Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON] звернувся в Жовтневий районний суд м.Харкова з позовом до відповідача та просить постановити рішення в силу якого зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі мХаркова здійснити перерахунок пенсії позивача з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком та провести відповідні нарахування і виплати недоплаченої позивачу, як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги за період з 01.01.2006 року до 01.04.2010 року в сумі 5534,10 грн., а також 300,00 грн. в якості відшкодування витрат на правову допомогу при зверненні до суду та судові витрати в сумі 120,00 грн. витрат на інформаційне-технічне забезпечення й 56,00 грн. судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідач всупереч Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії. Відповідач надав заперечення на позов, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 стосувалось лише Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», рішень щодо неконституційності Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» Конституційним Судом України не приймалось. Таким чином, на думку відповідача рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року зворотної дії в часі не має, а тому на період до 09 липня 2007 року не поширюється. Крім того, відповідач вважає свої дії щодо невиплати позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» правомірними через невизначеність на законодавчому рівні органу на який покладено обовязок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни, за рахунок яких коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. При цьому, відповідач зазначив про необґрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом. В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Оскільки всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутністю, суд вирішив розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач має статус «Дитини війни», що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно ст.7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено. Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист цітей війни запроваджені не були. Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „Про знесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року ^конституційними не визнані та діяли протягом 2006 року. Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав іараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України Дро соціальний захист дітей війни, оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було упинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені. Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет на 2006 рік ід 20.12.2005 року та „ Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 006 рік від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу аконодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового егулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії орм законів, що мають однакову юридичну силу. Конституційний Суд України у п.З мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року °4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних дносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими стами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли іступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування шереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено імим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить дстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за Ю6 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим конодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була пинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в гежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний >джет на 2006 рік». Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд іжає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав. Відповідно до п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст..111 цього закону, було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп\\2007 року, у справі за оданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, З, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для удів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними, Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, )статочним і не може бути оскаржене. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі юложення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення конституційним Судом України, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повинне було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, і передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України, ця юрма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати. Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому в 2008 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп\\2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суді України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Жовтневому районі м.Харкова повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату то пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за період з 01 лчня 2009 року по 01 квітня 2010 року, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Законом України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" дію ст.6 Закону /країни "Про соціальний захист дітей" не зупинено. Відповідно до ч.2 ст. 54 Закону України 'Про Державний бюджет України на 2009 рік" розміри державних соціальних гарантій на -009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними іаконами України, цим Законом, та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів /країни. Відповідним Законом, який встановлює доплату до пенсії дітям війни є Закон /країни Про соціальний захист дітей війни. Таким чином, відповідач у 2009 році повинен цяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист цтей війни. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і ромадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ч.ч.З та 4 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України звернення до дміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на гідставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні дміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності аконодавства, яке регулює спірні правовідносини. Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні юрядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для с не здійснення або відмови в задоволенні позову. Щодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин т.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає аступне. Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми і відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в галізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права а отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Крім того, безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону. Суд також вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни. Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі, за місцем проживання позивача. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Харкова доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження. Суд задовольняє позовні вимоги також в частині стягнення з відповідача 300,00 грн. на правову допомогу, оскільки дані вимоги законні, підтверджуються матеріалами справи, а саме квитанцією про сплату, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати по справі підлягають стягненню у відповідності до ч. 2 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial