Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 року, у розмірі 270 708,24 грн. та судові витрати по справі у розмірі 4060 грн. 82 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29 листопада 2012 року між банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2203/135-312, згідно умов якого останній отримав кредит у сум 200 000,00 грн. на строк з 29 листопада 2012 року по 28 листопада 2027 року зі сплатою процентів виходячи з 16,0 % річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено 29 листопада 2012 року договір поруки. Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, [PERSON] не виконав належним чином умови договору і станом на 17.01.2018 року має заборгованість за кредитом у розмірі 270708,24 грн. з яких: заборгованість по кредиту строкова - 132168,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 45812,40 грн.; заборгованість по процентах поточна - 3744,90 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 88982,94 грн., яку просить стягнути з відповідачів. 13 липня 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 185/2346/18 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" задоволені, а саме: стягнуто солідарно з [PERSON] та з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 р. станом на 17.01.2018 р. в загальному розмірі 270 708,24 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 132 168,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 45 812,40 грн.; заборгованість по процентах поточна - 3 744,90 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 88 982,94 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» витрати на судовий збір в сумі 2 030,41 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» витрати на судовий збір в сумі 2 030,41 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасоване, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.11.2019 року на адресу суду від Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідачівзаборгованість за кредитним договором № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 року станом на 30.10.219 року у розмірі 320 478,46 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 107 704,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 70 276,40 грн.; заборгованість по процентах поточна - 2 340,56 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 140 157,50 грн. Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача [PERSON] - адвокатом Хомяком О.П. було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого представник відповідача зазначив, що позов подано з порушенням строків позовної давності, а також позивачем не долучено до матеріалів справи належні та допустимі докази надання та отримання коштів згідно кредитного договору, виконання позивачем встановлених зобов`язань. Наданий банком розрахунок заборгованості не є таким, що надає дійсну змогу перевірити правильність числових значень заявлених до стягнення сум грошових коштів, тому просить суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити на доводах та підставах, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Хомяк О.П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову на доводах та підставах, зазначених у відзиві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29 листопада 2012 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2203/135-312, згідно умов якого останній отримав кредит у сум 200 000,00 грн. на строк з 29 листопада 2012 року по 28 листопада 2027 року зі сплатою процентів виходячи з 16,0 % річних. Відповідно до умов п. 1.1. Кредитного договору, кредит надавався на придбання майнових прав на квартиру у житловому будинку. Відповідно до п. 4.3.1. зазначеного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.2. цього договору цілі. Повернути банку отриманий кредит та сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно до цього договору. Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом. Пункт 1.4.1. кредитного договору передбачає, що за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 16,0% річних. Пунктом 1.4.2. кредитного договору встановлено, що за користування кредитним коштами, що не повернуті у терміни передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 16,0 % річних. Згідно до пункту 3.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», щомісячно з 1-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1112,00 грн. (надалі - плановий платіж), а останній платіж сплачується у сумі 952,00 грн. не пізніше 28 листопада 2027 р. Якщо останній день для сплати планового платежу припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового планового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню. За умовами пункту 3.2. кредитного договору, позичальник повинен щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 28-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього договору, а також у день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», проценти за користування кредитним коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.4. цього договору. Проценти за користування кредитним коштами сплачуються позичальником згідно до умов цього договору та з урахування надання часткової компенсації процентів), зокрема, але не виключно, за рахунок власних коштів у розмірі 3% річних та за рахунок часткової компенсації процентів, внесених одержувачем бюджетних коштів у розмірі 13% річних. Невнесення або несвоєчасне внесення одержувачем бюджетних коштів суми компенсації процентів не впливає на обов`язок позичальника сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами в строки, визначені цим пунктом договору виходячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.4. цього договору. Відповідно до пункту 3.4. кредитного договору встановлено, що у разі ненадходження платежів від позичальника у встановлені цим договором строки суми непогашених у строк платежів визначаються простроченими та наступного банківського дня переносяться на рахунок простроченої заборгованості. Пунктом 3.6. кредитного договору передбачено, що при розрахунку процентів застосовується "факт/факт", коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та у році (365 або 366 днів). Банк виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Крім того, 29 листопада 2012 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки за № 312/135-1. Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, [PERSON] поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору укладеному між кредитором та позичальником. Пунктом 1.2. договору поруки встановлено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до пункту 1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором. Згідно з розрахунком, наданим банком, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором від № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 року станом на 30.10.219 року виникла заборгованість у розмірі 320 478,46 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 107 704,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена - 70 276,40 грн.; заборгованість по процентах поточна - 2 340,56 грн.; заборгованість по процентах прострочена - 140 157,50 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 7.3 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 28 листопада 2027 року (пункти 1.3.1.; 1.3.2.; 3.1. кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 28 числа кожного місяця для основної заборгованості, процентів за користування кредитом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов`язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу. Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, строк позовної давності до частини щомісячних платежів, які повинні бути сплачені з 01.11.2016 року не пропущено, оскільки кредитор звернувся із заявою про збільшення вимог 13.11.2019 року (07.11.2019 року згідно штампу на поштовому конверті), що відповідає висновку, який викладено в ч. 1.4 п.п. 56-64 постанови Верховного Суду № Справа № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Так, згідно до пункту 3.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», щомісячно з 1-го та не пізніше 28-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1112,00 грн. (надалі - плановий платіж), а останній платіж сплачується у сумі 952,00 грн. не пізніше 28 листопада 2027 р. Якщо останній день для сплати планового платежу припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового планового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню. За умовами пункту 3.2. кредитного договору, позичальник повинен щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 28-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього договору, а також у день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», проценти за користування кредитним коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.4. цього договору. Проценти за користування кредитним коштами сплачуються позичальником згідно до умов цього договору та з урахування надання часткової компенсації процентів), зокрема, але не виключно, за рахунок власних коштів у розмірі 3% річних та за рахунок часткової компенсації процентів, внесених одержувачем бюджетних коштів у розмірі 13% річних. Отже, боржник згідно умов кредитного договору за щомісячними платежами, які повинні були бути сплачені з 01.11.2016 року згідно графіку (Додаток 1 до кредитного договору), повинен був сплатити: 62 029,30 грн. - проценти за користування кредитом з 01.11.2016 року по 31.10.2019 року; 40 032,00 грн. - погашення основної суми кредиту з 01.11.2016 року по 31.10.2019 року. Залишок основної суми кредиту складає 107 704,00 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 року складає 209 765,30 грн. Крім того, як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося представником відповідача [PERSON] - адвокатом Хомяком О.П., в ході примусового виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.07.2018 року, яке у подальшому було скасоване, з [PERSON] було стягнуто 10 157,26 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що також підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Оскільки, строк позовної давності до щомісячних платежів, починаючи з 01.11.2016 року не було пропущено, заборгованість у розмірі 199 608,00 грн. (209 765,30 грн. - 10 157,26 грн.) є доведеною та такою, що підлягає стягненню. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Тобто, частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі, що спростовує посилання представника позивача на наявність у Банку права пред`явити вимоги до Поручителя протягом 3 років. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі № 61-5541св18. Позивачем не надано доказів його звернення протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання до поручителя з вимогою про повернення суми боргу, з огляду на що, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимогах в частині стягнення боргу за кредитним договором з [PERSON] . Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 року у розмірі 199 608,00 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 4 807,18 грн., позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 994,12 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial