Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її баба - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема і 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в [ADDRESS] . Вказане будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір, який зареєстрований за головою колгоспного двору [PERSON] Вона ( [PERSON] ) є онукою померлої [PERSON] та єдиним спадкоємцем її майна, оскільки дочка спадкодавця [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] померла. При цьому вказує, що на день смерті [PERSON] вона ( [PERSON] ) була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючого документа на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . З цих підстав, позивач позбавлена у нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права, тому змушена звернутися до суду із позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №275 виданої 27 лютого 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будиноковолодіння [ADDRESS] с. Застінка належить [PERSON] , [PERSON] . Відповідно із Інформаційною довідкою №274 виданою 27 лютого 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 30 грудня 1990 року та записано у реєстрову книгу №1 за реєстровим №1. Згідно довідки №66 виданої 06 лютого 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON] , станом на 01 липня 1990 року рахується як двір колгоспника. Станом на 01 липня 1990 року зареєстровані: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - онука. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №22 Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та 07 лютого 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно із довідкою №64 виданою 06 лютого 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] разом із нею у житловому будинку були зареєстровані і проживали: [PERSON] - онука. Судом установлено, що позивач [PERSON] є онукою [PERSON] , що підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Позивач [PERSON] народилась [INFO] у с. Красівка, Тернопільського району та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Товстолузькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Із свідоцтва про шлюб батьків позивача серії [NUMBER] виданого 05 вересня 1974 року Тернопільським р/в ЗАГ слідує, що 15 квітня 1969 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . При цьому, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 09 вересня 1974 року Тернопільським райвідділом ЗАГС стверджується, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Як убачається із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, №00022058942 сформованого 07 лютого 2019 року, [PERSON] вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , про що складено актовий запис №9 Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області України від 20 жовтня 1995 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [INFO] померла матір позивача [PERSON] , про що складено актовий запис №23 Товстолузької сільської ради Тернопільського району та 14 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] . Як убачається із матеріалів спадкової справи №15/2019 заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. після померлої [INFO] [PERSON] , позивач [PERSON] 07 лютого 2019 року подала приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. заяву про прийняття спадщини після померлої баби [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. від 07 березня 2019 року за №193/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , зокрема на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. У вказаній постанові зазначено, що, крім позивача [PERSON] інші спадкоємці після смерті [PERSON] у нотаріальну контору не зверталися. 25 лютого 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок, до 1939 року побудови; Б - хлів, до 1939 року побудови; В - господарська будівля, до 1939 року побудови; Пг - погріб, до 1939 року побудови; 1 - огорожа; 2 - ворота. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку складає 54,9 кв.м., житлова площа 36, 0 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи колгоспний двір. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, з огляду на те, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] та членом двору - [PERSON] , отже, кожному із них належало по 1/2 частині вказаного житлового будинку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вказані нормативні положення, норми ЦК УРСР 1963 року застосовуються, якщо спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, однак, якщо спадщини, яка відкрилась, але строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року застосовуються норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Таким чином, на момент відкриття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, тому ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після її смерті. За життя [PERSON] не було складено заповітного розпорядження. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З огляду на вказані норми закону позивач [PERSON] вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема на момент смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] була зареєстрованою та проживала у житловому будинку [ADDRESS] , що стверджується довідкою №64 виданою 06 лютого 2019 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, а також продовжує проживати у вказаному житловому будинку по даний час. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом установлено, що матір позивача [PERSON] , яка є дочкою спадкодавця [PERSON] померла [INFO] . При цьому, матеріали спадкової справи №15/2019 заведеної приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. після померлої [INFO] [PERSON] не містять інформації про наявність інших спадкоємців після померлої [PERSON] . Натомість, у постанові приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. від 07 березня 2019 року за №193/02-31 вказано, що, крім [PERSON] , інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після померлої [INFO] не звертались. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved