кредитні кошти та нараховані відсотки для погашення заборгованості, що має своє відображення в розрахунку заборгованості. Таким чином, у відповідача були всі обґрунтовані та законні підстави для звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису на договорі №200218-14022-1 від 18.02.2020р., а надані відповідачем до відзиву додатки підтверджують безспірність суми заборгованості за укладеним договором та законність дій щодо стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису. Враховуючи, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, відповідач вважає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулося на законній підставі. Посилаючись на постанову Верховного Суду по справі №333/7373/17 від 24.06 2020р., директор товариства просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. №81-83). Крім того, 21.01.2021р. від ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" надійшло клопотання про витребування доказів, в якому директор товариства просив витребувати у АТ "Універсал Банк" інформацію: чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну картку № [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку по операціях із зарахування грошових коштів, що відкритий до платіжної картки №№ [NUMBER] та належить [PERSON] за період з 17.02.2020р. по 19.02.2020р.; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] за період з 16.02.2020р. по 18.02.2020р.; інформацію чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] (а.с. № [NUMBER] ) Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 05.02.2021р. в задоволенні клопотання [PERSON] про вжиття заходів процесуального примусу щодо приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменка Д.О. відмовлено. Клопотання ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" про витребування доказів задоволено повністю (а.с. №109). 25.03.2021р. на виконання ухвали судді Ткаченко Н.В. від 05.02.2021р. від АТ "Універсал Банк" надійшла письмова відповідь, в якій повідомлено про витребувану інформацію (а.с. № 117). Треті особи - приватний нотаріус Київського МНО Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. не скористалися правом на надання суду пояснень та доказів на їх обґрунтування. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, оцінивши докази за принципами ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази встановлено наступне. 18.02.2020р. між [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" укладений договір №200218-14022-1, за умовами якого ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" надав позичальнику кредит у розмірі 3 000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту, шляхом переказу коштів на платіжку картку позичальника емітовану АТ "Універсал Банк". Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку визначеного в договорі. Сукупна вартість кредиту зазначена в Графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору. Договір складено у 2 (двох) оригінальних примірниках, у електронному вигляді українською мовою, що мають однакову юридичну силу (а.с. №84-85). З відповіді наданої АТ "Універсал Банк" вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП- [NUMBER] ) відкрито рахунок № [NUMBER] , до якого випущена банківська карта № [NUMBER] . З наданої АТ "Універсал Банк" суду виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 17.02.2020р. по 19.02.2020р. встановлено, що 18.02.2020р. на картковий рахунок [PERSON] було перераховано кредитні кошти у розмірі 3 000 грн., отже, позивач отримав кредит за договором №200218-14022-1 в сумі 3 000 грн. (а.с.№117-119). Банківська виписка по рахунку має статус первинного документу, містить відомості про операції за картковим рахунком та є належним доказом надання кредитних коштів позивачу. Факт отримання позивачем кредитних коштів, шляхом перерахування суми на картковий рахунок не спростовано [PERSON] іншими належними доказами. Отже, посилання позивача на те, що йому не було відомо про існування договору, суд оцінює критично, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.1. ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 26.10.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 10464 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" заборгованості за договором №200218-14022-1 від 18.02.2020р. у розмірі 17 130 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 3 000 грн., прострочена заборгованість по відсотках - 14 130 грн. Також стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України "Про нотаріат" в розмірі 1 100 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 18 230 грн. У виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 19.03.2020р. по 19.10.2020р. (а.с. №18). 03.11.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменко Д.О. відкрито виконавче провадження № 63468390 з примусового виконання виконавчого напису №10464 виданого 26.10.2020р. (а.с. №19-22) Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" (в редакції від 08.08.2020р.) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст.88 цього Закону (в редакції від 08.08.2020р.) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮУ від 22.02.2012р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012р. за № 282/20595, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. Глави 16 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.10.2018р. справа N 61-10285св18. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису приватний нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику та ним отримання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржнику, а тому у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед стягувачем є безспірними. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Розрахунок заборгованості, зроблений відповідачем, не може вважатись первинним документом та доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі № 310/9293/15ц зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17 . З тексту оспорюваного виконавчого напису №10464 від 26.10.2020р. встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою КМУ від 26.11.2014р. № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа №826/20084/14), яку залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови КМУ № 662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України "Про нотаріат". Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22.02.2017р. колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Відповідно до ст.124 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі № 910/13233/19), розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зазначив наступне: "Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017р. (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами". На підставі переліченого, посилання представника відповідача у відзиві на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.06.2020р. по справі №333/7373/17 не враховується при вирішенні даної справи, оскільки у справі №333/7373/17 не досліджувалось питання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №662 до Переліку змін, виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Договір № 200218-14022-1 від 18.02.2020р., укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та [PERSON] в електронній формі, тобто нотаріально не посвідчений, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку. Отже, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису №10464 від 26.10.2020р. не врахував, що станом на 26.10.2020р. Постановою КМУ №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які нотаріально не посвідчені, є нечинні, а тому повинен був відмовити кредитору у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України "Про нотаріат" за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що при розгляді справи позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису №10464 від 26.10.2020р. таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в загальному розмірі 1 261 грн. 20 коп. (сплата судового збору за подачу позову у розмірі 840 грн.80 коп. та подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 420 грн.40 коп.) (а.с.№ 2, 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved