Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про зобов`язання ТзОВ «Страхова компанія «Кредо» провести нарахування сум страхового відшкодування та виплатити позивачу визначену суму страхового відшкодування за заявою від 06.07.2020 року про настання страхової події за договором страхування № DNH0NS-183M1HL від 22.04.2018 (електронний поліс добровільного страхування від нещасних випадків) та страхового акту № Z2066PB70000BC від 05.08.2020, та пеню у розмірі 0,01 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.04.2018 року, між сторонами укладено договір добровільного страхового відшкодування від нещасних випадків № DNH0NS-183M1HL, під час дії якого настав страховий випадок. За заявою позивача від 06.07.2020 року відповідач прийняв всі необхідні документи та визнав його страховим, проте відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п.4.1.5 умов страхування до зазначеного договору. Враховуючи, що відповідачем не визначено суму страхового відшкодування, позивач не може самостійно нарахування інших платежів, зокрема інфляційних втрат та пені за умовами договору. Зазначає, що вимога про зобов`язання провести нарахування суми страхового відшкодування та її виплати, є єдиним способом захисту його прав та інтересів. На підставу своїм вимог позивач також подав до суду додаткові пояснення від 17.12.2020 року. Від представника відповідача до суду надійшов відзив від 03.11.2020 р. Проти задоволення позову заперечує у повному обсязі. На підставу свої заперечень зазначає, що оскільки вищезазначені документи надані позивачем, не містять тривалості (строку) лікування у виплаті страхового відшкодування було відмовлено на підставі п.4.1.5 умов страхування по договору, відповідно до якого підставою для відмови страховика у здійсненні страхової виплати є надання страхувальником (застрахованою особою) документів (медичних довідок), що не відповідають вимогам пп.3.3.1, 3.1.2 умов страхування. Представник відповідача зазначає, що у зв`язку з тим, що позивач не виконав обов`язку по наданню документів, у відповідача не настав обов`язок по прийняттю відповідного рішення , вимоги позивача в частині стягнення пені згідно п.1.1.3 умов страхування по договору є неправомірними. Також представник відповідача зазначає, що відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 07.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадженні у справі. Позивач у судове засідання не з`явився. У заяві від 01.12.2020 року та у додаткових поясненнях від 17.12.2020 року, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у письмовому відзиві просив розгляд справи провести за його відсутності, прийняти рішення за наявними матеріалами справи. Згідно з ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно із\~статтею 1 Закону України "Про страхування"\~страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до частини першої\~статті 6 Закону України "Про страхування"\~добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього\~Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про страхування»\~страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до\~статті 9 Закону України «Про страхування», розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Згідно\~ст. 979 ЦК України\~за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За правилами п. 5 ч. 1\~ст. 989 ЦК України\~страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. За приписами\~ст. 991 ЦК України\~страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема, несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Аналіз вищенаведених положень цивільного законодавства України в сфері страхування свідчить про те, що вони спрямовані на захист майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 19 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з урахуванням змісту\~статті 979 ЦК України\~та\~статті 16 Закону України «Про страхування»\~у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. 22.04.2018 року між [PERSON] та Відповідачем укладений Договір (поліс) добровільного страхування віл нещасних випадків № DNH0NS-183M1HL. Застрахованою особою за договором є [PERSON] [INFO] . Страхова сума склала 125000.00 грн. [PERSON] 06.07.2020 року подано відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування на підставі події 05.07.2020 року та додано до заяви виписку 3353 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативний висновок лікаря від 03.08.2020 року, рентгенівські знімки з описом від 05.07.2020 року. Відповідно до п. 1.2.6. Умов страхування по договору (що є його невід`ємною частиною) Страхувальник зобов`язаний для вирішення питання про здійснення страхової виплати надати Страховику документи, зазначені у п.3.3 умов страхування. Згідно п. 3.3. Умов страхування до договору встановлює обов`язок позивача до заяви про страхову виплату додати зокрема: документи, що підтверджують факт настання страхового випадку (медична картка, виписка з історії хвороби, листок непрацездатності (за наявності), довідка медичного закладу). Згідно п. 7 Загальних умов застосування Таблиці № 1 передбачає, що при переломах і вивихах (підвивихах) кісток, розривах зчленувань (включаючи синдесмози) обов`язковою умовою вживання відповідних статей Таблиці №1 є рентгенологічне підтвердження вказаних пошкоджень. Пунктом 3.3.1. Умов страхування по договору передбачає, що медична довідка (або довідки) повинна містити в собі: ПІБ пацієнта, точний діагноз, дату звернення за медичною допомогою, тривалість лікування: підписана відповідальною особою та завірена печаткою медичного заклад). Листом №06.08.2020/101-Z2066PB70000BC від 06.08.2020 відповідач повідомив позивача про те, що його заяву від 06.07.2020 про настання страхової події за договором страхування розглянуто та у відповідність зі страховим актом № Z2066PB70000BC від 05.08.2020 та прийнято рішення про відмову у відшкодуванні. Описану позивачем подію кваліфіковано як травматичне ушкодження. З страхового акту № Z2066PB70000BC від 05.08.2020 року встановлено, що подія яка відбулася 05.07.2020 року кваліфікована як травматичні ушкодження. На підставі п.4.1.5 умов страхування до договору відмовлено у страховому відшкодуванні. Зокрема зазначено, що надана медична довідка не може служити підтвердженням факту настання страхового випадку. Звертаючись до суду позивач заявив вимогу про зобов`язання ТзОВ «Страхова компанія «Кредо» провести нарахування суми страхового відшкодування та здійснення виплати визначеної суми страхового відшкодування за заявою від 06.07.2020 року про настання страхової події за договором страхування № DNH0NS-183M1HL від 05.08.2020 року, пеню у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення. У додаткових поясненнях від 17.12.2020 року, позивач зазначив, що самостійно здійснити розрахунок суми страхового відшкодування та нарахувати пеню у розмірі 0,01% він не має можливості, з огляду, на те, що у відповідача наявні внутрішні нормативні документи. До письмового відзиву представником відповідача долучено копію Правил страхування (Особливих умов), в яких міститься Таблиця № 1. У відзиві на позов представником відповідача наведено ймовірний розмір страхового відшкодування. Відповідно\~до ст.17\~ЗУ «Про\~страхування» Правила\~страхування розробляються\~страховиком для\~кожного виду\~страхування окремо\~і підлягають\~реєстрації в\~Уповноваженому органі\~при видачі\~ліцензії на\~право здійснення\~відповідного виду\~страхування. Правила страхування повинні містити зокрема- особливі умови. Додатоком № 1 Додатку № 4 до Правил страхування, у примітках пункту 6.1.2. договору страхування визначено, що повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначено в Таблиці №1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам" Додатку №1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування. Страхові виплати здійснюються виключно за ушкодження здоров`я внаслідок травм, що позначені у Таблиці № 1, а перелік ушкоджень здоров`я зазначеної таблиці внаслідок нещасного випадку є вичерпним, а розміри страхового відшкодування є фіксованими та складають певний відсоток від страхової су ми за відповідне ушкодження здоров`я. Діюче процесуальне законодавство, з урахуванням\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~зазначає, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема\~статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, як про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем, не можна вважати належним способом захисту у розумінні\~ст.16 ЦК України. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки наведено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не поновить можливе порушене право позивача. Між тим, відмова у задоволенні позову саме з цих підстав, не позбавляє позивача права звернутися в суд з позовом про захист свого порушеного права в інший спосіб. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі\~Закону України «Про судовий збір»\~. За таких підстав, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.6\~ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсовати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed