Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про захист прав споживачів та стягнення суми банківського вкладу, посилаючись на те, що 10 червня 2014 року він уклав з відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" договір-заяву банківського вкладу №300131/64288/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 7 місяців в національній валюті у сумі 500 гривень, зі ставкою 24,50% річних. Крім того, 10 червня 2014 року було укладено і додаткову угоду про банківський строковий вклад (депозит) №300131/64288/7-14, і відповідно до п.1 вказаної угоди, "Клієнт" здійснює поповнення вкладу у сумі 20000 гривень, після чого, сума вкладу на депозитному рахунку [NUMBER] становить 20500 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями. Пункт 6 договору передбачає, що після закінчення строку, визначеного п.1 вказаного договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Вказує на те, що в останній день терміну розміщення вкладу, відповідач внесену суму не повернув, чим порушив умови договору та положення цивільного законодавства. На основі викладеного, позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" на його користь суму банківського вкладу за договором-заявою №300131/64288/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт". Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" звернулося до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання правочину недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що договір банківського вкладу не був укладений у належній формі, оскільки умовами договору передбачено, що підтвердженням здійснення розміщення вкладу є виписка по Вкладному рахунку, а не ощадна книжка, сертифікат чи будь-які інші документи. Отже, лише виписка по вкладному рахунку, а не квитанція може бути визнана належним доказом додержання письмової форми банківського вкладу. Вказують на те, що [PERSON] долучив до матеріалів позовної заяви виписки по особовому рахунку, що свідчить про його обізнаність з вищевказаними умовами, але долучені ним виписки стверджують лише внесення 500 гривень. Виписок по вкладному рахунку, які свідчать про внесення 20000 гривень, ним не долучено та підпис [PERSON] на договорах банківського вкладу помітно відрізняється від його підписів на інших документах, зокрема у паспорті та у позовній заяві, а тому даний факт викликає сумнів, що дана особа взагалі укладала договір банківського вкладу, тому просять задовольнити їхні вимоги. [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте до початку судового засідання від нього надійшла заява про розгляд даної справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, у задоволенні зустрічних вимог, просить відмовити за безпідставністю. Представник Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день і час слухання справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу в їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що первісний позов є обґрунтований та підлягає задоволенню, а у зустрічному позові - відмовити. Судом встановлено, що 10 червня 2014 року позивач уклав з відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" договір-заяву №300131/64288/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 7 місяців в національній валюті у сумі 500 гривень, зі ставкою 24,50% річних. Крім того, 10 червня 2014 року між сторонами було укладено і додаткову угоду про банківський строковий вклад (депозит) №300131/64288/7-14. Відповідно до п.1 вказаної угоди, "Клієнт" здійснює поповнення вкладу у сумі 20000 гривень, після чого, сума вкладу на депозитному рахунку [NUMBER] становить 20500 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями №11 від 10 червня 2014 року та №15 від 18 липня 2014 року. Згідно п.2 вищевказаного договору, передбачено, що за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 24,50% річних. Пункт 5 договору передбачає право вкладника вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу. Пункт 6 договору передбачає, що після закінчення строку, визначеного п.1 вказаного договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Згідно ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Крім того, згідно п. 3.3 Положення "Про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", яке затверджено постановою правління Національного банку України за № 516 від 03.12.2003 р., банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, як вбачається зі змісту вищевказаного договору про банківський строковий вклад, укладений між позивачкою та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", його умовами не передбачено пред'явлення Банком будь-яких додаткових вимог при поверненні депозитів. Оскільки згідно вимог ст.1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Частиною 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок Банку щодо виплати вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Таким чином, відповідач - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" своєю відмовою у поверненні банківських вкладів порушив вимоги ст.ст. 1058, 1060, 1061, 1074 Цивільного кодексу України, які не допускають обмежень прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах діючого законодавства, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача - ПАТ "Банк "Фінанси та кредит". По первісному позові, слід стягнути на користь позивачки - [PERSON] суму банківського вкладу за договором-заявою №300131/64288/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт". Відповідно до умов депозитних договорів, а також п. п. 3, 19 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідач є виконавцем обумовлених ним послуг, а позивач споживачем, тому захист прав позивача, як споживача, регламентовано Законом України "Про захист прав споживачів", та відповідними нормами ЦК України. Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а також ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі за позовами до суду щодо захисту їх прав звільняється від сплати судового збору. Щодо вимоги зустрічного позову, то ст. 1059 ЦК України, передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, сторонами була дотримана письмова форма договору банківського вкладу. Письмова форма вказаного договору внаслідок його реального характеру є доказом факту укладення такого договору. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На момент розгляду справи судом, договір банківського вкладу від 10 червня 2014 року є чинним, недійсним чи неукладеним в судовому порядку не визнавався. Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved