Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

28.01.2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року, в розмір 6936,52 Доларів США, що становить еквівалент 89828 грн. 05 коп. 18.03.2015 року [PERSON] та [PERSON] до суду подано зустрічну позовну заяву, в якій вони просять визнати недійсним додаток №1 до Додаткової угоди №1 від 22 липня 2010 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] та додаток №1 до Додаткової угоди №2 від 31 березня 2011 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON]. 23.03.2015 року ухвалою суду вимоги за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до ПАТ "КБ"Надра" про визнання недійсним додатку № 1 до Додаткової угоди від 22.07.2010 року та додатку № 1 до Додаткової угоди № 2 від 31.03.2011 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року - об'єднати в одне провадження та прийняти до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ "КБ "Надра" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Костопільського районного суду від 18 травня 2015 року позовну заяву ПАТ "КБ "Надра" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України було залишено без розгляду. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що додаток №1 до Додаткової угоди №1 від 22 липня 2010 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року та додаток №1 до Додаткової угоди №2 від 31 березня 2011 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року були укладені внаслідок здійснення ПАТ "КБ "Надра" нечесної підприємницької діяльності (обману). В судове засідання [PERSON] не зявилася, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. [PERSON] та представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, на підставах викладених у позові , просили суд позовні вимоги задовольнити, та вказали, що не заперечують стовно винесення заочного рішення по справі. Представник ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи думку позивача та представника позивача, які не заперечували проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача ПАТ «КБ «Надра» про дату та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Суд, заслухавши позицію позивача та представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 07 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №2/0711/06-1Р, відповідно до якого Банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 19000,00 Доларів США (девятнадцяти тисячі доларів США) строком до 06 листопада 2014 року. Відповідно до п. 1.3. даного договору [PERSON] зобовязався сплачувати плату за користування та управління кредитом, яка складається з відсотків за користування кредитом, що розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11 відсотків річних; та плати за управління кредитом, що сплачується Позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які повинен сплатити Позичальник Банку). 22 липня 2010 року Додатковою угодою №1 сторонами було внесено зміни та доповнення до кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року та викладено кредитний договір в новій редакції. Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди №1 від 22.07.2010 року, Позичальник зобовязався сплачувати комісію у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42 % річних від розміру залишку фактичної заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які Позичальник повинен сплатити Банку). Щомісячна сума мінімального необхідного платежу визначається Графіком (Додаток 1 до цього договору). 31 березня 2011 року до кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року Додатковою угодою №2 сторонами було внесено зміни та доповнення та викладено кредитний договір в новій редакції. При цьому в даній угоді залишилися положення що були викладені в Додатковій угоді 1 від 22.07.2010 року: п. 1.1.відповідно о якого Позичальник зобовязався сплачувати комісію у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42 % річних від розміру залишку фактичної заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які Позичальник повинен сплатити Банку). Щомісячна сума мінімального необхідного платежу визначається Графіком (Додаток 1 до цього договору). Дослідивши Додаткові угоди №1 від 22липня 2010 року та №2 від 31 березня 2011 року та додатки №1 до них, судом встановлено, що в додатках №1 до додаткових угод до кредитного договору, Банком комісію за користування кредитними коштами розраховано як 0,42% від залишку фактичної заборгованості за кредитом, в той час відповідно до п. 1.1. додаткової угоди №1 від 22.07.2010 року та Додаткової угоди №2 від 31.03.2011 року, Позичальник зобовязався сплачувати комісію у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42 % річних від розміру залишку фактичної заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які Позичальник повинен сплатити Банку). Таким чином в додатках №1 до додаткових угод №1 від 22липня 2010 року та №2 від 31 березня 2011 року в супереч самим додатковим угодам Банком збільшено місячний розмір плати за управління кредитом в 12 раз. В Додатку №1 до Додаткової угоди №1 від 22 липня 2010 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року в графі «Щомісячна сплата суми кредиту дол.. США» «Всього» остаточна сума кредитних коштів, що підлягає поверненню становить 20208,00 дол. США, в той час, як в п..1.1. Додаткової угоди №1 до кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року визначено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування 19000,00 Доларів США. Фактично [PERSON] отримано від Банку 19000,00 Долароів США. В Додатку №1 до Додаткової угоди №2 від 31 березня 2011 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року в графі «Щомісячна сплата суми кредиту дол.. США» «Всього» остаточна сума кредитних коштів, що підлягає поверненню становить 21477,54 дол. США, в той час, як в п..1.1. Додаткової угоди №2 до кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року визначено, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування 19000,00 Доларів США. Судом встановлено, що додаткові угоди №1 від 22 липня 2010 року, №2 від 31 березня 2011 року та додатки №1 до них складалися представниками банку. Правовідносини з питань щодо позики, кредиту та банківського вкладу врегульовані нормами глави 71 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. При цьому судом враховуються висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) стосовно того, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. З наведених норм законодавства вбачається, що сума наданих Банком кредитних коштів, плати за управління кредитом є істотними умовами кредитного договору і маю бути однозначно в ньому визначені. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Суд прийшов до висновку, що працівники банку ввели [PERSON] в оману щодо відповідності сум коштів визначених в графіках погашення заборгованості по кредиту та процентів додатковим угодам №1 та №2 до кредитного договору від 07.11.2006 року, всупереч самим додатковим угодам №1 та №2 збільшили суму кредитних коштів, що підлягає поверненню з 19000,00 Доларів США до 21477,54 Доларів США (в той час як фактично [PERSON] фактично отримувалося 19000,00 Доларів США кредиту), та розраховано суму щомісячних платежів зі сплати комісії з 0,42 % заборгованості а не 0,42 % річних заборгованості як встановлено додатковими угодами. Відповідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Згідно з п.2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Зважаючи на викладене, додаток №1 до Додаткової угоди №1 від 22 липня 2010 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року та додаток №1 до Додаткової угоди №2 від 31 березня 2011 року до Кредитного договору №2/0711/06-1Р від 07.11.2006 року були укладені внаслідок здійснення ПАТ КБ «Надра» нечесної підприємницької діяльності (обману). Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд рахує за вірне стягнути з ПАТ «КБ Надра» на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved