Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, 2) приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Табінський Олег Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказав, що 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, було вчинено виконавчий напис № 2292 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» заборгованості у сумі 22328,49 грн., відповідно до кредитного договору укладеного з АТ «Сбербанк». Однак, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки зазначений виконавчий напис вчинено щодо вимог, які є спірними. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками сторони відповідача, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача. Крім того, зазначав, що дійсно у позивача був борг у сумі 222 328,49 грн. відповідно до укладеного з АТ «Сбербанк» кредитного договору, проте вказана сума заборгованості погашена позивачем в повному обсязі. Враховуючи викладене, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2292, вчинений 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Діаною Гагіківною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» заборгованості у сумі 22328,49 грн., відповідно до кредитного договору укладеного з АТ «Сбербанк» та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен інвест Україна» 8789,05 грн. безпідставно утриманих коштів з заробітної плати [PERSON] за період з 01.01.2021 по 31.07.2021. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 17.08.2021забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Діана Гагіківна, зареєстрованого в реєстрі за № 2292 виданого від 18 грудня 2020, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 64049234, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем. Ухвалою суду від 20.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадженя без повідомленням (виклику) учасників справи. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Діани Гагіківни належним чином завірену копію виконавчого напису виданого 18.12.2020, який зареєстрований в реєстрі за № 2292 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 22328,49 грн. та витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» належним чином завірену копію виконавчого напису виданого 18.12.2020, який зареєстрований в реєстрі за № 2292 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 22328,49 грн. 08.09.2021 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. на виконання ухвали суду від 20.08.2021 надійшли засвідчені копії документів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за реєстровим номером 2292 від 18.12.2020. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 26.08.2021. Відповідач отримав ухвалу та поштове відправлення 30.08.2021. Третя особа - приватний нотаріус Григорян Д.Г. отримав ухвалу та поштове відправлення 30.08.2021. Приватному виконавцю Табінському О.В. ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї було направлено 26.08.2021, однак поштове відправлення повернулося до суду 01.09.2021 не врученим з довідкою «Укрпошти» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до частин 10, 11 ст.128 ЦПК України - судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи, що рекомендований лист надісланий за місцезнаходженням приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського Олега Володимировича, повернувся до суду не вручений з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», виклик було здійснено шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомленні про розгляд справи, клопотань із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не надходило, відповідачем у встановлений судом строк не надано відзиву, тому суд вважає на можливе провести розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 2292, про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 112#00017083036 від 14.01.2013, укладеним з АТ «СБЕРБАНК», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору факторингу № 475/БД06-2/19 від 19.12.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», заборгованості за Кредитним договором № 112#00017083036 від 14.01.2013. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.12.2019 по 06.11.2020. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 22 328,49 грн. Отже, даний виконавчий напис було вчинено на підставі того, що 14.01.2013 між Акціонерним товариством «СБЕРБАНК» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 112#00017083036, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у сумі 15 000,00 грн. 30.06.2021 за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс», приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валянським Олександром Анатолійовичем, відкрито ВП № 65931134 щодо виконання виконавчого напису № 67562 виданого 28.05.2021, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. З наданої до суду приватним нотаріусом Григорян Д.Г. копії документів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості, зареєстрованого у реєстрі 18.12.2020 за реєстровим номером 2292, вбачається, що виконавчий напис вчинено на підставі Кредитного договору № 112#00017083036 від 14.01.2013 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк СБЕРБАНК РОСІЇ» та [PERSON] , додатку № 1 до Кредитного договору - графіку повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, виписки з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором № 112#00017083036 від 14.01.2013 за підписом директора ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», повідомлення про вчинення виконавчого напису направленого [PERSON] від ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» з вимогою у строк не пізніше 06.11.2020 оплатити заборгованість у розмірі 21 828,49 грн., договору факторингу № 475/БД06-2/19 від 19.12.2019 укладеного між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» та Акціонерним товариством «СБЕРБАНК». 08.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським Олегом Володимировичем, при примусовому виконанні виконавчого напису № 2292 виданого 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - [PERSON] . Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір № 112#00017083036 від 14.01.2013 укладений між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк СБЕРБАНК РОСІЇ» та [PERSON] . Позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки зазначений виконавчий напис вчинено щодо вимог, які є спірними. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками сторони відповідача, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача. Крім цього, вказана сума заборгованості погашена ним у повному обсязі. При цьому, як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п.2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса під час вчинення виконавчого напису від 18.12.2020, були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовної вимоги про стягнення безпідставно одержаних відповідачем грошових коштів за виконавчим написом, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Вказаний правовий висновок вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі 201/6498/20, провадження № 61-88св21. Отже, суд встановивши, що судове рішення в частині позовних вимог [PERSON] щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не набрало законної сили, тому підстав для виникнення зобов`язання відповідача щодо повернення майна набутого без достатньої правової підстави відсутні. Таким чином, позовна вимога [PERSON] щодо стягнення з відповідача 8 789,05 грн. безпідставно утриманих із заробітної плати за період з 01.01.2021 по 31.07.2021, не підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення частково. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. за подання позову та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього - 1 362,00 грн. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7 ст.158 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved