Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне. 15.06.2007 року відповідно до укладеного договору № CVJWGA00000020 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 36800.00(Доларів США) зі сплатою відсотків за користування кредитом в строк та в порядку, встановлених кредитним договором на термін до 14.06.2017р.. В забезпечення виконання зобовязаня [PERSON] за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідачі станом на 17.08.2016 року мають заборгованість в сумі 145334.75(Долар США). Проте позивач вимагає стягнення з відповідачів тільки заборгованість за кредитом у сумі 27566.46Доларів США, що за курсом 25.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2016року складає 690539.82грн. На підставі наведеного позивач просить суд винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 690539.82гривень; судові витрати. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] Банку «ПриватБанк» про припинення поруки, зазначивши, що він заперечує проти позовним вимог ПАТ КБ «Приватбанк» по основному позову, та зазначає, що банком порушено ст. 559 ЦК України так як відповідно до вказаної статті порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Ним встановлено, що під час дії вказаного кредитного договору 05.11.2008р. було збільшено відсоткову ставку до 13.08% річних. На його думку, будь-яка зміна до кредитної угоди повинна бути узгоджена з ним та підписана ним, чого зроблено не було. Будь-яке відтермінування, реструктуризація та зміни термінів погашення кредиту прямо впливають на розмір зобовязання, оскільки до визначення розміру зобов'язання ( згідно договору поруки) відноситься сплата кредиту, відсотків за користування кредитом, штрафів, пені, та інших платежів у розмірі, порядку та на умовах зазначених в кредитному договорі. [PERSON] зазначає, що збільшення відсотків по кредиту призвело до збільшення його зобов'язання. Окрім того [PERSON] просить застосувати строк позовної давності по вказаному кредитному договору так як, із матеріалів справи чітко видно, що право на звернення до суду банк отримав ще в 2009р. і скористався ним у березні 2012р. Ухвалою Сторожинецького районного суду від 03.08.2012р. (суддя Яківчик І.В.) по справі № 2-264/12 позов ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду за заявою позивача. Враховуючи викладене, просить застосувати до даних правовідносин наслідки спливу позовної давності, а саме: сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тобто відмовити у позові. Визнати договір поруки № CVJWGA00000020 від 15.06.2007р. з 05.11.2008р. припиненим, стягнути з відповідача судові витрати. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні свій позов підтримав, зустрічний позов не визнав та зазначив, що договір поруки укладено відповідно до цивільного кодексу, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. При укладенні як кредитного договору так і договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань по кредитному договору. Так як в основному договорі та договорі поруки передбачена можливість зміни розміру процентної ставки і ця умова стала результатом домовленості сторін, тому поручитель дав згоду на зміну розміру процентної ставки. Із умов Кредитного договору п. 2.3.1 випливає, що сторони наперед обумовили можливість збільшення процентної ставки по Договору, зокрема передбачає, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. Окрім того відповідно до ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» комерційні банки самостійно встановлюють відсоткові ставки та комісійну винагороду по своїх операціях» Згідно вимог ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" [PERSON] не може видавати кредити під відсоток, ставка якого нижче ніж процентна славка за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Також, п. 3.5. Постанови Правління НБУ "Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" від 10.05.2007р. передбачено, що в договорі про надання споживчого кредиту може встановлюватися, що процентна ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Таким чином, сторони в момент укладення як Кредитного так і Договору Поруки обговорили всі істотні умови, зокрема умову про збільшення розміру процентної ставки за договором, на що свою згоду дав і Поручитель, поставивши власний підпис на Договорі. Крім того, відповідно до п. п. 2, 3, Договору Поруки, Поручитель підтвердив, що зі всіма умовами Договору про надання Кредиту він ознайомлений. Щодо строку позовної давності представник банку зазначив, що строком виконання зобовязань за кредитним договором згідно до 7.1 є 14.06.2017р. +3р.=14.06.2020р., відповідно строки позовної давності Банком не пропущенні, так як [PERSON] звернувся у вересні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Представник банку вказує, що [PERSON] до зустрічної позовної заяви не надав доказів на підтвердження позовних вимог, всі твердження поручителя ґрунтуються на припущеннях та не підлягають задоволенню, а тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, із поштового повідомлення вбачається, що конверти повернуто у звязку з тим, що адресат за зазначеною адресою не проживає. Із довідок адресно-довідкової роботи ГУДМС України у Чернівецькій області вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [INFO]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, його представник надав суду заяву у якій просить справу розглянути у їх відсутності, основний позов не визнає, зустрічний позов підтримує. Судом встановлено, що 15.06.2007 року відповідно до укладеного договору № CVJWGA00000020 відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 36800.00(Доларів США) зі сплатою відсотків за користування кредитом в строк та в порядку, встановлених кредитним договором на термін до 14.06.2017р.. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, тарифи. В забезпечення виконання зобовязаня [PERSON] за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідачі станом на 17.08.2016 року мають заборгованість в сумі 145334.75(Долар США), яка складається з: 27566.46Долар США заборгованість за кредитом; 39276.05Долар США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 5021.87Долар США заборгованість по комісії за користування кредитом; 73470.37Долар США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позивач вимагає стягнення з відповідачів тільки заборгованість за кредитом у сумі 27566.46Доларів США, що за курсом 25.05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2016року складає 690539.82грн. Позивачем на адресу відповідачів надіслано повідомлення про наявність заборгованості по вказаному кредитному договору з метою досудового врегулювання вказаного спору та запропоновано погасити прострочену заборгованість. Банк у 2012р. звертався до суду із позовом до відповідачів та 03.08.2012р. позов Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] Банку «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення залишено без розгляду за заявою представника позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеним, що відповідач [PERSON] взявши кредит у позивача, умови кредитного договору не виконує. Отже позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тому зі збігом строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Банк шляхом збільшення процентної ставки до 11.04% з 05.11.2008року, призвів до збільшення розміру щомісячних платежів та збільшення розміру процентів, які підлягали сплаті [PERSON]. Ці зміни призвели та можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя [PERSON]. [PERSON] не надавав згоди на збільшення процентної ставки, банк одноособово збільшив процентну ставку. Правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі №6-701 цс15 встановлено, що виходячи з аналізу вище зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок\~\~зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Згідно правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14 визначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Порушення умов договору було ще у 2012р, банк предявляв позов до відповідачів, про що свідчить пропуск строку позовної давності. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Згідно до правового висновку\~\~Верховного суду України по справі №6-101цс14 від 22 жовтня 2014 року відповідно до ч.1\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Якщо договір поруки припинився, інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки за цим договором слід вважати припиненими. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-6цс14, постанові №6-170цс14 від 17 вересня 2014 року. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченню припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з вищевикладеного ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строк позовної давності предявлення вимоги до [PERSON]. Будь-яких заяв та клопотань з відповідним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку позовної давності від позивача не надходило. На підстві викладеного суд дійшов висновку, що в основному позові про стягнення боргу з поручителя [PERSON] необхідно відмовити, а зустрічну позовну заяву [PERSON] заловольнити. В платіжному дорученні вказано що ПАТ КБ «Приват Банк» оплатив судовий збір в розмірі 10358.10гривень. Крім того, приймаючи до уваги, що позов задоволено на користь позивача, суд,

Outcome: partial