Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

12 вересня 2013 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] та на ? частину автомобіля "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску. Крім того, скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33014972 від 12 липня 2012 року, винесену старшим державним виконавцем ВДВС Жовтневого РУЮ Опята Ю.Ю. та виключити майно з-під арешту. Під час розгляду справи представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги та просив визнати на позивачем право власності на автомобіль "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску, а право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнати за [PERSON], скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33014972 від 12 липня 2012 року, винесену старшим державним виконавцем ВДВС Жовтневого РУЮ Опята Ю.Ю. та виключити майно з-під арешту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 28 жовтня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач займався невеликим бізнесом. На даний момент позивачці стало відомо, що на все майно, зокрема: житловий будинок [ADDRESS] та автомобіль "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску, відділом ДВС Жовтневого районного управління юстиції в Миколаївській області накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33014972 від 12 липня 2012 року, винесеної старшим державним виконавцем ВДВС Жовтневого РУЮ Опята Ю.Ю. Оскільки житловий будинок та автомобіль сторонами були придбані за час шлюбу, вказане майно є спільною сумісною власністю, а тому вважає, що арешт накладено незаконно, оскільки ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В зв'язку з викладеним, вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою від 07 жовтня 2013 року за заявою позивача були вжиті заходи забезпечення позову, а саме: зупинено виконавчі провадження ВП № 33014864 та ВП № 33014972, відкриті старшим державним виконавцем ВДВС Жовтневого РУЮ в Миколаївській області Опята Ю.Ю 14 червня 2012 року. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивачка уточнила заявлені позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на автомобіль "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску, а житловий будинок [ADDRESS] передати у власність відповідача. Заявлені своїм довірителем позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив про вищевикладене просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] В судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи - Відділу ДВС Жовтневого РУЮ Миколаївської області в судовому засіданні заявлені позивачкою позовні вимоги не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що в п. 9 договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 липня 2008 року зазначено, що покупець [PERSON] придбає нерухоме майно у спільну власність подружжя за згодою своєї дружини [PERSON], відповідна нотаріальна посвідчена заява якої зберігається у справі нотаріуса. Як передбачено чинним законодавством договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Тому вбачається, що позивач надав згоду на покупку житлового будинку [ADDRESS], та його придбання було здійснено в інтересах сім'ї, а отже створилися і певні обов'язки. З метою примусового виконання виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 144/319 виданого 17 травня 2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, 28 липня 2008 року, боргу в сумі 145500 грн., постановою державного виконавця від 12 жовтня 2012 року накладено арешт на майно боржника, а саме: "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску, та ASIA MOTORS TOPIС, державний номер [NUMBER], 1997 року випуску. Отже вважає, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені до погашення заборгованості перед [PERSON] в сумі 145 500 грн. Тому просить відмовити у задоволені позову. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині зняття арешту з житлового будинку [ADDRESS], оскільки це може в подальшому унеможливити виконання рішення Жовтневого районного суду від 03 травня 2012 року, відповідно до якого на користь її довірителя [PERSON] з відповідача [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу спірного житлового будинку має бути стягнутий боргу в сумі 145500,00 грн. Вважає, що таким чином позивач та відповідач намагаються уникнути виконання своїх боргових зобов'язань перед [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача та представників третіх осіб, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Позовні вимоги щодо скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33014972 від 12 липня 2012 року, винесеної старшим державним виконавцем ВДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області Опята Ю.Ю., та виключення майна з-під арешту не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не є належним відповідачем за цією позовною вимогою. Належним відповідачем є ВДВС Жовтневого районного управління юстиції в Миколаївській області, який брав участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору. В зв'язку з тим, що суд не має права зобов'язати особу, яка не була залучена у справі в якості відповідача, вчинити певні дії чи утриматись від їх вчинення, вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог. Позовні вимоги щодо визнання права власності на майно підлягають задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] 28 жовтня 2006 року був укладений шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 16149 (а.с. 9, 22, 110). 28 липня 2008 року у період шлюбу, відповідач [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області за зареєстрованим № 2931, житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 52-53, 97-98). На підставі цього договору відповідачем було зареєстроване право приватної власності та був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок, в якому відповідач вказаний власником будинку (а.с. 53, 72-77). Відповідачем також була приватизована земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS], та отриманий Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.01.2009 року, виданий на підставі рішення 25 сесії 5 скликання Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с. 56). Належність земельної ділянки відповідачу також підтверджується довідкою Воскресенської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області № 807-04.09 від 17.07.2012 року (а.с. 95). Крім цього, відповідачем [PERSON] був придбаний 21.06.2007 року автомобіль "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску (6-7). Враховуючи те, що житловий будинок по [ADDRESS] та автомобіль "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску, були придбані в період шлюбу слід дійти висновку, що вони є спільним сумісним майном подружжя. В зв'язку з невиконанням умов вищезазначеного договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.07.2008 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області в рахунок погашення заборгованості за цим договором з [PERSON] на користь [PERSON] стягнутий борг в сумі 145 500 грн. (а.с. 54). На підставі виконавчих листів № 2/144/127, виданих 17 травня 2012 року Жовтневим районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, 28 липня 2008 року, боргу в сумі 145500 грн. та стягнення судових витрат в сумі 1450,50 грн. (а.с. 81-82), старшим державним виконавцем відділу ДВС Жовтневого РУЮ Опята Ю.Ю відкриті виконавчі провадження, відповідно до постанов від 14.06.2012 року (а.с. 26-27). Постановою державного виконавця від 12 жовтня 2012 року на все майно, що належить боржнику [PERSON] накладено арешт (а.с. 90), а саме на: автомобіль "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску, відповідно до акту опису й арешту майна від 22.07.2013 року (а.с. 61-63), на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується актом опису й арешту майна від 03.04.2013 року (а.с. 84-85). Перебування вказаного майна під арештом також підтверджується витягами з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 91-93). Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року (із внесеними до неї змінами), при вирішенні питання про належність описаного майна боржнику слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України та ст. 70 СК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Згідно зі ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження " особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права і про зняття з нього арешту. За змістом вищезазначених норм, при вирішенні позову одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки у спільній сумісній власності подружжя, необхідно враховувати, що відповідно до статей 60,70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, і у випадку поділу його, їх частки визнаються рівними. Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, визначається з врахуванням всього набутого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Позивач, змінивши свої позовні вимоги з визнання за нею право власності на ? частину житлового будинку та на ? частину автомобіля на визнання за нею права власності на автомобіль, а за відповідачем - на житловий будинок, фактично поставила питання про розподіл майна подружжя. При цьому, згідно з висновком про ринкову вартість колісного транспортного засобу складає 97500,00 грн. (а.с. 108), вартість житлового будинку - 142188,00 грн. (а.с. 109). Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з роз'ясненнями п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене, вартісну неспівмірність об'єктів спільної сумісної власності подружжя, недотримання вимог вищезазначених норм законів щодо грошової компенсації, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки лише в частині визнання за нею права власності на ? автомобіля «Мерседес-Бенс», 1995 року випуску, державний номер [NUMBER]. Позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки житловий будинок був придбаний в період шлюбу, та є спільною сумісною власністю подружжя, а тому належить в рівних частках подружжю. Наданий суду під час розгляду справи представником позивача договір купівлі-продажу автомобіля від 08.12.2011 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] продав, а позивач [PERSON] придбала у нього автомобіль "Mercedes-Benz", державний номер [NUMBER], 1995 року випуску, не може бути взятий судом до уваги, оскільки стороною не надано будь-яких доказів того, що цей транспортний засіб був знятий з реєстрації, в зв'язку з припиненням права власності на автомобіль [PERSON] та реєстрації права власності за позивачкою [PERSON] На підставі ст. 79, ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 487,50 грн. На підставі п. 6 ст. 154 ЦПК вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили.

Outcome: partial