Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

02.02.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, який неодноразово уточнювала та відповідно до позовної заяви у редакції від 27.04.2016 року, позивач просить встановити порядок користування квартирою № 108 будинку № 172/1 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі; зобовязати житлово-комунальні установи розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою. При цьому позивач посилається на те, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Однак, із перешкодами, які чинить відповідач позивачу у користуванні власністю, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнений позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому пояснив, що має намір відчужити на користь позивача свою частку квартири, однак, на даний час позов не визнає. Представник відповідача ПАТ "Одесагаз" до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Матеріали справи містять письмові заперечення на позовну заяву. Представник відповідача КП "Теплопостачання м. Одеси" до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Матеріали справи містять письмові пояснення по справі. Представник відповідача ТОВ „ІНФОКС в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у частині, що стосується товариства „ІНФОКС. Матеріали справи містять також письмові заперечення на позовну заяву. Представник відповідача ПАТ "Одесаобленерго" до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, матеріали справи містять заяву представника про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Матеріали справи містять також письмові заперечення на позовну заяву. Вислухавши учасників справи, що з'явилися до судового засідання, допитавши свідків, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.06.2006 року УЖКГ ОМР на підставі розпорядження органу приватизації № 194868, квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, тобто по 1/3 частці кожному /а.с. 19, 21/. Вказана обставина підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 20/. 15.04.2015 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано у реєстрі № 5-800, з якого слідує, що після смерті 31.08.2013 року [PERSON] спадкоємцями її 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] є чоловік померлої - [PERSON] та донька [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Згідно довідки /з місця проживання про склад сімї та реєстрацію/ № 4958 від 17.11.2015 року у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положеннями абз. 1 п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року роз'ясниео судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Судом досліджено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], з якого слідує, що дана квартира є трьохкімнатною, загальна площа 60,2 кв.м., житлова площа 36,7 кв.м., у тому числі, кімнати 17,1 кв.м., 7,2 кв.м., 12,4 кв.м., кухня пл. 9,6 кв.м., ванна кімната пл. 2,6 кв.м., вбиральня пл. 1,0 кв.м., коридор 8,5 кв.м., лоджія пл. 1,8 кв.м. У ході розгляду справи сторона позивача пояснювала, що сторони не в змозі дійти домовленості у користуванні приміщеннями квартири, позивач вказувала, що відповідач постійно чинить перешкоди позивачу в користуванні майном. Відповідач у ході судового розгляду визнав ту обставину, що після смерті його дружини [PERSON], відносини між сторонами по справі значно погіршились. Так, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони є друзями родини [PERSON]. Свідки вказали, що між сторонами існують протиріччя стосовно користування житлом, та в останній час стосунки погіршились. Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до положень ст. 358 ЦК України, сторони як співвласники не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] у частині визначення порядку користування квартирою підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому суд зазначає, що відповідачем на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів щодо заперечень відносно запропонованого позивачем варіанту користування квартирою. Стосовно позовних вимог [PERSON] про зобов'язання житлово-комунальних установ розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до встановленого порядку користування квартирою, суд зазначає наступне. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Проаналізувавши встановлені обставини, та приймаючи до уваги заперечення представників відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню, так як позивачем на виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження звернення до відповідних установ із заявами про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, та не спростовано доводів, викладених в запереченнях представників вказаних установ. З урахування вказаного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, так як частково обґрунтована та доведена.

Outcome: partial