Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що в липні 2021 року дізнався про накладення арешту на кошти позивача на рахунках банку за постановою приватного виконавця щодо стягнення з нього на підставі виконавчого напису нотаріуса на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 13537,26 грн. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки він не має заборгованості перед стягувачем, стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною. На підставі викладеного, позивач просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Буждиганчук Є.Ю. №6321 від 04.06.2021 року про стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Позов надійшов до суду 09.07.2021 року. 12.07.2021 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, а також вказаною ухвалою витребувані в учасників додаткові докази. 12.07.2021 року за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскарженого в судовому порядку виконавчого документа. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову. Відповідач не забезпечив явку до суду свого представника, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. до суду не з`явився, пояснень на позов не надавав, про час слухання справи повідомлялися рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. від нього на виконання ухвали про витребування доказів надійшли копії витребовуваних документів. Заявлений позивачем в позові в якості третьої особи приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко А.В. до суду не з`явився, пояснень на позов не надавав, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. Оскільки ухвала суду від 12.07.2021 року в частині витребування додаткових доказів виконана не всіма учасниками, суд відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України вирішив здійснити розгляд справи за фактично наявними в ній доказами. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2021 року; копію постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 01.07.2021 року; копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.07.2021 року; копію постанови про арешт коштів боржника від 01.07.2021 року; копію виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. №6321 від 04.06.2021 року; копію заяви про вчинення виконавчого напису від 01.06.2021 року; копію заяви №105388394 від 03.04.2013 року; копію заяви про відкриття поточного рахунку від 19.04.2013 року; копію виписки з рахунку; копію меморіального ордера від 12.04.2021 року; копію списку адресатів), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2013 року між позивачем та ПАТ «Банк Русский Стандрат», правонаступником якого відповідно до відкритих даних ЄДРПОУ є АТ «Банк Форвард» був укладений кредитний договір №105388394, відповідно до умов якого позивач отримав кредит шляхом відкриття кредитного ліміту на платіжній картці, з умовою - сплати процентів в розмірі 49% річних, зі строком дії ліміту, який відповідає строку дії картки. 04.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. за заявою АТ «Банк Форвард» був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 6321 про стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №105388394 від 03.04.2013 року у сумі 12437,26 грн., з яких 8706,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3281,18 грн. - заборгованість за процентами; 450 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів. На підставі виконавчого напису нотаріуса 01.07.2021 року приватним виконавцем було відкрите виконавче провадження та накладений арешт на кошти боржника в банківських установах. Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється Главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.1 пункту 3 Глави 16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачена можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. При цьому, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 в редакції від 29.11.2001 року не передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за кредитними договорами, крім договорів, які були нотаріально посвідченні, що передбачає п.1 Переліку. Натомість в даному випадку суду не надано доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, а складений в простій письмовій формі договір не є тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про що вказано в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 року №757/24703/18-ц. Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.10.2018 року по справі №308/11193/16-ц вказав, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Позиція позивача щодо того, що він не має фінансових зобов`язань перед АТ «Банк Форвард» спростовується заявою №105388394 від 03.04.2013 року та заявою про відкриття поточного рахунку від 19.04.2013 року, відповідно до яких позивач отримала платіжну картку зі встановленням на ній кредитного ліміту від ПАТ «Банк Русский Стандрат», правонаступником якого відповідно до відкритих даних ЄДРПОУ є саме АТ «Банк Форвард». Також позивачем не надані суду достатні та допустимі докази того, що він не має заборгованості за даним кредитним договором. При цьому, до заяви про вчинення виконавчого напису від 01.06.2021 року відповідачем була долучена виписка з рахунка боржника, яка містила лише розміри заборгованості за тілом кредиту, процентами та платою за пропуск мінімальних платежів, проте яка за своєю формою не відповідала п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 04.07.2018 року №75, щодо обов`язкових реквізитів виписки по рахунку, а саме дати здійснення останньої операції по рахунку; сум операції; сум оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Внаслідок цього, неможливо встановити дійсні періоди утворення заявленої заборгованості, при цьому, також не були долучені відомості про строк дії виданої позивачу платіжної картки та про факти пере випуску такої картки з врахуванням того, що за умовами кредитного договору строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Крім того, відповідно до умов кредитного договору проценти за користування кредитом становили 49% річних. Із заяви про видачу виконавчого напису, виписки до неї та самого виконавчого напису слідує, що заборгованість сумі 12437,26 грн., з яких 8706,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3281,18 грн. - заборгованість за процентами; 450 грн. - плата за пропуск мінімальних платежів, утворилась в період з 05.07.2018 року по 04.08.2018 року, тобто протягом 30 днів, натомість 49 % річних за вказаний період від заборгованості за тілом кредиту в сумі 8706,08 грн. має становити 350,63 грн. (8706 грн. х 49% х 30 днів/ 365 днів), але до стягнення були заявлені 3281,18 грн. процентів за кредитним договором, що спростовує те, що стягнення такої заборгованості проводиться за період з 05.07.2018 року по 04.08.2018 року, як це вказано в тексті виконавчого напису. Крім того, у суму боргу, яка підлягає стягненню на підставі виконавчого напису, включена плата за пропуск мінімальних платежів в сумі 450 грн., натомість заява №105388394 від 03.04.2013 року та заява про відкриття поточного рахунку від 19.04.2013 року, шляхом підписання яких був укладений кредитний договір №105388394 від 03.04.2013 року, не містили умов про порядок, підстави та розміри нарахування такої плати. Крім того суду, незважаючи на відповідне витребування додаткових документів судом ухвалою про відкриття провадження, будь-яких доказів того, що кредитор та позичальник підписували інші документи, які становили б частину кредитного договору №105388394 від 03.04.2013 року, не надано, тому, як вказано вище, суд відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України розглядає праву за наявними в ній доказами. Натомість відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). За ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17 оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням вказаного, відсутні підстави вважати, що сторони кредитного договору обумовили розмір, порядок та підстави нарахування плати за пропуск мінімальних платежів, що з врахуванням процитованих вище положень закону та правової позиції Верховного Суду вказує на безпідставність врахування в суму заборгованості за кредитом такої плати. Комплекс описаних вище фактів спростовує безспірність стягнутої за виконавчим написом суми заборгованості. Таким чином, вчиняючи 04.06.2021 року виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що підписані сторонами заява №105388394 від 03.04.2013 року та заява про відкриття поточного рахунку від 19.04.2013 року не містили конкретного порядку, підстав та розмірів нарахування плати за пропуск мінімальних платежів, на те, що розмір процентів за заявлений період очевидно перевищує визначену кредитним договором проценту ставку, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» унеможливлювало вчинення виконавчого напису про стягнення всієї суми боргу та спростовувало безспірність заявленої банком суми заборгованості, а також на те, що внаслідок визнання нечинною постанови КМУ від 26.11.2014 року №662, якою внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, щодо можливості стягнення за кредитними договорами - на час вчинення виконавчого напису не передбачалась можливість стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів заборгованості за кредитними договорами, які не були нотаріально посвідченні при укладенні. За таких обставин, достатніх підстав для вчинення виконавчого напису не було, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Внаслідок задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved