Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.09.2021 року звернулась до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна та просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №19147 від 28.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» заборгованості у розмірі 57 970, 85 гривень. А також просить вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу, а також судовий збір у розмірі 908, 00 гривень. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 серпня 2021 року в мобільному додатку «Приват 24» вона дізналася про обмеження за картою АТ КБ Приватбанку «Універсальна», номер картки [NUMBER] . На підставі постанови про арешт коштів боржника від 25.08.2021 року, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках на її ім`я. Цього ж дня в мобільному додатку «Дія» вона виявила, що відносно неї здійснюється виконавче провадження №66613934, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2021 року вона не отримувала. З документами, які були винесені в рамках виконавчого провадження №66613934 ознайомилася на сайті Міністерства юстиції України та в подальшому роздрукувала. З постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2021 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва, Павелків Тетяною Леонідівною, було відкрито виконавче провадження №66613934 на підставі виконавчого напису №19147 від 28.07.2021 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, про стягнення з боржника, [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» заборгованості у розмірі 57 970,85 гривень. Зазначає, що дійсно нею був взятий кредит у 2012 році у ПАТ «Банк Руский Стандарт», який погашений у 2015 році та їй була видана довідка на підтвердження повного погашення кредиту, яка до цього часу не збереглася. Звідки виникла заборгованість у розмірі 57 970,85 гривень перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» їй не відомо. Крім того жодних повідомлень про те що існує така заборгованість, а також вимог про погашення заборгованості, на її адресу не надходило. Також на її адресу не надходило й повідомлень про відступлення прав вимоги, вимог про погашення боргу відповідачем. Вважає, що виконавчий напис нотаріуса про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 17.09.2021 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 18.10.2021 року та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.25-27). Ухвалою суду від 17.09.2021 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову (а.с.28-30). В судове засідання позивач, представник позивача адвокат Щербак Т.О. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання. Від позивачки та представника позивача надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримують просять їх задовольнити в повному обсязі (а.с.74,75). Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.33,69). Надано відзив на позовну заяву (а.с.42-47), в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначив, що дійсно ТОВ «Смартфінанс» набув право вимоги за укладеним між АТ «Банк Форвард» та [PERSON] за договором про надання та використання платіжної карти з 25.02.2020 року на підставі Договору відступлення прав вимоги боргових зобов`язань №25/02/20 від 25.02.2020 року. ТОВ «Смартфінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконав. Оскільки клієнтом умови договору виконані не були, 28.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 19147, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 97420422 від 29.05.2012 року, боржником за яким є [PERSON] . У оспорюваному виконавчому написі зазначено, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Загальна сума заборгованості становить 56870,85 грн. Для вчинення виконавчого напису ними були надані нотаріусу всі передбачені законом документи, що свідчать про безспірність заборгованості, а саме: оригінал кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписки по основним рахункам, вимогу про усунення порушень. При цьому позивач не надав жодних розрахунків або переконливих доказів на підтвердження того, що на час вчинення виконавчого напису його заборгованість за кредитним договором була відсутня або була в іншому розмірі ніж зазначено у виконавчому написі, тому вважають, що підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Щодо обґрунтованості суми витрат на правову допомогу відповідач вказує, що позивач не надав суду достатньо доказів, які б підтверджували витрати на правничу допомогу, зокрема документи що свідчать про оплату гонорару, а також зазначає, що вказана категорія справ не є складною, а тому виняткових та глибоких знань в сфері права не вимагають. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с.35,70). Надав заяву про розгляд справи в його відсутність, заперечень на позов не надав (а.с.36,72). Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с.34,71) заперечень на позов на надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 28.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №19147, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №97420422 від 29.05.2021 року, укладеним з ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», від імені якого було здіійснено відступлення права грошової вимоги боргового зобовязання ТОВ «Смартфінанс», згідно із Договором відсутплення прав вимоги боргових зобов`язань №25/02/2020 від 25.02.2020. Стягнення заборгованості проводилось за період з 31.08.2018 року по 01.06.2021 року. Сума заборгованості складає 56870,85 грн.(а.с.37). Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.08.2021 року вбачається, що приватним виконавцем Бригіда В.О. відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» заборгованості в розмірі 57970 грн. 85 коп. (а.с.8). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, виходячи з оскаржуваного виконавчого напису, нотаріус при його вчиненні керувався саме п.2 вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (а.с.37). Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"в цій частині, з моменту її прийняття. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 28 липня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. З аналізу викладеного слідує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п.1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В даному випадку, з наданих приватним нотаріусом на виконання ухвали суду копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 28 липня 2021 року за реєстровим номером 19147 (а.с.37-40), вбачається, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано: заява на вчинення виконавчого напису; копія кредитного договору № 97420422, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт»; копія повідомлення [PERSON] . Такий кредитний договір, укладений між Банком та позивачем, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Таким чином, вчиняючи 28 липня 2021 року виконавчий напис № 19147 за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально, приватний нотаріус Бригіда В.О. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Такі правові позиції наведені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 у справі № 910/10374/17. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 19147 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Крім того, перевіряючи доводи сторін про наявність чи відсутність на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису у боржника безспірної заборгованості перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, судом встановлено таке. Позивач взагалі заперечує факт укладення між нею та відповідачем ТОВ «Смартфінанс» будь-яких угод, у тому числі нотаріально посвідчених, що мало б наслідком виникнення у неї будь-яких зобов`язань перед відповідачем. Позивачкою зазначено, що нею укладався кредитний договір, однак не з відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», а з ПАТ «Банк Руский Стандарт», при тому, що повідмолення про відступлення права вимоги, письмових повідомлень про погашення заборгованості, відповідачем надіслано не було. При цьому, й в матеріалах справи відсутні будь-які докази набуття відповідачем ТОВ «Смартфінанс» права вимоги за договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт», а також даних про повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення. Крім того, позивачкою надане отримане нею повідомлення від АТ «Банк Форвард» з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором №97420422, за яким був вчинений оскаржуваний виконавчий напис (а.с. 90). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 по справі №645/1979/15-ц сформульований правовий висновок про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість та саме перед даним стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів того, що дійсно позивачу направлялась претензія з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором, а надані до суду документи, також не місять доказів того, що позивачу дійсно було направлено повідомлення про наявність заборгованості та вимога про її погашення. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, не витребував від стягувача додаткових документів, вчинив виконавчий напис у порушення норм ст. 88 Закону України «Про нотаріат»та Глави 16Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, враховуючи порушення нотаріусорм порядку вчинення виконавчого напису, суд доходить висновку про задоволення вимог позивачки про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 19147 від 28.07.2021 року, вчинений приватним нотаріусом про стягнення з неї на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості у розмірі 57970,85 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на вілповідача. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги №17 від 31.08.2021 року (а.с.76-77), додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги №17 від 31.08.2021 року (а.с.78), розрахунок адвоката Щербак Т.О. за надання правової допомоги (а.с.79), акт виконаних робіт (послуг) від 15.11.2021 року (а.с.80), згідно з якими вартість правової допомоги становить 10 000 грн. Факт оплати вказаної суми підтверджується квитанцією №37 від 15.11.2021 року на суму 10 000 грн. (а.с.81). Матеріали справи свідчать, що фактично вчинені представником позивача адвокатом Щербак Т.О. такі дії: підготовлена та подана позовна заява; клопотання про витребування доказів, заява про забезпечення позову, адвокатські запити. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про те, що обсяг наданої адвокатом Щербак Т.О. правничої допомоги, витраченого часу на її надання є неспівмірним з вартістю послуг, визначених договором, а рівень складності даної справи не вимагав того обсягу правничої допомоги та часу на її надання, як зазначено у розрахунках за надання правової допомоги. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про зменшення розміру правової допомоги, що підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки до 4000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн. при подачі позову, а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., а всього 1362 грн. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від учасників справи клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного та,

Outcome: approved