Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

24 листопада 2020 року представник позивача адвокат Капустін В.В., який діє відповідно до ордера серії КС №486995 від 30 жовтня 2020 року, звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом про визнання незаконним наказу директора Комунального некомерційного підприємства Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнянська центральна районна лікарня" про звільнення [PERSON] , про поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги представник позивача обгрунтовує тим, що після закінчення Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова та отримавши диплом спеціаліста по спеціальності "Лікувальна справа" [PERSON] з`явилася до КНП РРРКО "Рокитнянська центральна районна лікарня", для проходження інтернатури на посаді лікаря-невролога, відповідно до направлення на роботу №62 від 30 березня 2017 року. Однак з`ясувалось, що у КНП РРРКО "Рокитнянська центральна районна лікарня", відсутня вакантна посада лікаря-невролога, та заявка на дану посаду адміністрацією лікувального закладу не подавалась більше 10 років. У зв`язку з викладеним зарахувати позивачку на інтернатуру за спеціальністю "Неврологія" виявилось неможливим. 11 серпня 2017 рку, за згодою Мінітерства охорони здоров`я України, було змінено місце її призначення на роботу з посади лікаря-невролога на посаду лікаря-акушера-гінеколога КНП РРРКО "Рокитнянська центральна районна лікарня". Відповідно до пункту 1.1 наказу директора Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації №283-н від 22 серпня 2017 року, [PERSON] мали зарахувати на посаду лікаря-інтерна з 01 серпня 2017 року, а після закінчення інтернатури перевести на посаду лікаря-акушера-гінеколога. Але на посаду лікаря-інтерна її було зараховано лише 01 вересня 2017 року. З квітня 2020 року позивачці перестали виплачувати заробітну плату, мотивуючи таке порушення трудового законодавства переходом фінансування лікарів-інтернів через Національну службу здоров`я України, що ніби передбачено вимогами Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" та "Положенням про "Національну службу здоров`я України". Крім того, користуючись відсутністю у позивачки спеціальних знань у галузі права, адміністрація лікувального закладу змусила її написати заяву з проханням про припинення оплати праці до вирішення питання фінансування та відмовитись від претензій до керівництва лікувального закладу з цього приводу. 02 липня 2020 року набрав чинності Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для стажування лікарів-інтернів на базах стажування у 2020 році, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 2020 року №536. Відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку, відшкодування здійснюється в розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої на 2020 рік, та нарахувань на неї пропорційно відпрацьованому часу на підсаві звітів за встановленою Міністерством охорони здоров`я України, формою. Однак, зі змісту Порядку випливає, що його положення стосується лікарів-інтернів першого року, тоді як позивачка, починаючи з 01 серпня 2017 року, була вже лікарем-інтерном третього року. Відповідно до пункту 7.3 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівня акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністрерства охорони здоровя України від 19 вересня 1996 року №291, заробітна плата позивачці мала бути виплачена за рахунок закладу, в якому вона зарахована лікарем-інтерном, тобто КНП РРРКО "Рокитнянська центральна районна лікарня". До того ж, відповідно до зазначеного порядку, база стажування повинна виплатити заробітну плату лікарю-інтерну, а потім отримати відшкодування з бюджету. Після закінчення інтернатури, 26 червня 2020 року, позивачку не було переведено на посаду лікаря-акушера-гінеколога. З огляду на ситуацію, яка склалась, щоб зрушити питання з її переводом на посаду лікаря-акушера-гінеколога з "мертвої точки" та отримати заробітну плату, яку їй заборгували, позивачка змушена була написати заяву про звільнення з посади лікаря-інтерна, сподіваючись, що така обставина змусить роботодавця привести трудові відносини з нею у межі закону. Проте, позивачку на посаду лікаря-акушера-гінеколога переведено не було та наказом №64 від 22 липня 2020 року [PERSON] звільнено з посади лікаря-інтерна з 31 липня 2020 року. При звільненні позивачки, в порушення вимог ст. ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України, розрахунку з нею проведено не було. З огляду на викладене, просить визнати незаконним наказ директора КНП РРРКО "Рокитнянська центральна районна лікарня" №64 від 22 липня 2020 року про звільнення [PERSON] , поновити її на посаді лікаря-інтерна за спеціальністю "Акушерство та гінекологія" та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2020 року і до дня поновлення на роботі. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської обалсті від 08 лютого 2021 року позов прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 03 березня 2021 року. Директором Комунального некомерційного підприємства Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнянська центральна районна лікарня" надано відзив на позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого вимоги позовної заяви про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважає безпідставними та необгрунтованими. У відзиві відповідач зазначає, що [PERSON] звернулась до адміністрації КНП РРРКО "Рокитнянська центральна районна лікарня" із заявою про зарахування її на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю "Акушерство та гінекологія" з 01 вересня 2017 року. Відповідно до поданої заяви, виконуючою обов`язки головного лікаря КНП РРРКО "Рокитнянська центральна районна лікарня" Жарко В.П. було видано наказ №78 від 01 вересня 2017 року "Про зарахування на посаду", відповідно до якого [PERSON] зараховано на посаду лікаря-інтерна з акушерства та гінекології з 01 вересня 2017 року. Підставою для зарахування [PERSON] стала її заява та наказ ДОЗ КОДА №283-н від 22 серпня 2017 року. При призначенні на посаду з [PERSON] було укладено угоду №1 від 01 вересня 2017 року "Про відпрацювання в КМЗ "Рокитнянська ЦРЛ" після закінчення навчання в інтернатурі", відповідно до якого [PERSON] мала відпрацювати за спеціальністю в КМЗ "Рокитнянська ЦРЛ" не менше 3 років після закінчення навчання в інтернатурі. Пунктом 9 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №417 від 30 травня 2018 року, якщо молодий педагог чи медик звільняється протягом трьох років від початку роботи в закладі освіти чи охорони здоров`я, він відшкодовує до державного чи місцевого бюджету кошти, що витратив заклад вищої освіти на його підготовку. Йдеться про випукників вищих медичних і педагогічних закладів освіти, які уклали угоду про відпрацювання трьох років у сільській місцевості чи селищі міського типу. Однак лікар-інтерн [PERSON] 20 липня 2020 року написала заяву про звільнення за власним бажанням з 31 липня 2020 року та не відпрацювала три роки, чим порушила умови договору. Крім того у відзиві зазначено, що працівник не може бути обмеженим у своєму праві припинити трудові відносини. При звільненні за власним бажанням працівник зобов`язаний попередити роботодавця у письмовій формі за два тижні до запланованого звільнення. Керівник не має права відмовити працівникові у звільненні за власним бажанням. 31 липня 2020 року, у день звільнення [PERSON] останній було видано належним чином оформлену трудову книжку та з нею проведені розрахунки. Також у відзиві на позовну заяву зазначено, що у зв`язку з впровадженням другого епапу медичної реформи, лікарі-інтерни починаючи з 2020 року, отримують заробітну плату у рамках спеціальної програми державного бюджету. Головним розпорядником бюджетних коштів є Міністерство охорони здоров`я України, а структурні підрозділи з питань охорони здоров`я обласних державних адміністрацій є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно до пункту 4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для стажування лікарів-інтернів на базах стажування у 2020 році, бази стажування отримували бюджетні кошти від обласних департаментів охорони здоров`я відповідно до укладених договорів про відшкодуванням базам стажування витрат на оплату праці лікарям-інтернам першого року навчання, які працевлаштовані в закладах охорони здоров`я комунальної власності. Кошти на оплату праці лікарям-інтернам у 2020 році з бюджету не виділялись. Про відсутність фінансування на оплату праці лікарів-інтернів останніх було поінформовано. Лікарі-інтерни у свою чергу не виявили претензій до адміністрації лікувального закладу та написали заяви про припинення оплати праці на період до вирішення питання щодо фінансування медичної установи та оплати праці лікарям-інтернам. Враховуючи викладене\~просить відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог.\~ Згідно з вимогами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача - адвокатом Іллінським А.В. 06 квітня 2021 року подано до суду заяву, відповідно до якої він просить суд розглядати справу у відсутності представника відповідача. Також представником відповідача зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки предметом спору у даному випадку є правовідносини у сфері трудового права, які регулюють порядок укладення, зміни та припинення трудових договорів. Вимоги позовної заяви позивачка обгрунтовує тим, що вона подала заяву про звільнення "щоб якось зрушити питання з її переводом на посаду лікаря-акушера-гінеколога з "мертвої точки" та отримати заробітну плату, яку їй заборгували". Тобто позивачка визнає ту обставину, що вона особисто подала заяву про звільнення її з посади лікаря-інтерна за спеціальністю "Акушерство і гінекологія". Відповідно до вимог частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками, зазначаються в заявах по суті, поясненнях учасників справи, їх представників. Також зазначає, що відповідно до положень статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. А тому, після отримання заяви позивачки про звільнення, роботодавець був зобов`язаний задовольнити її вимогу шляхом видання відповідного наказу. Інші обставини, викладені у позовні заяві не мають відношення до вимог позивачки про визнання незаконним наказу про її звільнення та поновлення на посаді лікаря-інтерна за спеціальністю "Акушерство та гінекологія", у зв`язку з чим не можуть бути предметом доказування у справі, а отже, вимоги позивачки є безпідставними. Також у своїй заяві представник відповідача звернув увагу суду на те, що рішенням Рокитнянської селищної ради Білоцерківстького району Київської області №80 від 05 лютого 2021 року змінено засновника та найменування відповідача. Просить зазначену обставину прийняти до уваги при вирішенні справи. В судовому засіданні 06 квітня 2021 року представником позивача приєднано до матеріалів справи копію виписки по картці/рахунку, належній [PERSON] , відповідно до якої 15 грудня 2020 року на її рахунок від КНП "Рокитнянська центральна районна лікарня" надійшли кошти у сумі 14386,74 гривень як заробітна плата. Також представником позивача надано копію довідки №32 від 10 листопада 2020 року про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виданої [PERSON] КНП "Рокитнянська центральна районна лікарня". Відповідно до зазначеної довідки КНП "Рокитнянська центральна районна лікарня" нараховувалась заробітна плата [PERSON] з січня до квітня 2020 року включно та зазначено розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб, згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за вказаний період. 29 квітня 2021 року представником відповідача подано до суду заяву, відповідно до якої він просить суд розглядати зазначену цивільну справу у відсутності представника відповідача. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі з мотивів, викладених у його заяві від 06 квітня 2021 року. Представником позивача 25 травня 2021 року подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи довідки № 55 від 18 травня 2021 року, виданої ТОВ "Арт Дженетікс", відповідно до якої [PERSON] з 01 жовтня 2020 року і до дня надання довідки працює лікарем акушером-гінекологом згідно до штатного розпису підприємства. Крім того, представником позивача приєднано до матеріалів справи копію заяви [PERSON] про прийняття її на посаду акушера-гінеколога за основним місцем роботи з окладом згідно до штатного розпису з 01 жовтня 2020 року та копію наказу № 18К від 01 жовтня 2020 року про прийняття [PERSON] на згадану посаду підприємства. Також представником позивача заявлено клопотання про продовження розгляду справи за відсутності позивача та її представника. В клопотанні також зазначено, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи наступні обставини справи. [PERSON] у 2017 році закінчила Вінницький національний медичний університет імені М.І. Пирогова та здобула квалафікацію: ступінь вищої освіти - спеціаліст, спеціальність "Лікувальна справа", професійна кваліфікація - лікар. Це підтверджується дипломом спеціаліста [NUMBER] від 24 червня 2017 року. 30 березня 2017 року [PERSON] , директором Департаменту управління персоналом та кадрової політики Міністерства охорони здоров`я України видано направлення на роботу № 62. Відповідно до зазначеного направлення [PERSON] направляється у розпорядження Рокитнянської ЦРЛ, Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації для роботи на посаді лікаря-невропатолога, дата прибуття 01 серпня 2017 року. Відповідно до інформації, наданої КМЗ РРРКО "Рокитнянська ценртральна районна лікарня" № 1291 від 24 липня 2017 року директору Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, [PERSON] неможливо зарахувати в інтернатуру за спеціальністю "Неврологія" у зв`язку з відсутністю вакантних посад лікаря-невролога у закладі. Заявка на посаду лікаря-невролога не подавалась більше 10 років. Директором Департаменту управління персоналом та кадрової політики Міністерства охорони здоров`я України від 11 серпня 2017 року № 11.2-10/21538, надано до Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації та Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова лист "Про зміну місця призначення на роботу". Відповідно до зазначеного листа, враховуючи клопотання Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації, за результатами розгляду документів, відповідно до пункту 25 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367, Департамент управління персоналом та кадрової політики Міністерства охорони здоров`я України не заперечує щодо зміни місця призначення на роботу [PERSON] з посади лікаря-невролога Комунального медичного закладу Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнянська центральна районна лікарня" на посаду лікаря-акушера-гінеколога цієї ж лікарні. Відповідно до наказу директора Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації № 283-н від 22 серпня 2017 року "Про працевлаштування [PERSON] ", остання мала бути зарахована на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності "Акушерство та гінекологія" КМЗ РРР КО "Рокитнянска ЦРЛ" з 01 серпня 2017 року. Оплату проводити на підставі табелів обліку використання робочого часу. Після закінчення інтернатури [PERSON] перевести на посаду лікаря-акушера-гінеколога КМЗ РРР КО "Рокитнянска ЦРЛ" для відпрацювання трьох років. Визначено базою заочної частини інтернатури КЗКОР "Київський обласний центр охорони здоров`я матері і дитини". Позивачкою [PERSON] заяву про зарахування її на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю "Акушерство та гінекологія" з 01 вересня 2017 року подано на ім`я виконуючої обов`язки головного лікаря КМЗ РРР КО "Рокитнянска ЦРЛ" Жарко В.П. 31 серпня 2017 року. На підставі зазначеної заяви та наказу директора Департаменту охорони здоров`я Київської обласної державної адміністрації № 283-н від 22 серпня 2017 року "Про працевлаштування [PERSON] ", виконуючою обов`язки головного лікаря КМЗ РРР КО "Рокитнянска ЦРЛ" Жарко В.П. видано наказ № 78 від 01 вересня 2017 року "Про зарахування на посаду". Відповідно до цього наказу [PERSON] зараховано на посаду лікаря-інтерна з акушерства та гінекології з 01 вересня 2017 року. Окрім того, між Комунальним медичним закладом Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнянська центральна районна лікарня" в особі виконуючої обов`язки головного лікаря [PERSON] та лікарем-інтерном з акушерства та гінекології [PERSON] було укладено угоду № 1 від 01 вересня 2017 року "Про відпрацювання в КМЗ "Рокитнянська ЦРЛ" після закінчення навчання в інтернатурі", відповідно до якого [PERSON] мала відпрацювати за спеціальністю в КМЗ "Рокитнянська ЦРЛ" не менше 3 років після закінчення навчання в інтернатурі. Цією угодою також передбачено, що у разі не відпрацювання трьохрічного терміну (звільнення за власним бажанням або з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни) лікар-інтерн зобов`язується відшкодувати до місцевого бюджету вартість навчання в установленому порядку. 19 травня 2020 року лікарем-інтерном за спеціальністю "Акушенство та гінекологія" [PERSON] на ім`я директора КНП "Рокитнянська ЦРЛ" Ігнатьєва С.Л. написано заяву про припинення виплати їй заробітної плати до вирішення питання щодо оплати праці лікарям-інтернам у зв`язку з переходом на фінансування через Національну службу здоров`я України, що передбачено вимогами Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення" та "Положенням про "Національну службу здоров`я України". До керівництва КНП "Рокитнянська ЦРЛ" претензій не має. Просить виплатити належну їй заробітну плату після надходження коштів до бюджету. 20 липня 2020 року лікарем-інтерном за спеціальністю "Акушенство та гінекологія" [PERSON] на ім`я директора КНП "Рокитнянська ЦРЛ" Ігнатьєва С.Л. написано заяву про звільнення її із займаної посади за власним бажанням з 31 липня 2020 року. На підставі зазначеної заяви директором Комунального некомерційного підприємства Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнянська центральна районна лікарня" Ігнатьєвим С.Л. видано наказ № 64 від 22 липня 2020 року "Про звільнення з посади". Згідно з вказаним наказом, лікаря-інтерна за спеціальністю "Акушерство та гінекологія" [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням, згідно зі статтею 38 КЗпП України з 31 липня 2020 року. Відповідно до довідки № 55 від 18 травня 2021 року, виданої ТОВ "Арт Дженетікс", [PERSON] з 01 жовтня 2020 року і до дня надання довідки, працює лікарем акушером-гінекологом згідно до штатного розпису підприємства. Факт працевлаштування позивачки на ТОВ "Арт Дженетікс" також підтверджується копією наказу № 18К від 01 жовтня 2020 року про прийняття [PERSON] на посаду акушера-гінеколога підприємства та копією її заяви про прийняття на посаду акушера-гінеколога за основним місцем роботи з окладом згідно до штатного розпису з 01 жовтня 2020 року, поданою на ім`я директора ТОВ "Арт Дженетікс" [PERSON] 01 жовтня 2020 року. Відповідно до довідки № 32 від 10 листопада 2020 року про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виданої [PERSON] КНП "Рокитнянська центральна районна лікарня", останній нараховувалась заробітна плата з січня місяця до квітня місяця 2020 року включно та зазначено розмір єдиного внеску для відповідної категорії застрахованих осіб, згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за вказаний період. Всього, відповідно до зазначеної довідки, [PERSON] було нараховано 12075,24 гривні. Згідно до копії виписки по картці/рахунку, належному [PERSON] , [INFO] на її рахунок від КНП "Рокитнянська центральна районна лікарня" надійшли кошти у сумі 14386,74 гривень як заробітна плата. Також судом встановлено, що відповідно до рішення сесії Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області №80 від 05 лютого 2021 року "Про зміну засновника, найменування та затвердження статуту комунального некомерційного підприємства Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області "Рокитнянська багатопрофільна лікарня" в новій редакції", змінено засновника та найменування відповідача. Зокрема, змінено засновника Комунального некомерційного підприємства Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнянська центральна районна лікарня" шляхом виключення засновника Рокитнянську районну раду Київської області та включення засновником Рокитнянську селищну раду Білоцерківського району Київської області. Крім того, змінено найменування комунального підприємства - з Комунального некомерційного підприємства Рокитнянської районної ради Київської області "Рокитнянська центральна районна лікарня" на Комунальне некомерційне підприємство Рокитнянської селищної ради Білоцерківського району Київської області "Рокитнянська багатопрофільна лікарня". Заслухавши думку позивачки, її представника, дослідивши матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що заявлений позов про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника ( статті 38, 39). Згідно зі статтею 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 6 листопада 1992 року, по справах про звільнення за статтею 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП України). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою. Тобто, навіть у разі подання заяви про звільнення за власним бажанням, законодавець передбачив можливість працівника відкликати цю заяву до закінчення строку попередження. Саме таким чином у даному випадку реалізується захист права особи на працю. Вказана обставина свідчить про те, що власник або уповноважений ним орган зобов`язані вирішити питання про звільнення працівника з обов`язковим дотриманням двотижневого строку попередження, якщо відсутні причини для розірвання трудового договору раніше цього строку. Власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі ним заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить. Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Нормами статті 22 КЗпП України та статті 43 Конституції України забороняється будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладанні, зміні та припиненні трудового договору. Право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, передбачено частиною 1 статті 38 КЗпП України та не вирішення питання про звільнення працівника з посади є порушенням її права щодо вільного вибору праці. Натомість заяву про звільнення позивач подала 20.07.2020, якою просила звільнити її з роботи 31.07.2020 та у вказаний перід мала право подати заяву про відкликання заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, натомість [PERSON] протягом 11 днів роботи з часу зверненням із заявою про звільнення, залишила роботу, та по закінченню її останнього робочого дня, забрала у кадровій службі підприємства свою, належним чином оформлену, трудову книжку. Що вказує на те, що позивачкою заява про звільнення була написана обдумано та свідомо. Окрім того судом встановлено, що заява про звільнення з роботи [PERSON] від 20.07.2020 не містить жодного посилання позивачки на неможливість продовжувати роботу у вказаній організації, а звільнення зумовлене невиплатою заробітної плати та відмовою в переведенні з лікаря-інтерна на посаду лікаря-акушера -гінеколога. Про бажання розірвати трудові відносини з Комунальним некомерційним\~підприємством Рокитнянської\~районної ради\~Київської області\~"Рокитнянська\~центральна районна\~лікарня"свідчить послідовність її дій. Зокрема те, що заява про звільнення написана позивачкою після одержання сертифіката лікаря-спеціаліста №00679, виданого Національною медичною академією післядипломної освіти імені П.Л.Шупика 26 червня 2020 року. Відповідно до зазначеного сертифіката, [PERSON] присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю "Акушерство та гінекологія". Посилання [PERSON] на те, що заява про звільнення написана з примусу, який виразився у не виплаті заробітної плати та не переведенні з посади лікаря-інтерна на посаду лікаря-акушера, під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження. Так, згідно з вимогами чинного законодавства, будь яке кадрове переміщення можливе виключно за заявою особи, написаною особисто. Будь якого підтвердження подання адміністрації лікувального закладу заяви про переведення її з посади лікаря-інтерна на посаду лікаря-акушера-гінеколога позивачка та її представник суду не надали. Також не надано суду доказів, що позивачці адміністрацією лікувального закладу було відмовлено у її переведенні на посаду лікаря-акушера-гінеколога. Не виплата заробітної плати позивачці як лікарю-інтерну як форма примусу для спонукання до звільнення також судом оцінюється критично, оскільки факт невиплати заробітної плати позивачка не оскаржувала ні під час своєї роботи ні після звільнення. Крім того, відповідно до пункту 4 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення", з 1 квітня 2020 року реалізація державних гарантій медичного обслуговування населення за програмою медичних гарантій здійснюється відповідно до цього Закону для всіх видів медичної допомоги. Основним нормативним документом, який визначає порядок проходження інтернатури, є Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти IIIIV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затверджене наказом МОЗ від 19.09.1996 № 291 (далі Положення № 291). Пунктом 1.1 Положення № 291 передбачено, що спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників усіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти, медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюють кваліфікацію лікаря (провізора)-спеціаліста певного фаху. Таким чином, лише після інтернатури особа зможе працювати на посаді лікаря. Крім того, слід відмітити, що відповідно до вимог статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Частиною 1 статтй 175 ЦПК України передбачено, що позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування у позовній заяві. Відповідно до вимог частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява має містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. При викладенні обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у позовній заяві [PERSON] не зазначає про здійснення примусу на неї зі сторони адміністрації лікувального закладу та не надає відповідних доказів здійснення примусу. Одним із видів заяви по суті справи є відзив на позовну заяву у якому відповідач викладає заперечення проти позову. Статтею 178 ЦПК України передбачено, що відзив повинен містити обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується та заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Оскільки у позовній заяві не було зазначено про тиск чи інші негативні прояви керівництва лікувального закладу по відношенню до [PERSON] то у відзиві, наданому відповідачем вказаному факту не надано будь-якої оцінки та його не заперечено. На всі інші позовні вимоги надано обгрунтовані заперечення. Відповідно до статті 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності. Згідно зі статтею 22 КЗпП України, відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. В статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. З приводу стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити, що відповідно до вимог статті 235 КЗпП України рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу. Оскільки під час судового розгляду факт незаконного звільнення [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами то вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає. Частиною 1 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до частини 5 зазначеної статті обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовна заява є необґрунтованою, не підтвердженою доказами та не підлягає до задоволення. Згідно із вимогами частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 2 статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed