Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: 1) заборонити перебувати в місці спільного проживання із заявницею за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою, [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 3) заборонити наближатися на 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалої особи, [PERSON] . В обґрунтування заяви посилається на те, що вона мешкала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як з цивільним чоловіком. Має малолітню дитину, яка проживає разом з нею за вказаною адресою. Під час спільного проживання з [PERSON] , останній почав систематично зловживати спиртними напоями та наркотичними засобами, в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння він веде себе агресивно починає кричати та обзивати заявника лайливими словами, погрожує їй розправою як фізичною так і моральною, а також застосовує по відношенню до неї фізичну силу, внаслідок таких дій заявник була вимушена орендувати іншу квартиру та переїхати з дитиною. З червня 2021 року [PERSON] разом з [PERSON] знову почали мешкати разом. Однак [PERSON] знову почав вживати алкогольні напої та погрожувати заявнику розправою. 02.08.2021 року [PERSON] звернулася до сектору дізнання відділу поліції 2 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області із заявою за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень. 03.08.2021 року дану заяву було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 ст. 125 Кримінального кодексу України. Проте, [PERSON] , не припинив вчиняти насильницькі дії відносно [PERSON] . У зв`язку з цим, відносно [PERSON] було складено терміновий заборонний припис, як на кривдника. Строк дії вказаного документу сплив. [PERSON] продовжує ображати та погрожувати заявника, через що остання постійно знаходиться у стресі та переживаннях за своє життя та здоров`я. Крім цього, [PERSON] , телефонує в організацію, де працює заявник та погрожує її роботодавцю. Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства заявник просить застосувати до [PERSON] обмежувальний припис . Ухвалою судді від 07 вересня 2021 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні заявник підтримала заяву та пояснила, що [PERSON] систематично погрожує їй фізичною розправою, вчиняє психологічне та фізичне насильство над нею. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні при вирішення питання щодо встановлення відносно нього обмежувального припису покладався на розсуд суду. Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши представлені письмові докази в справі, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім`єю без шлюбу за адресою: [ADDRESS] . 03 серпня 2021 року сектором дізнання відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області за заявою [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом спричення останній її співмешканцем [PERSON] тілесних ушкоджень. 08 серпня 2021 року ст. ДОП СП ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області капітаном поліції Губським А.С. складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника - [PERSON] , у зв`язку із скоєння ним домашнього насильства над своєю співмешканкою [PERSON] . Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Так, протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі N 756/2072/18 (провадження N 61-19328св18), від 9 грудня 2019 року у справі N 756/11732/18 (провадження N 61-49077св18). Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Беручи до уваги наведені заявником обставини, докази, додані до заяви, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення заяви та видачу обмежувального припису. На підставі викладеного і

Outcome: approved