Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

У лютому 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України про стягнення про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що з 12 червня 2009 року по 22 грудня 2020 року вона працювала у Державному підприємстві "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України, коли наказом № 92-к її було звільнено з посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України відповідачем з нею не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач прохала стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 25577 грн. 93 к., а також середній розрахунок за період затримки розрахунку при звільненні за період з 23 грудня 2020 року по 22 лютого 2021 року у розмірі 17563 грн. 20 к. Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, прохала стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 25577 грн. 93 к. та середній розрахунок за період затримки розрахунку при звільненні по день розгляду справи судом. Представник відповідача у судове засідання двічі не з`явився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву до суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд приходить до наступного. 12 червня 2009 року позивач [PERSON] була прийнята на посаду машиніста зернових навантажувально-розвантажувальних машин до Державного підприємства "Хлібна база №76" Державного агентства резерву України. В подальшому, її було переведено 10 липня 2010 року на посаду змінного майстра дільниці № 2, 08 липня 2015 року переведено на посаду в.о. начальника дільниці № 2, 29 березня 2016 року - призначено на посаду начальника дільниці № 2, а 22 грудня 2020 року згідно наказу № 92-к від 22 грудня 2020 року позивача було звільнено з посади за власним бажанням згідно п.1 ст. 38 КЗпП України Відповідно до довідки Державного підприємства "Хлібна база №76" за №34 від 29 січня 2021 року [PERSON] займала посаду начальника дільниці на Державному підприємстві "Хлібна база №76" загальна сума нарахованої заробітної плати (за вирахуванням податків) за вересень-грудень 2020 року станом на день звільнення склала 25577 грн. 93 к. Згідно довідки Державного підприємства "Хлібна база №76" за №33 від 29 січня 2021 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 8780 грн. 42 к. за жовтень 2020 року та 6587 грн. 28 к. за листопад 2020 року. Середньоденна заробітна плата склала 439 грн. 08 к., середньомісячна заробітна плата - 7683 грн. 85 к. Частиною 3 статті 46 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. В силу приписів ст.1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Положеннями ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Поскільки судом встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не проведено розрахунку по заробітній платі, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив своє зобов`язання щодо здійснення розрахунку та виплати позивачу нарахованої заробітної плати в день звільнення та допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки. При визначені середньої заробітної плати суд керується пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), який визначає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи кількість робочих днів за весь час затримки розрахунку (за період з 23 грудня 2020 року по 22 квітня 2021 року) - 83, розмір середнього заробітку за весь час затримки складатиме: 439 грн. 08 к. (розмір середньоденної заробітної плати, зазначений у довідці, виданій відповідачем) х 83 робочих днів = 36443 грн. 64 к. Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові від 21 січня 2015 року №6-195цс14 Верховного Суду України. Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Отже, нарахування податків та платежів до компетенції суду не належить, дані відрахування проводяться підприємством при виплаті присудженої судом суми. За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 25577 грн. 93 к., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 36443 грн. 64 к. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то згідно правилам ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави за нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 908 грн. та на користь позивача - за вимогу про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 908 грн.

Outcome: approved