Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У квітні 2016 році позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДП "Макіїввугілля" в інтересах ВП "Шахта ім. С.М. Кірова" про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог позивачка [PERSON] в своїх позовних вимогах зазначила, що з 17.03.2014р. по 13.08.2014р. вона працювала на ВП "Шахта ім. С.М. Кірова" державного підприємства «Макіїввугілля» бухгалтером. В грубе порушення вимог закону, за серпень 2014року заробітна плата їй виплачена не була, на даний час у відповідача мається підтверджена довідкою заборгованість перед нею по заробітній платі за серпень 2014р. в сумі 2218грн.40коп.. яку вона і просить стягнути. В судове засідання позивач та її представник не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від старшого секретаря загальної канцелярії Дарницького районного суду м. Києва Гутевич Н.М., підписані діловодами суду, надійшов акт про те, що станом на 22 червня 2016 року УДППЗ "Укрпоштою" тимчасово призупинено прийом поштових відправлень до деяких населених пунктів Донецької та Луганської областей, у зв'язку із активним розгортанням бойових дій в зоні проведення АТО. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, жодних клопотань не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України,суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст.1, 3 частини 4 ст.43, частин 1 та 2 ст.46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. З копії трудової книжки позивачки (а.с.11) вбачається, що з 17 березня 2014 року по 13 серпня 2014 року позивачка працювала за безстроковим трудовим договором у роботодавця ВО "Шахта іменіС.М. Кірова", яке в подальшому згідно з наказом ДП «Макіїввугілля» №87 було реорганізовано у Відокремлений підрозділ "Шахта імені С.М. Кірова" Державного підприємства «Макіїввугілля» - з 03.07.2006 року. Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011р. на підтвердження суми заборгованості по зарплаті, яка стягується, може бути розрахунковий лист. Тому на підтвердження суми заборгованості по зарплаті, яка стягується, позивачка надала суду розрахунковий листок по зарплаті за серпень 2014р. У відповідності до п.12 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011р. вказаний розрахунковий листок роботодавця є належним підтвердженням суми заборгованості по зарплаті, яка стягується. Обставина того, що відповідач не провів з позивачкою повний остаточний розрахунок у день звільнення може бути підтверджена випискою по банківському картковому зарплатному рахунку № [NUMBER] Промінвестбанку України позивачки, куди відповідач перераховував позивачці заробітну плату у той час. Як стверджує позивачка у своїх позовних вимогах , що при звільненні роботодавець (відповідач), в грубе порушення закону не виплатив їй усі суми, належні їй як звільненому працівнику у день її звільнення, яке було 13.08.2014р. Остаточний розрахунок при звільненні відповідач по даний час з позивачем не здійснив. Отже, роботодавець допустив затримку з остаточним розрахунком при звільненні, чим порушив законні трудові права позивача. Згідно розрахункових листків роботодавця про нараховану заробітну плату позивачу і відпрацьований час за два місяці (червень, липень 2014р.), які передували її звільненню (яке було 13.08.2014р.), отже на їх підставі позивачка зробила власний розрахунок, який навела у позовній заяві її середньоденного заробітку згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. (за два місяці перед її звільненням, в яких вона працювала ) про нараховану їй оплату праці для оплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при її звільненні. Згідно розрахункового листка роботодавця за червень 2014р. позивачка відпрацювала 18 днів, за які була нарахована оплата праці в сумі 4 153грн.75коп. Згідно розрахункового листка роботодавця за липень 2014р. вона відпрацювала 21 день, за які була нарахована оплата праці в сумі 3 372грн.57коп. Отже середньоденний заробіток (за два місяці) позивачки згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р. розраховується слідуючим чином: ( (4 153рн.75коп. : 18 ) + (3 372грн.57коп. : 21 ) ) : 2 = 195грн.68коп. Час затримки розрахунку при звільненні знаходиться у періоді з дати звільнення, яке було 13.08.2014р. по дату подання цього позову до суду (04.04.2016р.) і складає 424 дні. Отже сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розрахована так : 424 х 195грн.68коп. = 82 968грн.32коп. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожний громадянин має право на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Згідно зі ст. 15 " Про оплату праці " форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умов запровадження та розміри надбавок, премій та ін. встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевою угодами. У відповідності зі ст. 16 КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011р. на підтвердження суми заборгованості по зарплаті, яка стягується, може бути розрахунковий лист. В грубе порушення ст.116 КЗпП України роботодавець (відповідач) не здійснив з позивачкою повний розрахунок в день її звільнення, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки її середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, як це передбачено вимогам ст.117 КЗпП України. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці зазначено. що "вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача". Діючим Указом Президента України N 258/2002 "Про невідкладні додаткові заходи щодо зміцнення моральності у суспільстві та утвердження здорового способу життя" установлено, що на сучасному етапі одним із найпріоритетніших напрямів діяльності суду, як державного органу, є захист моральності, утвердження в суспільстві загальнолюдських гуманістичних цінностей, здорового способу життя, докорінне вдосконалення системи духовного, морально-етичного, патріотичного, правового, естетичного та екологічного виховання перш за все молоді та дітей, забезпечення реалізації відповідних конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист прав та інтересів дитини, підвищення суспільного значення сім'ї, утвердження шанобливого ставлення до жінки, постійна турбота про підростаюче покоління, його виховання, широке залучення до цієї загальнонародної справи творчих спілок, органів місцевого самоврядування, всієї громадськості, всіх центральних та місцевих органів виконавчої влади, навчальних закладів, засобів масової інформації та правоохоронних органів. Завданням цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України) в Україні окрім законного, є також і справедливе вирішення цивільних справ. У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції» «Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску строку позовної давності та інших непередбачених законом підстав». Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Зокрема, до них належать ратифікована Верховною Радою України Конвенція про захист прав людини та основних свобод і Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, які, як я вважаю, також підлягають застосуванню при розгляді цієї справи судом. Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України належить судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1378 грн. стягнути з Державного підприємства «Макіїввугілля», ЄДРПОУ 32442295, в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved