Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення відповідача (1) батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а відповідача (2) відносно [PERSON], [INFO], а також стягнення з відповідача (2) аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 500,00 грн. щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач (1) є матір'ю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відомості про батька яких зазначено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Також відповідачі по справі є батьками [PERSON]. На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.02.2016 року у відповідача (1) було відібрано її дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без позбавлення батьківських прав та відібрано від відповідача (2) [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.12.2016 року було стягнуто з відповідача (1) аліменти в розмірі по 100,00 грн. на кожну дитину. Розпорядженням голови Мукачівської районної державної адміністрації від 28.03.2016 року № 155 дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей влаштовано до Чинадіївського ДНЗ (дитячого будинку). Відповідно до висновку від 11.10.2018 року № 02-26/832 визнано доцільним позбавлення відповідачів батьківських прав. Представник позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задоволити. Відповідач (1) в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідач (2) в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. Відповідач (1) є матір'ю дітей [PERSON], [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], а.с. 9), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], а.с. 7), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], а.с. 8), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], а.с. 10). Відомості про батька [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в актовий запис про народження дітей, внесені на підставі статті 135 Сімейного кодексу України, що стверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а.с23, 24, 25, 26). Відповідачі (1) та (2) є батьками [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]а.с. 11). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2016 року у відповідача (1) було відібрано її дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без позбавлення батьківських прав та відібрано від відповідача (2) [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с. 15-16). На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.12.2016 року стягнуто з [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі по 100,00 гривень щомісячно на утримання дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 17). На підставі розпорядження голови Мукачвіської районної державної адміністрації від 28.03.2016 року №155 дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 18). Дітей направлено до Чинадіївського дошкільного навчального закладу дитячого будинку інтернатного типу (а.с. 19, 20, 21, 22). [PERSON], [INFO] вибула 31.08.2018 року на подальше навчання до Мукачівського гуманітарно-педагогічного коледжу МДУ (а.с. 14). Згідно з даними відповіді Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячий будинок) інтернатного типу Закарпатської обласної ради від 03.09.2018 року № 379-05 батьки часто відвідують дітей, однак ці відвідування не є підставою вважати, що батьки піклуються про дітей, беруть участь у їх вихованні та виконують свої батьківські обов'язки. Адміністрація закладу вважає, що батьками не усунуті підстави через які дітей відібрано (а.с. 13). Орган опіки та піклування Мукачівської районної держаної адміністрації надав висновок від 11.10.2018 року №02-26/832 (а.с. 6) про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей. Оцінюючи вищевказані обставини справи у їх сукупності та взаємозв'язку суд також враховує наступне. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов'язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 8 Конвенції передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб». Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 7 грудня 2006 року за результатами розгляду справи «Хант проти України» (Заява N 31111/04) (п.п. 54-55) зазначив, що: «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір'ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина». В іншому своєму рішенні від 18 грудня 2008 року (справа «Савіни проти України», Заява №39948/06, п.п. 47, 48) Європейський суд з прав людини вказав на те, що: «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). З метою виконання вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, Верховний Суд України, у відповідному листі адресованому головам загальних апеляційних судів України, звернув увагу на встановлені Європейським судом обставини, а саме відносно того, що при розгляді справ, які стосуються дітей необхідно аналізувати причини незадовільного виховання дітей, та з чим це пов'язано, чи з недостатністю фінансів, чи з батьківськими якостями певних осіб. Суди повинні брати до уваги спроби заявників покращити свій фінансовий стан та пересвідчитись у безальтернативності тих чи інших заходів. В будь - якому випадку, при вирішенні таких питань необхідно надати самим дітям можливість висловити свою думку, коли цього вимагають обставини. Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, також слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В свою чергу, в Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно з приписами п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до правових положень, які містяться в ст.ст. 8, 12 (ч. 6) Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Приписами ст.ст. 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановленні рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2016 року обставини щодо незадовільних умов проживання дітей разом з відповідачем (1), факт скоєння насильства в сім'ї стосовно неповнолітньої [PERSON] з боку відповідача (1), а також негативна характеристика [PERSON] належними та допустимими доказами не спростована. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам чинного законодавства, суд виходить з того, що фактичними даними по справі належним чином підтверджено обставини щодо ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей. Відповідачі не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні. Доказів, які б спростовували зазначений висновок суду, матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано. При ухваленні рішення в даній справі суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки матеріали справи містять належні та достатні доказові матеріали, які достовірно та безпосередньо підтверджують вказані в позові дані щодо ухилення відповідачів від виховання своїх дітей. На підставі наведеного та

Outcome: approved