Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Вказуючи на те, що кожен з них уклав з відповідачем договори оренди земельних ділянок, однак відповідач належним чином не виконує своїх договірних зобов'язань в частині виплати орендної плати за 2013 рік, позивачі звернулись з позовом до суду про розірвання з відповідачем договорів оренди землі та стягнення боргу по орендній платі за 2013 рік, а також судових витрат по справі. В судовому засіданні позивачі та представник позивачів позов підтримали та пояснили, що кожен з позивачів уклав договори оренди земельних ділянок з приватним підприємством "Ісіда-Д", але орендна плата за 2013 рік їм відповідачем була виплачена несвоєчасно, тому просили розірвати договори оренди земельних ділянок, вказавши, що заборгованість орендній платі за 2013 рік в даний час виплачені. Просили розірвати договори. посилаючись на несвоєчасність виплаті відповідачем орендної плати. В судовому засідання представник відповідача проти позову заперечував та пояснив, що дійсно між Приватним підприємством "Ісіа-Д" та позивачами були укладені договори оренди земельних ділянок і у 2013 році мала місце затримка у виплаті орендної плати, однак на день звернення позивачів до суду орендна плата кожному з них була вже виплачена, а в даний час також виплачені інфляційні втрати, 3 % річних за прострочку виплати, а також пеня за затримку виконання зобов'язання. Від третьої особи - Відділу Дерземагенства в Диканському районі Полтавської області /далі - відділ Держземагенства/ - надійшла заява про розгляд справи у відсутність її представника та про відсутність заперечень проти позову. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника та представника відповідача, дослідивши наявні в справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивачі являються власниками орендованих відповідачем земельних ділянок: [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 082297, виданого 08 лютого 2006 року, [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 082717, [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 082718, а [PERSON] як спадкоємець після померлої матері, якій земля належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 082721. Кожен з них уклав з відповідачем договір оренди земельної ділянки, згідно яких відповідач зобов'язався виплачувати орендну плату в розмірі 3 % від вартості нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 31 грудня кожного поточного року, а вподальшому до даних договорів були укладені додаткові угоди, що передбачали з 01 січня 2012 року виплату орендної плати у розмірі 807, 58 грн. за 1 умовний гектар або 3440, 32 грн. в рік. Дані договори оренди були зареєстровані третьою особою по справі - відділом Держземагенства у визначеному законом порядку. Як встановлено судом та вбачається з довідки, наданої відповідачем, та пояснень позивачів у суді, відповідач виплатив кожному з них орендну плату за землю до подачі кожним з них позову до суду, зокрема - позивачу [PERSON] 409 грн. у серпні 2013 року, а залишок - 07 травня 2014 року; позивачу [PERSON] - 500 грн. 2012.2012 року, натуроплатою у виді борошна на суму 400 грн. в червні 2013 року, натуроплатою у виді кукурудзи на суму 708 грн. у грудні 2013 року та залишок коштів 24 січня 2014 року; позивачам [PERSON] та [PERSON] кожному орендна плата в повному обсязі виплачена грошима 07 травня 2014 року. Крім того 21 травня 2014 року кожному з позивачів відповідачем були виплачені інфляційні нарахування за прострочку, 3 % річних та пеня. Вказаного у судовому засіданні позивачі не заперечували. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оплату землі" /далі - ЗУ "Про оренду землі"/ орендодавець має право вимагати своєчасного внесення орендної плати. Як вбачавється з ст. 31 ЗУ "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки. Згідно п."д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична неспалата орендної плати. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень у суді позивачів, відповідач несвоєчасно спалатив оренду плату тільки за 2013 рік, а протягом попередніх років належним чином виконував умови договорів, своєчасно та у встановленому розмірі виплачував орендну плату, а тому не вбачається систематичної невиплати орендної плати по вказаним договорам оренди земельних часток і тому таке прострочення орендної плати не є підставою для розірвання договорів оренди земельних ділянок. Така ж позиція викладена і в постанові Верховного суду України від 12 грудня 2012 року у цивільній справі за позовом особи 1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма імені Шевченка" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати, а рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з момтивів неоднакового застосування судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. Твердження у суді представника позивачів про істотне порушення відповідачем умов договору як підставу для розірвання договору в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Ч. 2 ст. 651 ЦК України, на яку посилається представник позивачів, містить загальну норму підстав для розірвання договору, в той час, як спірні правовідносини регулються спеціальними нормами, визначеними Законом України "Про оренду землі" та Земельним кодексом України. Твердження у суді позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про бажання передати свої земельні ділянки іншим орендарям не є передбаченою законом чи договором підставою для розірвання договору. Оскільки систематична несплата орендної плати відповідача відсутня, договори позивачів з відповідачем укладені у встановленому законом порядку, зареєстровані у відділі Держземагеснтва, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed