Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

16 червня 2020 року позивач звернувся із вищезазначеним позовом, в обґрунтування посилається на те, що 30 серпня 2016 року з вини відповідача, який керував автомобілем "Chevrolet Aveo", д/н [NUMBER] , скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль "Fiat Doblo", д/н [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані збитки, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження. 31 серпня 2016 року відомості щодо зазначеної події були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12016040440002176, 11 червня 2017 року досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було закрито ні підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України з подальшим притягненням відповідача до адміністративної відповідальності. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року, адміністративне провадження стосовно [PERSON] закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення після закриття кримінального провадження. Дані з Єдиної центральної бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України не містять відомостей про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб "Chevrolet Aveo", д/н [NUMBER] , був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водночас, цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №\~АЕ/3630865 у ПрАТ "СТ "Іллічівське", термін дії з 00 год. 00 хв. 07 листопада 2015 року до 06 листопада 2016 року), потерпілий своєчасно звернувся на його адресу із повідомленням про настання ДТП та із заявою про виплату страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становила 233 242,47 грн. У зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з урахуванням лімітів виплат, позивачем виплачено відшкодування потерпілій стороні, у зв`язку з чим право регресної вимоги виникло на суму 100 569,56 грн., виходячи із наступного розрахунку: 100 000,00 грн. розміру шкоди та 569,56 грн. витрат, пов`язаних із збором документів. Позивач звернувся до відповідача із проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була, що змусило позивача звернутися із позовом до суду. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 23 липня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с.\~49-50). У судове засідання представник позивача не з`явився, але в прохальній частині пред`явленої позовної заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 63). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з установлених у судовому засіданні таких обставин. Судом установлено, що 30 серпня 2016 року близько 16 години 45 хвилин на автодорозі "Знаменка-Луганськ-Ізварино", в районі 220 км+500 м, сталося зіткнення автомобілів "Chevrolet Aveo", д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] і "Fiat Doblo", д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинені збитки та водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Відомості про подію, що сталась внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040440002176 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого СВ Дніпровського відділу поліції ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області підполковника поліції Маслака І. П. від 11 червня 2017\~року, наданого суду у засвідченій представником копії, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016040440002176 від 31 серпня 2016\~року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про дану постанову внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та її копію направлено прокурору, потерпілому, начальнику сектору Дніпропетровського відділу поліції (м. Дніпро) ГУНП в Дніпропетровській області для притягнення водія [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.\~124\~КУпАП (а.с. 8). Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24\~липня 2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.\~7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, без вирішення питання стосовно винуватості [PERSON] у скоєнні ДТП (а.с. 9). Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~1166\~ЦК України\~майнова шкода,\~завдана неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частинами 1,\~2\~статті 1187\~ЦК України\~передбачено,\~що джерелом\~підвищеної небезпеки\~є діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~5,\~ч.\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК\~України \~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, ураховуючи, що правовідносини у цій справі є деліктними, а також те, що обов`язок доказування відсутності вини у спричиненні матеріальної шкоди, з урахуванням положень ст. 1166 ЦК України, покладено на відповідача [PERSON] , який жодного належного, допустимого та достовірного доказу цих обставин не надав, а тому суд, дослідивши подані позивачем докази у своїй сукупності, виходить з доведеності вини [PERSON] у спричиненні матеріальної шкоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] не була забезпечена відповідним полісом страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 10), разом з тим, цивільно-правова відповідальність потерпілого [PERSON] була забезпечена полісом № АЕ/3630865, укладеним з ПрАТ "СТ "Іллічівське" з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100 000,00 грн., та за шкоду, заподіяну майну 50 000,00 грн. (а.с. 17). Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засову №\~88/09/16 від 29 жовтня 2016 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин транспортного засобу "Fiat Doblo", д/н [NUMBER] , складає 233\~242,47\~грн. (а.с. 20-34). 01 вересня 2016 року [PERSON] , як власник пошкодженого транспортного засобу "Fiat Doblo", д/н [NUMBER] (а.с. 16), подав позивачеві повідомлення про настання страхового випадку та 11 жовтня 2016 року подав позивачеві заяву про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем в порядку ст. 35, пп. а) ст.41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 11-12, 13). На підставі довідки № 1 від 04 вересня 2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, Наказу заступника генерального директора МТСБУ №\~8783 від 02\~жовтня 2017 року, позивачем виплачено відшкодування [PERSON] у розмірі 100\~000,00\~грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 1260139 від 03\~жовтня 2017 року (а.с. 35, 36, 38). 03 жовтня 2017 року позивач звертався до відповідача із вимогою добровільно компенсувати завдані збитки (а.с. 40-42). Доказів сплати виплаченої суми страхового відшкодування відповідачем суду не надано. Згідно із ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пп. а) п.41. 1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 1191 ЦК України до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яку особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Згідно із підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право вимагати в порядку регресу з власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Внаслідок викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та наявні всі підстави для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача з відповідача суми в розмірі 100 000,00 грн., виплаченого страхового відшкодування. Разом з тим, відповідно до п. 40.3 ст. 40 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у\~статті 41 цього Закону. Згідно з платіжним дорученням № 453рв від 01 грудня 2016 року Моторним (транспортним) страховим бюро України оплачено ФОП " [PERSON] " суму в розмірі 569,56 грн. послуг аварійного комісара згідно рах. № 453 від 30 жовтня 2016\~року, справа 35806 (а.с. 37). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на встановлення розміру збитків та збір документів у розмірі 569,56 грн., суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування додаткових витрат, які понесені у зв`язку із встановленням розміру збитків та збору документів, у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховою (регламентною) виплатою (страховим відшкодуванням), а спрямовані на визначення розміру збитків. Вказані витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, у зв`язку з чим, вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial