Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

В грудні 2015 року позивач ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" звернулося до Суворовського районного суду м. Херсона з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з січня 1998 року по жовтень 2015 року в розмірі 5093,12 грн., мотивуючи позов тим, що відповідач [PERSON] є власником (наймачем) квартири за адресою: [ADDRESS] та отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що підтверджується випискою з особового рахунку [NUMBER]. Між сторонами існують цивільно-правові відносини на підставі договору приєднання. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 1218,00 грн. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05.02.2016 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь ПАТ "ХТЕЦ" заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 5093, 12 грн. та судовий збір в розмірі 1218 грн. 17.03.2016 року ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона скасовано заочне рішення та справу призначено в загальному порядку. Указом Президента України від 19 січня 2016 року № 15/2016 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» ліквідовано Суворовський районний суд міста Херсона та утворено Херсонський міський суд Херсонської області, який розпочав роботу з 04 квітня 2016 року. 21 червня 2016 року відповідно до ст. 11-1 ЦПК України за протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, передана в провадження судді Ус О.В. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відстуність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про застосування строків позовної давності та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS]. Тобто, [PERSON] є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, що надає Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», на його ім'я відкритий особовий рахунок, відповідно до якого ведеться облік розрахунків між ним та позивачем (арк. справи 7-9). Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] згідно договору №1501 існує заборгованість в розмірі 7219,71 грн. за період з 11.2000 року по 06.2016 року (арк. справи 6-8). Послуги з теплопостачання надавались належним чином, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До пред'явлення цього позову позивач в грудні 2014 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, який в січні 2015 року було скасовано. Наказне провадження є спрощеною та спеціальною формою судового захисту, застосовується вона у чітко визначених випадках, зокрема, при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. При цьому законодавством (ч. 3 ст. 118 ЦПК України) заборонено звернення до суду в порядку позовного провадження без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу. Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний поданням заяви про видачу судового наказу в грудні 2014 року та почався заново. Позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу щодо стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, що складається з суми заборгованості за кожен місяць як черговий платіж, має відраховуватись з грудня 2011 року (три роки з грудня 2014 року - часу звернення із заявою про видачу судового наказу) по жовтень 2015 року. Як вбачається із розрахунку заборгованих сум в межах строку позовної давності, початок якого слід визначати із грудня 2011 р. по жовтень 2015 року у відповідача взагалі відсутня заборгованість. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за вимогами з січня 1998 року по листопад 2014 року через пропущення позивачем строку позовної давності. Розглядаючи вимоги з грудня 2011 року, суд враховує, що згідно з розрахунком заборгованості у відповідача [PERSON] відсутня заборгованість, оскільки остання взагалі не нараховувалась.

Outcome: dismissed