Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2017 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу №01435. Предметом фінансового лізингу визначено вартість 232900 грн., жодних відомостей про марку чи модель автомобілю не має, тобто предмет лізингу не визначено. Умовами вказаного договору визначено порядок розірвання договору, порядок повернення коштів, відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу. Зокрема, передбачено право лізингоодержувача розірвати договір фінансового лізингу до підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу, у такому випадку лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 80% авансового платежу, комісія за організацію договору лізенгоодержувачу не повертається. На виконання умов договору позивачем було сплачено авансовий платіж у сумі 23500 грн. Позивач вказує, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, суперечить Законам України «Про фінансовий лізинг», «;Про захист прав споживачів», Цивільному кодексу України. Крім того, при укладенні оспорюваного договору не було дотримано форму правочину, такий договір за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, а також у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осі, що суперечить вимогам законодавства. Позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 01435 від 15 грудня 2017 року, укладений між ТОВ «Сігма Автолізинг» та [PERSON], стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь позивача 23500 грн., та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської\~області від 28 лютого 2018 року по справі №175/4987/17 за позовом [PERSON] до\~ТОВ «Сігма\~Автолізинг» про\~захист прав\~споживачів,\~визнання договору\~фінансового лізингу\~недійсним та\~стягнення коштів скасовано та призначино справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з?явився, надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з?явилися, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. У зв?язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» 15.12.2017 року уклали договір фінансового лізингу № 01435, згідно умов якого ТОВ «Сігма Автолізинг» зобов?язалося придбати предмет лізингу - транспортний засіб марка, комплектація якого у договорі не вказана та передати його лізенгоодержувачу в користування\~на строк та умовах, передбачених договором. Умовами договору визначена вартість предмета лізингу - 232900,00\~грн., а також передбачено обовязок лізингоодержувача сплатити авансовий платіж, комісії, а також щомісячно сплачувати лізинові періодичні платежі. На виконання умов договору [PERSON] сплатив авансовий платіж на рахунок ТОВ, в розмірі 23 500 грн., що підтверджується квитанцією 0.0.916815319.1 від 15.12.2017 року (а.с.17). Договір фінансового лізингу № 01435, який було укладено між сторонами, нотаріально не посвідчувався. Згідно до ч.1\~ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 806 ЦК України визначено, що договір лізингу, це домовленість сторін де одна сторона (лізингодавець) передає або зобов?язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. З аналізу вищевказаних вимогах законодавства випливає, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин пов?язаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу\~України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та Закон України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину - несправедливість умов договору. З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обов?язків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу. Аналізуючи умови договору фінансового лізингу №01435 можна дійти висновку, що даний правочин по своїй суті спрямований на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов?язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину. Відповідно до ч.1\~ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою згідно до вимог пункту 11-1статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Згідно до\~Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"\~ст. 1,4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов?язані з наданням фінансових послуг. З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що лізингова компанія належить до фінансової установи, яка в даному випадку здійснює діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надає фінансові послуги, а тому потребує наявності відповідної ліцензії. Крім цього, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у справах №6-2766 від 06 грудня 2015 року, №6-65цс16 від 11 травня 2016 року, №6-3020цс15 від 11 травня 2016 року. Відповідно до ст.216\~ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов?язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З матеріалів справи вбачається у ТОВ відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, договір фінансового лізингу №01435 від 15.12.2017 року нотаріально не посвідчувався. Отже, оскільки оскаржуваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, враховуючи, що у ТОВ відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, а також враховуючи відсутність нотаріального посвідчення договору, суд вважає, що майнові права позивача порушено і тому необхідним визнати договір фінансового лізингу №01435, укладений 15.12.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» та [PERSON], недійсним з моменту його вчинення. У зв?язку з цим, з урахуванням положень ст.216 ЦК України, суд приходить до висновку, що кошти, отримані у формі авансового платежу відповідачем ТОВ «Сігма Автолізинг» за недійсним договором, мають бути повернуті іншій стороні договору, а тому необхідно також стягнути з відповідача на користь [PERSON]\~- 23\~500 грн. У зв?язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатив судовий збір у розмірі 640,00 грн. та його вимоги задоволені, тому відповідно до ст.ст. 133,\~141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який складає 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved