Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Посилається на те, що народилась 02 січня 1951 року в с.Лукавці, Вижницького району Чернівецької області, разом з батьками [PERSON] та [PERSON] проживали в [INFO], також біля них по сусідству проживала її тітка [PERSON]. Оскільки в тітки не було родичів, то вона разом з батьками постійно допомагали [PERSON] по господарству, обробляли город, проводили поточний ремонт, купляли ліки. У 2006 році [PERSON] тяжко захворіла, останні три роки постійно лежала і стан здоровя значно погіршився, не могла обходитись без сторонньої допомоги, а тому вона була змушена її постійно доглядати та переїхала проживати до тітки. 06.01.2012 року [PERSON] померла, вона здійснила поховання. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований в с.Вахнівці вул.Липованська, 9, Вижницького району Чернівецької області. Зазначила, що як спадкоємець за законом звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою, щоб оформити спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла спадщину, не заявила про відмову від неї. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, та розяснила, що факт проживання однією сімєю необхідно встановити в судовому порядку. Як спадкоємець за законом своєчасно прийняла спадщину, оскільки проживала з тіткою в одному будинку понад пять років, звернулась до приватного нотаріуса з відповідною заявою про оформлення спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок, однак своєю постановою №938/02-31, від 13.12.2017 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, та відсутністю доказів про прийняття спадщини. Просить вставити факт постійного проживання разом із спадкодавцем, а саме, що [PERSON], однією сімєю зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 06.01.2012 року, понад п'ять років на час відкриття спадщини, а саме, з 2005 року по 06 січня 2012 року та визнати за [PERSON], право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме, на житловий будинок по плану забудови під літ. «А», з належним до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Вахнівці, вул.Липованська, 9, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 06.01.2012 року [PERSON]. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В підготовчому судовому засіданні представники позивачки [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили задовольнити, просили стягнути судові витрати. В підготовче судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради, не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого судового засідання від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши представників позивача [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06.01.2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №099754, виданого 06 січня 2012 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №02. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с.Вахнівці по вул.Липованська, 9, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що житловий будинок під літ.«А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в з житлового будинку, 1965 року побудови, вартістю 6244,00 грн. З довідки [PERSON] сільської ради №92 від 02.03.2018 року вбачається, що померла [PERSON] проживала разом з племінницею [PERSON] в с.Вахнівці по вул.Центральній, 13-А, Вижницького району Чернівецької області, без реєстрації з 2005 року по день смерті. З довідки [PERSON] сільської ради №426 від 13.10.2017 року вбачається, що згідно даних сільської померла [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,12 га., цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташована на території [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Згідно запису в по господарській книзі №34 особовий рахунок №1349-1 сторінка 173, за 2011-2015 роки за померлою [PERSON] числиться житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в с.Вахнівці вул.Липованська, 9, Вижницького райну Чернівецької області. За життя [PERSON] свідоцтва на право власності на вказаний будинок не отримувала. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила її племінниця [PERSON], так як доглядала за нею, здійснювала поховання, тому фактично і прийняла спадщину. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідністю до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка [PERSON] надала докази того, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 06.01.2012 року, понад п'ять років на час відкриття спадщини, а саме, з 2005 року по 06 січня 2012 року, тобто до дня її смерті, цей факт має для позивача юридичне значення та іншим порядком підтвердити його він не має можливості, тому заявлені вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Встановлення даного факту необхідно позивачці для оформлення спадщини. Крім позивачки [PERSON], інших спадкоємців за законом чи за заповітом, та осіб, які мають право на частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №161/2017 року до майна померлої 06.01.2012 року [PERSON]. Позивачка [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в звязку з тим, що: нею не були надані докази прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 06.01.2012 року та не надано належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №938/02-31 (с/с 161/2017) від 13.12.2017 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок, по плану забудови під літ. «А» 1965 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1409,60 грн. (704,80 грн. згідно квитанції №13 від 05.03.2018 року та 704,80 грн. згідно квитанції №28 від 15.01.2018 року). З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків сплаченого збору, сплаченого нею при поданні позову. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачкою судового збору в сумі 704,80 грн. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved