Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У червні 2011 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 31 березня 2008 року в м. Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем „ГАЗ 33021", державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „Nissan X-Trail", державний номерний знак [NUMBER] що належить [PERSON]. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2009 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір страхування транспортного засобу №КІТ 000824 від 25 жовтня 2007 року, відповідно до якого автомобіль „Nissan X-Trail", державний номерний знак [NUMBER], що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події зазнав механічних пошкоджень, був застрахований від ризику автоаварії. На умовах договору страхування позивачем було сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 65 919 грн. 20 коп. Таким чином, до позивача, відповідно до діючого законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов'язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на їх користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 65 919 грн. 20 коп., а також судові витрати по справі. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 16 січня 2012 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року заочне рішення суду від 16 січня 2012 року сксовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання 24 квітня 2014 року представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 24 квітня 2014 року не з'явився, надавши заяву щодо відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представника - адвоката [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини саме своєї неявки суд не повідомив. Крім того, суд зважує на те, що дана справа перебуває в провадженні суду з 20 червня 2011 року. Після скасування заочного рішення суду - 20 грудня 2012 року - справа неодноразово відкладалася, про що відповідач та його представник повідомлялися належним чином. Протягом часу розгляду справи письмових заперечень та доказів якими відповідач би обґрунтовував свою незгоду із позовом, суду не надано. Також ухвалою суду від 16 грудня 2013 року за клопотанням відповідача призначено автотоварознавчу експертизу, оплату якої відповідач не здійснив, у зв'язку з чим справу повернено до суду. Надаючи заяву щодо відкладення розгляду справи 24 квітня 2014 року, відповідач [PERSON] причин своєї неявки суду не повідомив, доказів поважності причин неявки його представника - адвоката [PERSON] суду не надав. Крім того, від самого представника відповідача - адвоката [PERSON] клопотань щодо відкладення розгляду справи не надходило. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР , а саме п. 1 ст. 6 установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру За змістом рішення Констуційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі; Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважає, що відповідач та його представник зловживають своїми правами та затягують розгляд справи, у зв'язку з чим суд за згодою позивача ухвалив вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 березня 2008 року в м. Дніпропетровську відповідач, керуючи автомобілем „ГАЗ 33021", державний номерний знак [NUMBER], порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „Nissan X-Trail", державний номерний знак [NUMBER] що належить [PERSON]. Данні обставини встановлені та підтверджуються постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2009 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення. Автомобіль „Nissan X-Trail", державний номерний знак [NUMBER], що внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події зазнав механічних пошкоджень, застраховано у Приватного акціонерного товариства Страхова Компанія „ПЗУ Україна", на підставі договору страхування транспортного засобу №КІТ 000824 від 25 жовтня 2007 року укладеного з [PERSON]. Згідно умов договору страхування, платіжного доручення № 7579 від 20.06.2008 позивач здійснив виплату страхових відшкодувань страхувальнику на загальну суму 65919 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз'ясненнями наданими в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування за Договором, в межах сплаченої суми в розмірі 65919 грн. 20 коп., перейшло право вимоги, яке [PERSON] на підставі ст.ст. 1187, 1188, ЦК України, мав до відповідача. Заперечуючи проти суми збитку, за клопотанням відповідача ухвалою суду від 16 грудня 2013 року по справі було призначено автотоварознавчу експертизу. Разом з тим, відповідач не виконав свій обов'язок по сплаті експертизи, а тому справу повернено без її проведення. Іншими доказами розмір спричиненої шкоди відповідач не спростував. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 659 грн. 19 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп.

Outcome: approved