Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до СВК "Андріївський" за участю третьої особи відділу Держземагентства у Хорольському районі Полтавської області про визнання договору оренди землі недійсним, вказала, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 949597, вона є власником земельної ділянки площею 4,0350 га ріллі, для сільськогосподарського використання, яка розташована на території Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Позивач зазначає, що 06.12.2010 року між нею та СВК «Андріївський» на вказану вище земельну ділянку укладено договір оренди землі та в цей же день підписано сторонами Акт про передачу та прийом земельної ділянки. Спірний договір зареєстрований у відділі Держземагентства у Хорольському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 27.12.2012 року № 5324880004005880. Як зазначає позивач, в спірному договорі відсутні такі істотні умови, передбачені ч.1 ст. 15 ЗУ "Про оренду землі", а саме: - об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) (згідно абзацу 2 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»); - строк дії договору оренди (згідно абзацу 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»); - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату(згідно абзацу 4 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»); - умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду (згідно абзацу 5 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»); - умови збереження стану об'єкта оренди (згідно абзацу 6 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»); - умови і строки передачі земельної ділянки (згідно абзацу 7 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»); - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві (згідно абзацу 8 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»). - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки (згідно абзацу 12 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі»). [PERSON] зазначає, що підписаний нею договір взагалі не містить перших 25 пунктів, які передбачені Типовим договором оренди землі затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. N 220. Аркуш, на якому надруковані вище зазначені пункти, як вказує позивач, надавався їй відповідачем пізніше - вже після державної реєстрації договору. Крім того, на наданому аркуші умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки знаходиться в розділі «Умови повернення земельної ділянки», тому не несуть юридичного навантаження передбаченого Законом України «Про оренду землі» та Земельного кодексу України. Не прописані умови збереження стану об'єкта оренди, а саме : - умови збереження стану землі визначені ст.36 Закону України «Про охорону земель» від 19.06.2003 року та Земельним кодексом України : це збереження родючості грунтів, максимально можливе запобігання втрат і виснаження сільськогосподарських земель, та інші заходи (у тому числі й дотримання протиерозійної організації території). Позивач вказує, що відповідач не ознайомив її із станом земельної ділянки, яку збирається взяти в оренду, та не погодив проект протиерозійної організації території. Крім того договором не врегульовано, як в подальшому має використовуватися орендована ділянка, які добрива та гербіциди допускається вносити чи не вносити, яка кількість органічних поживних речовин для відновлення земельної ділянки повинна бути внесена, та яка сівозміна проводитиметься на використовуваній земельній ділянці, як оброблятиметься ділянка та чи має ця ділянка певний час перебувати під паром. Позивач прохала визнати спірний договір оренди землі недійсним, так як в ньому відсутні істотні умови, що у відповідності до ст. 15 Закону є підставою для визнання недійсним договору оренди землі. В судове засідання позивач [PERSON], нез»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позов підтримує повністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, прохав його задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, прохав його задовольнити. Представник відповідача СВК "Андріївський" Денисенко А.С. позов не визнала та вказала, що не має підстав для визнання вказаного договору оренди землі недійсним, просила відмовити в його задоволенні. В судове засідання представник третьої особи Відділу Держкомагенства в Хорольському районі нез»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, з»ясувавши позицію третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у позові [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В ст. 10 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Земельним кодексом України та договорами. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 949597, позивач є власником земельної ділянки площею 4,0350 га ріллі, для сільськогосподарського використання, яка розташована на території Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Згідно з договором оренди землі від 01.01.2012 року позивач, з одного боку, та СВК "Андріївський" в особі голови СВК Підгорного Миколи Івановича, який діяв на підставі статуту кооперативу, з другого, уклали цей договір, відповідно до якого позивач передав в оренду СВК "Андріївський" Хорольського району Полтавської області в оренду земельну ділянку площею 4,0350 гектарів, яка знаходиться в с. Андріївка Хорольського району Полтавської області та належить позивачу на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 949597. Договір укладено на 7 років та зареєстровано у Відділі Держкомзему у Хорольському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.12.2012 року № 5324880004005880. Відповідно до ст.20 Закону України "Про оренду землі" і ч.1 ст.210 ЦК України, договір оренди землі підлягає державній реєстрації і вважається укладеним з моменту такої реєстрації. Згідно ст.93 ЗК України та ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає державній реєстрації є укладеним з моменту його державної реєстрації. Як визначено статтею 93 ЗК України і ст.792 ЦК України, відносини пов'язані з орендою землі, регулюються законом. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою ст.15 Закону України "Про оренду землі" установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Із змісту укладеного договору оренди землі випливає, що його сторонами оговорено питання щодо збереження стану об'єкту оренди, оскільки в пункті 17 Договору оренди землі зазначено у якості цієї умови -дотримання вимог протиерозійної організації території. Крім того п. 21 Договору визначеного після припинення дії договору, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду, а пунктом 31 Договору передбачено, що орендар зобов'язаний виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження в обсязі, передбаченому законом та цим договором, дотримуватися режиму природоохоронного використання земель. Тобто в договорі існують конкретизовані сторонами умови збереження стану об'єкту оренди. Отже, орендар взяв на себе обов'язок зберегти земельну ділянку і не допускати погіршення стану об'єкта оренди та дотримуватися вимог протиерозійної організації території та режиму природоохоронного використання земель. Із матеріалів справи вбачається, що сторони в належній формі уклали договір, дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору і умови договору сторони погодили підписами. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.12.2013 року (справа №6-94цс13), у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв»язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 06.10.1998 року «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з»ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. Судом встановлено, що сторони виконували договір так як позивач протягом 2011-2013 років отримувала орендну плату, що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 39-53) і не заперечувалося представниками позивача в судовому засіданні та не мала заперечень щодо умов укладеного договору. Суд вважає, що наведені у позовній заяві обгрунтування позовних вимог, є формальними та несуттєвими і фактично не порушують права позивача. За результатами розгляду даної цивільної справи факту порушення прав позивача не встановлено, позивач посилається на формальне порушення закону, отже в суду немає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed