Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Лучко Р. М. пред`явив до суду позов до відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за позивачем право власності на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] та на 3/12 часток житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] матері - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] станом на 01 липня 1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] та членами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відтак, кожному із них належало по 1/6 частині спірного житлового будинку. [INFO] помер її батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/6 частину що житлового будинку [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина; [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внучка та [PERSON] - внучка. Відтак, позивачка вказує, що спадщину після померлого [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON] , успадкувавши 1/12 частку житлового будинку та вона ( [PERSON] ), яка успадкувала 1/12 частку житлового будинку, як такі, що на момент смерті спадкодавця були зареєстрованими та проживали разом із ним. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 3/12 частини житлового будинку [ADDRESS] , з яких: 1/6 частина належала їй як голові колгоспного двору, а 1/12 частина успадкована [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] . При цьому, за життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла позивачці усе належне майно, крім земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,93 га, яка знаходиться на території Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Однак, на її заяви у нотаріальну контору про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлих батьків [PERSON] та [PERSON] , постановою нотаріуса від 18 жовтня 2019 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документі на житловий будинок. Також постановою нотаріуса від 13 вересня 2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документі на житловий будинок. За вказаних обставин позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку, що стало причиною її звернення до суду. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач - Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області відзиву на позов не подавала. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Лучко Р.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, у якій зазначено про те , що Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області заявлені [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника нотконтори . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого Виконавчим комітетом Козівської сільської Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР цілий житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, що складається із шести членів, головою якого є [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1194, виданої 09 вересня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Із довідки №140 виданої 22 серпня 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області слідує, що в колгоспному дворі в [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року членами двору були: [PERSON] - голова двору; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як убачається із Інформаційної довідки №1197 виданої 09 вересня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №10 Козівською сільською радою Тернопільського району, якою видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Довідкою №234 виданою 28 жовтня 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , разом із ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина; [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внучка та [PERSON] - внучка. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач звернулася у Тернопільську районну державну нотаріальну контору. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 18 жовтня 2019 року за №3307/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] , зокрема на частку житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. У вказаній постанові нотаріуса зазначено, що, крім [PERSON] , інші спадкоємці після померлого [PERSON] у нотаріальну контору не зверталися. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №122 Виконавчого комітету Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 08 листопада 2018 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №235 виданої 28 жовтня 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] , разом із нею за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять. Згідно заповіту, складеного 26 липня 2013 року у с. Козівка, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,93 га, що розташована на території Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, а все інше належне їй на день смерті майно, де б воно не було, і з чого б не складалося заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчено секретарем виконкому Козівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Стасій Ганною Михайлівною та зареєстровано в реєстрі за №87. Як убачається із матеріалів спадкової справи №558/2018 заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [PERSON] , 11 грудня 2018 року [PERSON] звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Осадчук В.Ю. від 13 вересня 2019 року за №3032/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] , зокрема на частку житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. 04 вересня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Як убачається із характеристики будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок, 1979 року побудови; а - прибудова, 1987 року побудови; сх. - сходи; Б - літня кухня, 1986 року побудови; пдБ - підвал, 1939 року побудови; В - хлів, 1989 року побудови; пдВ - підвал, 1989 року побудови; Г - хлів, 1989 року побудови; Д - гараж, 1989 року побудови; Е - вбиральня, 1989 року побудови; 1 - огорожа; 2 - ворота. Згідно Експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] під літ. «А», загальна площа житлового будинку становить 88,4 кв.м., житлова площа - 54,2 кв.м. Позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище якої - [PERSON] ) є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 липня 1972 року у с. Козівка, Тернопільського району, Тернопільської області. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1991 року належав до суспільної групи колгоспний двір. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістом ст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, з огляду на те, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи - колгоспний двір, головою якого була [PERSON] та членами двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відтак, кожному із них належало по 1/6 частці вказаного будинковолодіння. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вказані нормативні положення, норми ЦК УРСР 1963 року застосовуються, якщо спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, однак, якщо спадщини, яка відкрилась, але строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року застосовуються норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Таким чином, на момент відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, тому ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після його смерті. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] , належну йому 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS] успадкувала його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , зокрема кожна по 1/12 частці вказаного будинковолодіння, як такі, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстрованими та проживали у вказаному житловому будинку. Відтак, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] відкрилась спадщина на належні їй 3/12 частки житлового будинку [ADDRESS] , з яких: 1/6 частка будинку належала їй особисто як голові колгоспного двору та 1/12 частка успадкована нею після смерті чоловіка - [PERSON] . Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] . Згідно із вимогами ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із приписами статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] та на 3/12 часток житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved