Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Агро" (далі відповідач) про розірвання договорів оренди землі та стягнення орендної плати, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29.12.2012 року між ними та відповідачем, були укладені договори оренди землі, які були зареєстровані в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Первомайському районі про, що у державному реєстрі вчинено записи № 482548404004377 та № 482548404003863. Згідно вказаних договорів оренди, вони передали відповідачу у строкове платне користування земельні ділянки, загальною площею 1,9910 га, та 1,9910 га, які належать їм на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 990131 та ЯК №990129. Однак, відповідачем в порушення умов договорів оренди землі з 2015 року не виконуються умови договорів, а саме не сплачується орендна плата, що в свою чергу є систематичним та суттєвим порушенням договорів оренди землі, які є аутентичними. З 2015 року вони неодноразово в усній формі звертались до відповідача з вимогою про оплату орендної плати за 2015-2018 роки, а 01.08.2018 року звернулись з письмовою вимогою про виплату орендної плати, але ані відповіді ані орендної плати сплачено не було. Таким чином, заборгованість відповідача по орендній платі за договором оренди землі по кадастровому № 4825484000:02:000:0159 в період 2015-2018 року становить: 5700,15грн. Заборгованість Відповідача по орендній платі за договором оренди землі по кадастровому №4825484000:02:000:0163 в період 2015-2018 року становить: 5204,49 грн., в зв`язку з чим вони вимушені звернутись до суду з наданим позовом. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Манжос І.М. підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ "Партнер-Агро" адвокат Валешинська О.С. в судовому засіданні заперечувала проти позову мотивуючи тим, що позивачами не наведено обґрунтованого розрахунку заборгованості по орендній платі за 2015-2018 р.р., із зазначенням порядку розрахунку орендної плати, що на її думку є підставою для залишення даного позову без руху. Крім того, посилання позивачів на систематичність та суттєвість невиконання умов договорів орендарем не відповідають дійсним обставинам, оскільки позивачі отримували орендну плату в 2015 та 2016 роках, про що свідчать їх особисті підписи у відомостях на виплату грошей № 5 від 10.12.2015 року та № 6 від 30.12.2016 року. Пунктом 9 договорів оренди передбачено наступне: «Визначена цим договором орендна плата становить платіж, який орендар вносить Орендодавцеві за кожний рік фактичного користування земельною ділянкою. Орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 5 (п`ять) % від нормативної грошової оцінки, що становить 1900,05 грн.». Пунктом 10 договорів оренди передбачений порядок обчислення орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі. В пункті 11 договорів оренди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем за фактичний термін оренди землі не пізніше 31 грудня кожного року користування. ТОВ «Партнер - Агро» було позбавлене можливості обробляти орендовані земельні ділянки протягом значного періоду, в зв`язку з чим здійснило всі можливі заходи щодо захисту свого права користування землею та прав власників землі. Так, 28.08.2015 року було виконано рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.08.2013 у справі № 915/1111/13 та повернуто самовільно зайняті земельні ділянки площею 1520, 1737 га. з незаконного володіння ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у законне володіння орендаря - ТОВ «Партнер - Агро», зокрема й ділянки позивачів. 04.07.2013 року господарський суд Миколаївської області у справі №915/1125/13 за позовом орендаря - ТОВ "Партнер-Агро" до ТОВ "Агрофірма Корнацьких" про стягнення шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, прийняв ухвалу про забезпечення позову, якою заборонив ТОВ "Агрофірма Корнацьких" вчиняти будь-які дії на земельних ділянках, які орендуються ТОВ "Партнер-Агро" і розташовані біля с. Чаусове Друге Первомайського району Миколаївської області. Вказана ухвала була виконана у примусовому порядку державним виконавцем ВДВС Первомайського МУЮ 24.02.2014 року. Однак, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не припинила свою протиправну діяльність та самовільно займала земельні ділянки в тому числі й позивачів протягом 2017-2019 років, що підтверджується матеріалами перевірок Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, зокрема: актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 20.06.2017 № 239/92-17-ДК/293/АП/09/01/-17, складеним державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лемешко Т.В. з додатками (план - схема земельної ділянки); актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 30.05.2018 № 185-ДК/362/АП/09/01/-18, складеним державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лемешко Т.В. з додатками (план - схема земельної ділянки); актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 27.09.2018 № 531-ДКУ1129/АП/09/01/-18, складеним державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Буймер В.В. з додатками (план - схема земельної ділянки). Також правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 197-1 КК України - самовільне зайняття земельної ділянки у 2017- 2018 роках, в кримінальних провадженнях № 12017150110001559, 12018150110000797, до яких об`єднана безліч заяв про злочини як орендаря - ТОВ «Партнер - Агро» так і власників земельних ділянок. Згідно з частиною шостої статті 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. На її думку, ТОВ «Партнер - Агро» в силу закону звільняється від обов`язку сплати орендної плати за весь час самовільного зайняття земельних ділянок позивачів, протягом якого законний орендар не мав змоги користуватись землею через обставини, за які останній не відповідає, не мав змоги отримувати з цього дохід, а відповідно й сплачувати орендну плату за використання землі. Така законодавчо закріплена позиція узгоджується й з положеннями договорів оренди, де обов`язок оплати орендної плати залежить від фактичного користування землею орендаря, а також викладена в постанові Верховного Суду від 11.03.2019 у справі № 469/911/15-ц, яка є обов`язковою для застосування судами при розгляді аналогічних справ. Отже, оскільки позивачами не доведено систематичного невиконання відповідачем умов договорів оренди, тому в задоволенні позову просила відмовити. Аналогічні заперечення проти позову [PERSON] виклала у письмову відзиві з додатками, що надійшов до суду 30.08.2019 року. Вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.12.2012 року між позивачами та ТОВ «Партнер - Агро», було укладено договори оренди землі, за № 482548404004377 та № 482548404003863, площами по 1,991 га, строком на 20 років, за якими відповідач зобов`язався сплачувати позивачам як орендарям орендну плату, у розмірі 1900,05 грн. та відповідно 1734,83 грн. на рік, не пізніше 31 грудня кожного року користування (а.с.13-18). Вказані вище земельні ділянки позивачі - [PERSON] та [PERSON] передали в тимчасове користування ТОВ «Партнер-Агро», згідно актів приймання - передачі об`єкта оренди. Згідно відомостей на виплату грошей, що були додані відповідачем до відзиву, позивачам [PERSON] та [PERSON] за 2015-2016 р.р. була виплачена орендна плата (а.с.33-36). Судом також було встановлено, що в період з 2017-2018 р.н. ТОВ «Партнер-Агро», було позбавлене можливості обробляти земельні ділянки належні позивачам, так як фактично оброблялись іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких», що об`єктивно підтверджується поясненнями представника відповідача. Зазначені обставини в судовому засіданні були підтверджені також доданими до відзиву: ксерокопією рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.08.2013 у справі № 915/1111/13; ксерокопією Постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 року; ксерокопією постанови Вищого господарського суду від 12.05.2014 року; ксерокопією ухвали господарський суд Миколаївської області у справі №915/1125/13 від 04.07.2013 року про забезпечення позову (а.с.46-77), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 26.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, ксерокопією Витягу з ЄРДР від 16.04.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України (а.с.44, 45), ксерокопіями актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`ємом земельної ділянки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.06.2017 року, 30.05.2018 року, 27.09.2018 року (а.с.38-43). Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк, встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно із ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень ст.651 Цивільного кодексу України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі, зокрема є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату. Відповідно до положень статей 24 та 25 Закону України «Про оренду землі», орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. За змістом частини першої статті 32 Закону України Про оренду землі правовим наслідком невиконання орендарем обов`язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, є припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно з п.д ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою, є систематична несплата орендної плати. За змістом ч.1 ст.782 ЦК України, систематичною вважається несплата платежів протягом трьох встановлених строків сплати підряд. Згідно ч.1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Відповідно до ч.6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Згідно п. 42 Договору оренди землі, сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Як вбачається з ксерокопій відомостей на виплату грошей, позивачі у 2015-2016 році отримали орендну плату, що підтверджується їх особистими підписами. У 2017-2018 роках орендна плата позивачам не виплачувалась, оскільки відповідач - ТОВ «Партнер-Агро» не мав змоги користуватись землею, отримувати з цього дохід, а відповідно й сплачувати орендну плату за використання землі, так як земельні ділянки, належні позивачам, фактично оброблялись іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, правові підстави для розірвання договорів оренди та стягнення орендної плати, на які посилається позивач, відсутні. Виходячи з викладеного вище, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю. Оскільки, судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача на користь позивачів понесених ними судових витрат.

Outcome: dismissed