Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною та зобов'язання спростувати інформацію. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.08.2015р. відповідач звернулася з заявою в прокуратуру Подільського району м. Києва, яка на думку позивача принижує її честь і гідність, а також шкодить діловій репутації. Просила визнати інформацію, вказану у заяві, недостовірною, зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення листів у прокуратуру Подільського району м. Києва та Подільську районну в м. Києві державну адміністрацію, стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з викладених підстав. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами, а тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Крім того зазначив, що звернення відповідача до прокуратури стосувалось не особистого життя позивача як громадянина, а її дій як посадової особи ТОВ «ЖБК «Управдом». Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши подані сторонами письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Дослідженими у справі письмовими доказами достовірно встановлено, що 07.08.2015 року [PERSON] подала до Прокуратури Подільського району м. Києва заяву, в якій поширено інформацію щодо дій посадової особи ТОВ «ЖБК «Управдом» [PERSON], в якій, на думку позивача, поширено інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує її честь і гідність та шкодить діловій репутації, зокрема: «Що [PERSON] сказала, що потрібна відповідачу довідка буде коштувати 1000 грн. Що [PERSON] сказала, що «не посилала в зону АТО синів відповідача і чхати хотіла на закони України. Що [PERSON] погрожувала відповідачу відімкнути подачу світла та водопостачання» (а.с. 50). 06.08.2015р. [PERSON] подала заяву начальнику ЖЕД [PERSON] про видачу довідки, що [PERSON] не проживав за місцем реєстрації і не користувався пільгами (а.с. 63). Відповідно до повідомлення «ЖБК «Управдом» № 413 від 13.08.2015р. довідку щодо встановлення фактичного проживання чи не проживання мешканців житлово-експлуатаційна дільниця не видає. Однак видає довідку щодо користування пільгами, але [PERSON] з заявою до ЖЕД не звертався (а.с. 64). Згідно з відповіддю Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 106-106/Т-576-6763 від 03.09.2015р., наданої [PERSON], з керівництвом ТОВ «ЖБК «Управдом» на обслуговуванні якого знаходиться житловий будинок проведено відповідну роз'яснювальну роботу щодо неправомірних дій у відмові видачі довідки (а.с. 65). У статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Згідно з п. 2 ст. 10 Конвенції, здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. Стаття 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як зазначено у п. 16 вищезазначеної постанови та відповідно до ст. 40 Конституції України - усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» також передбачено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] зверталась із заявою до прокуратури Подільського району м. Києва, що є правоохоронним органом, з приводу перевірки законності дій начальника ЖЕД ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» [PERSON], оскільки їй було відмовлено у видачі довідки. Відповідно до ч. 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. З листа Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.09.15 р. №106-106/Т-576-6763 вбачається, що з керівництвом ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Управдом" на обслуговуванні якого знаходиться житловий будинок за вище вказаною адресою проведено відповідну роз'яснювальну роботу щодо неправомірних дій у відмові видачі [PERSON] довідки. За інформацією ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Управдом" довідку за формою №3 отримано [PERSON] в 5-ти екземплярах. За таких обставин, за результатами розгляду заяви [PERSON] від 07.08.2015 р. остання була визнана обґрунтованою, та стала підставою для вжиття заходів щодо керівництва ТОВ "Житлово-будівельна компанія "Управдом". За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання інформації недостовірною та зобов'язання спростувати інформацію, не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, з урахуванням ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ст.ст. 3, 32, 40 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed