Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

ПАТ "АБ "Експрес-Банк" в особі Одеського регіонального відділення АБ "Експрес-Банк" 01.11.2016 року звернувся до суду з цим позовом і вказав, що 27.09.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір №111904/33/к1, за умовами якого остання отримала споживчий кредит в сумі 4000 грн. строком на 12 місяців з 27.09.2012 року по 27.09.2013 року із сплатою 30% річних з моменту укладення договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення цього договору, на поточний рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору становить 43% річних згідно його умов, на виконання яких позивач виконав взяті на себе зобов'язання за п.1.1, 2.4 кредитного договору та 27.09.2012 року надав відповідачу кредит у сумі 4000 грн., шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок відповідача, але відповідачем не було сплачено станом на серпень 2013 року платежі в розмірі 5096,22 грн., у зв'язку з цим позивач звернувся у вересні 2013 року до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з позовом про стягнення загальної суми заборгованості та 04.11.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області винесено заочне рішення про стягнення заборгованості з відповідача на загальну суму 5096,22 грн., однак зазначене рішення суду відповідачем виконано не було, а тому банком додатково було донараховано відсотки з 30.09.2013 року по 26.10.2016 року на суму боргу в розмірі 8775,19 грн., а саме: сума боргу за простроченими відсотками в сумі 5022,79 грн., сума боргу за простроченою комісією в сумі 1274,28 грн., сума пені за відсотками в сумі 1977,04 грн., сума пені за відсотками в сумі 501,08 грн. Зауважив, що 06.06.2014 року діяльність Одеської філії А.Б. «Експрес-Банк» згідно рішення засідання Спостережної ради АБ "Експрес-Банк" та рішення Правління АБ "Експрес-Банк" - припинено, та на її базі 10.06.2014 року створено Одеське регіональне відділення АБ "Експрес-Банк". Зазначив, що 08.07.2016 року за вих. №2511 та 03.08.2016 року за вих. №2778 боржнику направлялися повідомлення про наявність несплачених чергових платежів за кредитним договором. Просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ "Експрес-Банк" заборгованість за кредитним договором №111904/33/к1 від 27.09.2012 року в сумі 8775,19 грн. Представник позивача в судовому засіданні 20.03.2017 року підтримав заявлені вимоги та не заперечував проти розгляду даної справи в заочному порядку, та надалі подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій також підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем її проживання (а.с.29,33), вдруге не з'явилася в судове засідання, про причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у її відсутності не представила. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного. Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.29,33) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Так, в судовому засіданні установлено, що ПАТ "АБ "Експрес-Банк" та [PERSON] уклали кредитний договір №111904/33/к1 від 27.09.2012 року, що підтверджується копією останнього (а.с.4-8), відповідно до розділу 1,2 якого останній було надано споживчий кредит в сумі 4000 грн. шляхом відкриття рахунку [NUMBER] строком на 12 місяців з 27.09.2012 року по 27.09.2013 року із сплатою 30% річних з моменту укладення договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача на момент укладення цього договору та із сплатою 43% річних у разі припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем відповідача. Згідно копії виконавчого листа, виданого 09.12.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області на підставі рішення суду від 04.11.2013 року (а.с.74) стягнуто з відповідача [PERSON] на користь ПАТ "АБ "Експрес-Банк" в особі Одеської філії АБ "Експрес-Банк" заборгованість за кредитним договором №111904/33/к1 від 27.09.2012 року в сумі 5096,22 грн. та 229,40 грн. судового збору, а також згідно копії постанови головного державного виконавця про відкриття провадження від 04.08.2016 року (а.с.75) відкрито виконавче провадження по цьому виконавчому листу. Згідно копії листа державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 21.03.2017 року за вих. №3933 (а.с.77) вбачається, що на примусовому виконанні у Жмеринському МВДВС ГТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавчий лист №130/2930/13-ц, виданий 09.12.2013 року Жмеринським міськрайонний судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь АБ "Експрес-Банк" боргу в сумі 5325,62 грн., на підставі якого державним виконавцем відділу 04.08.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51864143, однак боржник за адресою вказаною у виконавчому документі фактично не проживає, відповідно до інформаційної довідки ПФУ пенсії не отримує, відповідно до довідки з реєструючих установ належне боржнику майно, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, кошти в рахунок погашення боргу за даним виконавчим документом на рахунок Жмеринського МВДВС ГТУЮ у Вінницькій області від боржника не надходили, виконавчі дії тривають. Відповідно до п.1.7. зазначеного договору кредиту з моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору позичальник сплачує кредитодавцю щомісячну комісію за управління кредитом у розмірі 1% від суми строкової/простроченої заборгованості за тілом кредиту станом на останній робочий день звітного місяця. Відповідно до п.3.1. кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за договором є неустойка, а також інші види забезпечення виконання зобов'язань згідно із правочинами, які можуть бути укладені з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором, незалежно від того, зазначені вони в договорі чи ні. Згідно п.4.3. зазначеного договору проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включпючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4. договору та 5% річних. Відповідно до п.6.2. кредитного договору за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов'язання за кожен день прострочення. Згідно п.6.3. вказаного договору за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) повернення кредиту (в т.ч. строку (терміну) дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконання зобов'язання за кожен день прострочення. З представленого позивачем розрахунку (а.с.14) вбачається, що відповідачем [PERSON] в порушення особистих зобов'язань не виконувались умови кредитного договору №111904/33/к1 від 27.09.2012 року в результаті чого за нею станом на 26.10.2016 року рахується заборгованість на загальну суму 8775,19 грн., яка складається з суми боргу за простроченими відсотками в сумі 5022,79 грн., сума боргу за простроченою комісією в сумі 1274,28 грн., сума пені за відсотками в сумі 1977,04 грн., сума пені за відсотками в сумі 501,08 грн. Виходячи із системного аналізу ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а тому з відповідача на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, пеня за несвоєчасне погашення процентів. Така позиція суду з приводу тлумачення відповідних норм ЦК України повністю узгоджується із висновком, що викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15. Разом з тим, суд вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії, оскільки наведені положення п.1.7 кредитного договору щодо стягнення за відповідних умов щомісячної комісії за управління кредитом вочевидь суперечить встановленим пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, обмежень щодо того, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо). Про незаконність нарахування комісії за послуги що супроводжують кредит також вказано у правовій позиції Верховного Суду України у справі 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, що є обов`язковою до застосування згідно вимог ст.360-7 ЦПК України. Також судом визначається неправомірним повторне обрахування пені за простроченими відсотками в межах одного періоду часу, що по відношенню до відповідача становить ознаки недотримання позивачем положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, про неприпустимість чого вказано у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21.10.2015 року. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення нею інших платежів в рахунок виконання власних зобов'язань за вказаним договором кредиту, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов'язком особи, яка порушила зобов'язання. Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи щодо наявності простроченої заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем із погашення боргу по кредиту, що виникла з вини позичальника, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по простроченим процентам та пені по процентам за її розрахунком 1 є справедливими, так як заявлені до стягнення суми боргу за простроченими відсотками в розмірі 5022,79 грн. за період з 30.09.2013 року по 26.10.2016 року та за пенею по відсоткам в сумі 1977,04 грн. за період з 26.10.2015 року по 25.10.2016 року узгоджуються з представленим розрахунком заборгованості станом на 26.10.2016 року, не суперечать вимогам закону та відповідають положенням кредитного договору, не спростовані безпосередньо відповідачем, а тому вказані суми підлягають стягненню з останньої на користь позивача. Натомість решта позовних вимог, а саме щодо стягнення боргу за простроченою комісією в сумі 1274,28 грн. та заборгованості по пені за відсотками в сумі 501,08 грн. з наведених вище підстав задоволенню не підлягають. Також відповідно обсягу задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати із сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн. (а.с.1). Враховуючи викладене,

Outcome: approved