Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди землі від 05 липня 2006 року, так як він його не підписував. Позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що він в 2006 році не підписував договору, не бачив його та не знав про його укладення. Орендну плату отримував щороку як і всі люди. Віддав землю в оренду в 2000 році за договором укладеним з підприємством "Пік" під керівництвом Пісного. Про новий договір нічого не знав. Хто користується земельною ділянкою на даний час йому не відомо. У відділі земельних ресурсів не був та не підписував договору. Бажає віддати земельну ділянку синові. Просить визнати договір недійсним, оскільки він його не підписував. Представник позивача підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що позивач передав в оренду земельну ділянку Пісному. З 2000 року дана земельна ділянка знаходилася в нього в оренді і позивач отримував орендну плату. В 2012 році син повідомив позивача про те, що в 2006 році було укладено новий договір, вказано строки оренди, розмір орендної плати. З позивачем строки оренди та розмір орендної плати не обговорювалися. Новий договір позивачем не підписувався. Позивач передав землю агрофірмі "Землевласник" під керівництвом Пісного. В новому договорі орендарем вказано СТОВ "Пік". Договір та акт передачі позивач не підписував. Позивач вважав, що отримував орендну плату в Пісного за договором, який було укладено раніше. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що окрім власника земельної ділянки ніхто не може надати документи на укладення договору. Є певний перелік документів, які подаються на реєстрацію. Реєстрація договору відбулася. Один примірник договору зберігається в реєстраційній справі, другий в орендаря, а третій у власника. Надавалися відомості про те, що позивач отримував орендну плату за 2010-2012 роки та зерно з СТОВ "Пік". Якби позивач не надав згоди, то договір та акт прийому-передачі землі не пройшов би державної реєстрації. Договір підписувався в земельному відділі. Договір реєстрував представник СТОВ "Пік", який мав право підписувати договір. Про те, що земельна ділянка знаходилася в оренді у "Землевласника" їй не відомо. І якби земельна ділянка знаходилася в оренді за іншим договором, то вони б не змогли зареєструвати даний договір. З 01 січня кожного року позивач отримував орендну плату, ставив свій підпис у відомості особисто, жодних звернень та скарг від нього не надходило. 03.04.2013 року Пісний вийшов з засновників СТОВ "Пік" і розрахувався з посади директора. Позивачем пропущено строки звернення до суд за захистом своїх прав. А тому, просить застосувати строки позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер 3520555400:02:000:0036, що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю (а.с.14). Встановлено, що 05 липня 2006 року було укладено Типовий договір оренди землі з СТОВ "Пік", який зареєстрований Кіровоградською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" в Державному реєстрі земель 28 листопада 2006 року відповідно за №92 (а.с.12-13, 30-36). Відповідно до акту прийому-передачі земельних ділянок від 05 липня 2006 року передано земельну ділянку відповідачу (а.с.16, 37). Позивач отримував орендну плату (а.с. 38-43, 54-62) Згідно висновку експерта №1583 судово-почеркознавчої експертизи від 23 грудня 2013 року підпис в оригіналі Типового Договору оренди землі від 05 липня 2006 року в Розділі "Реквізити сторін" в графі "Орендодавець" та в оригіналі Акту прийому-передачі земельних ділянок від 05 липня 2006 року в графі "Орендодавець" виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.174-178). Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.» Відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони, відповідно до статті 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що Типовий договір оренди землі від 05 липня 2006 року та акт прийому-передачі земельних ділянок від 05 липня 2006 року, підписаний не позивачем, а іншою особою. Оскільки позивач фактично не підписував договір та не передавав земельну ділянку у користування відповідачу з чого вбачається відсутність його волевиявлення на укладення договору, тому даний договір є недійсним. Представник відповідача в судовому засіданні вказував на те, що позивач отримував орендну плату протягом 2010-2012 років за вказаним договором та ставив власний підпис у відомостях про її отримання, і тим самим не заперечував щодо договірних відносин між сторонами, а тому просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Як було встановлено в судовому засіданні, позивач вважав що оренду плату отримував за договором, укладеним в 2000 році, що підтверджується й матеріалами справи, а саме договором оренди земельної ділянки від 24.02.2000 року, укладеним між позивачем та ТОВ "Агрофірма Землевласник" (а.с. 98). А тому й ставив свій підпис у вищевказаних відомостях. Про наявність договору, укладеного 05 липня 2006 року між ним та відповідачем довідовся лише в 2012 році. А тому, клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним Типового договору оренди землі від 05 липня 2006 року підлягають задоволенню, так як останній його не підписував, не було узгоджено умови договору, тобто не було волевиявлення позивача на його укладення.

Outcome: approved