Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес», вказуючи, що Розпорядженням Зугреського міського голови №95-л від 08.11.2013р. його було поновлено на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» на умовах Контракту від 29.12.2012р. Розпорядженням Зугреського міського голови №115-л від 23.12.2013р. визнано: 1) таким, що втратило силу розпорядження міського голови від 08.11.2013р. №95-л «Про поновлення на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]; 2) КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» здійснити оплату праці [PERSON] за фактично відпрацьований час на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» з 11.11.2013р. по 23.12.2013р. включно з фонду оплати праці підприємства; 3)виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану відпустку за період роботи на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» з фонду оплати праці підприємства. Тобто, він 23.12.2013р. знову, у другий раз, але в даному випадку на підставі рішення Апеляційного суду Донецької області від 20.12.2013р. звільнений з посади директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес», однак, згідно розпорядження міського голови №117-л від 23.12.2013р., з підстав, передбачених п.8 ст.36 КЗпП України. Позивач зазначає, що відповідач, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, п.2 Розпорядження Зугреського міського голови від 23.12.2013р. №115-л, а також його письмового звернення від 20.01.2014р., затримав до 5 лютого 2014 року, тобто на 35 днів, виплату йому усіх сум, на які він має право при звільненні. Ці порушення, привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків, на відновлення яких йому, з хворим серцем, доводилося і доводиться докладати неймовірні сили та засоби. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку у розмірі 11321,45грн.= 323,47грн. (середньоденна заробітна плата) х 35 днів, а також моральну шкоду у розмірі 5000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] збільшив свої позовні вимоги, зазначивши, що 23.12.2013р. Розпорядженням №116-л Зугреський міський голова Зозуля О.С. постановив виключити з тексту розпорядження міського голови від 12.07.2013р. №60-л «Про звільнення та розірвання контракту з директором Комунального підприємства «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON] посилання на частину 1.1 статті 41 КЗпП України. Розпорядженням Зугреського міського голови №117-л від 23.12.2013р. він був звільнений з посади відповідно п.8 ст.36 КЗпП України. При цьому ні в одному з розпоряджень не визначений порядок виконання умов п.5.4 Контракту, в якому зазначено, що при достроковому розірванні Контракту за незалежними від нього причинами, йому виплачується грошова компенсація з фонду оплати праці підприємства в розмірі 2 місячних посадових окладів. Враховуючи зазначене, позивач просить також стягнути з відповідача на його користь компенсацію за п.5.4 Контракту у розмірі 14360,34грн. = 7180,17грн. (середній заробіток) х 2. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Дубина Г.С., в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, та пояснила, що позивач дійсно працював на підприємстві в якості директора до 23.12.2013р., на підставі Контракту, укладеного з позивачем 29.12.2012р. Йому дійсно затримали виплату усіх грошових сум при звільненні і тільки 5 лютого 2014 року сплатили заробітну плату, однак вимоги позивача, щодо стягнення середнього заробітку вона визнає лише до 22.01.2014р., оскільки позивачу дзвонили і просили його прийти в цей день і отримати заробітну плату, що ним зроблено не було. Представник зазначив, що при нарахуванні позивачу середньої заробітної плати за затримку розрахунку слід виходити із наданих нею довідок №384 та №385 від 11.03.2014р., де середньомісячна та середньоденна заробітна плата позивача за період з 11.11.2013р. по 23.12.2013р. зазначені у розмірі 5227,02грн. та 243,12грн. відповідно, а не з довідки №2062 від 05.08.2013р., де середньомісячна заробітна плата позивача зазначена у розмірі 7180,17грн., оскільки Розпорядженням Зугреського міського голови №97-л від 18.11.2013р. позивачу [PERSON] з 1 листопада 2013 року був зменшений посадовий оклад з 4750грн. до 4000грн., а розпорядженням №102-л від 27.11.2013р. позивачу [PERSON] в листопаді 2013 року була скасована у повному обсязі надбавка до місячного посадового окладу і фактично відпрацьованого часу за інтенсивність праці та особливий характер роботи. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то ці вимоги на її думку не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного доказу на їх підтвердження. Також, представник відповідача просила відмовити позивачу в задоволенні його вимог про стягнення компенсації за п.5.4. Контракту, оскільки позивач був звільнений з посади у звьязку з невиплатою працівникам підприємства заробітної плати. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов частково обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розпорядження Зугреського міського голови Зозуля О.С. від 10 серпня 2012 року №80-л „Про контракт наймання на роботу [PERSON]", 10 серпня 2012 року між територіальною громадою міста Зугреса в особі Зугреської міської ради та позивачем [PERSON] був укладений контракт, за яким [PERSON] був прийнятий на роботу в якості директора Комунального підприємства „Служба єдиного замовника м.Зугрес" строком з 10 серпня 2012 року по 30 грудня 2012 року (а.с.47). Розпорядженням Зугреського міського голови Зозуля О.С. від 24 грудня 2012 року №128-л продовжена дія контракту, укладеного з [PERSON] 10 серпня 2012 року, на роботу на посаді в якості директора КП „Служба єдиного замовника м.Зугрес", терміном на 1 рік, з 1 січня 2013 року по 30 грудня 2013 року (а.с.47). 29 грудня 2012 року між «Власником»- територіальною громадою м.Зугреса в особі Зугреської міської ради, від імені якої діяв міський голова Зозуля О.С., та «Директором» -[PERSON] укладено контракт на строк з 1 січня 2013 року по 30 грудня 2013 року, за умовами якого [PERSON] обіймав посаду директора КП „Служба єдиного замовника м.Зугрес" (а.с.16) . Розпорядженням Зугреського міського голови №60-л від 12.07.2013р. «Про звільнення та розірвання контракту з директором комунального підприємства «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]», позивач [PERSON] звільнений з посади директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» на підставі ч.1-1 ст.41 КЗпП України та розірвано контракт. Розпорядженням Зугреського міського голови №95-л від 08.11.2013р. «Про поновлення на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]», на виконання рішення Харцизького міського суду Донецької області від 15.10.2013р. у справі №2/248/2311/2013, позивач [PERSON] поновлений на роботі на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» з 15.07.2013р. Також, цим розпорядженням поновлено дію контракту від 29.12.2012 року (а.с.2,14). Згідно розпорядження Зугреського міського голови №115-л від 23.12.2013р. «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження міського голови від 08.11.2013р. №95-л «Про поновлення на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]»», у відповідності до рішення Апеляційного суду Донецької області від 20.12.2013р., визнано таким, що втратило чинність розпорядження міського голови від 08.11.2013р. №95-л «Про поновлення на посаді директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]». КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» дано розпорядження здійснити оплату праці [PERSON] за фактично відпрацьований час на посаді директора КП «СЄЗ м.Зугрес» з 11.11.2013р. по 23.12.2013р. та компенсацію за невикористану відпустку (а.с.2,14). Розпорядженням Зугреського міського голови №116-л від 23.12.2013р. виключено з тексту розпорядження міського голови від 12.07.2013р. №60-л «Про звільнення та розірвання контракту з директором комунального підприємства «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]», посилання на частину 1-1 статті 41 КЗпП України (а.с.15). Відповідно до розпорядження Зугреського міського голови №117-л від 23.12.2013р., позивач [PERSON] з 12.07.2013р. звільнений з посади директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» згідно п.8 ст.36 КЗпП України (а.с.15). Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» у день звільнення [PERSON] розрахунку з ним не провело. Згідно видаткових касових ордерів від 5 лютого 2014 року, заробітна плата за листопад 2013 року - у розмірі 1863грн., та за грудень 2013 року - у розмірі 3542,39грн., виплачена [PERSON] 5 лютого 2014 року (а.с.19-20). Доводи представника відповідача про те, що позивач повідомлявся по телефону про необхідність з'явитися на підприємство для отримання належних йому сум, суд не приймає до уваги під час ухвалення рішення, оскільки вони належним чином не підтверджені. Крім того, як зазначалося вище, про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином судом установлено наявність правових підстав для виконання відповідачем обов'язку зі сплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що час затримки розрахунку позивачу [PERSON] з 23.12.2013р. по 05.02.2014 року, тобто по день розрахунку, становить 30 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача становить 323,47грн. = 7180,17грн. (середньомісячна заробітна плата, згідно довідки КП «СЄЗ м.Зугрес» №2062 від 05.08.2013р.(а.с.5)) : 22,19грн. (середня кількість робочих днів). Цей розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Харцизького міського суду від 18.03.2014р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до КП «СЄЗ м.Зугрес» про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди та грошової компенсації (а.с.43-45), а також Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.04.2014р., якою зазначене рішення Харцизького міського суду залишено без змін (а.с.52-55), а тому, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, він не підлягає доказуванню. Суд, під час ухвалення рішення по справі, не приймає до уваги надані представником відповідача довідку №384 від 11.03.2014р. про те, що середньомісячна заробітна плата [PERSON] за період з 11.11.2013р. по 23.12.2013р. складає 5227,02грн.(а.с.24), а також довідку №385 від 11.03.2014р. про те, що середньоденна зарплата [PERSON] за період з 11.11.2013р. по 23.12.2013р. складає 243,12грн.(а.с.25), з наступних підстав. Згідно п.3.1 розділу 3 контракту від 29 грудня 2012 року, за виконання обов'язків, передбачених даним контрактом „Директору" нараховується заробітна плата за рахунок частини доходу, отриманого підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з встановленого йому місячного посадового окладу в розмірі 4000 гривен і фактично відпрацьованого часу, встановленої йому надбавки за інтенсивність праці і особовий характер роботи в розмірі 50% к місячному посадовому окладу і фактично відпрацьованого часу (а.с.47). Розпорядженням Зугреського міського голови Зозулі О.С. від 9 квітня 2013 року №36-л „Про внесення змін до контракту наймання на роботу з директором КП „Служба єдиного замовника м.Зугрес", директору КП „Служба єдиного замовника м.Зугрес" [PERSON] з 1 квітня 2013 року був встановлений посадовий оклад у розмірі 4750 гривен; внесені зміни до п.3.1 розділу 3 контракту від 29 грудня 2012 року наймання на роботу з [PERSON] на посаду директора КП „Служба єдиного замовника м.Зугрес", а саме: замінити „4000 гривень" на „4750 гривень" з 01.04.2013 року (а.с.48). Розпорядженням Зугреського міського голови Зозулі О.С. від 18 листопада 2013 року №97-л «Про внесення змін та доповнень до контракту про наймання на роботу директора КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]» з 1 листопада 2013 року директору КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON] був встановлений посадовий оклад у розмірі 4000 гривен, внесені зміни до п.3.1 розділу 3 контракту від 29 грудня 2012 року, укладеному з [PERSON], а саме: виклавши їх у редакції - «з 1 листопада 2013 року за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, «Директору» нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з: - встановленого йому місячного посадового окладу в розмірі 4000 гривен і фактично відпрацьованого часу, встановленої йому надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи в розмірі 50% від місячного посадового окладу і фактично відпрацьованого часу» ; розпорядження міського голови від 9 квітня 2013 року №36-л вважається таким, що втратило чинність (а.с.41). Розпорядженням Зугреського міського голови Зозулі О.С. від 27 листопада 2013 року №102-л «Про скасування надбавки до місячного посадового окладу і фактично відпрацьованого часу в листопаді місяці 2013 року директору КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON]», була скасована в повному обсязі надбавка до місячного посадового окладу і фактично відпрацьованого часу за інтенсивність праці та особливий характер роботи у листопаді 2013 року директору КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON] та КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» зобов'язано не нараховувати директору КП «Служба єдиного замовника м.Зугрес» [PERSON] надбавку до місячного посадового окладу та фактично відпрацьованого часу за інтенсивність праці та особливий характер роботи у листопаді 2013 року (а.с.40). Рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 24.03.2014р. вказані розпорядження Зугреського міського голови №97-л від 18.11.2013р. та №102-л від 27.11.2013р. визнані незаконними та скасовані (а.с.46-51). Згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 30.04.2014р. рішення Харцизького міського суду Донецької області від 24.04.2014р. залишено без змін (а.с.56-58). Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача, середньомісячна та середньоденна заробітна плата, зазначені в довідках №384 та №385, розраховані з урахуванням вказаних розпоряджень Зугреського міського голови №97-л від 18.11.2013р. та №102-л від 27.11.2013р., які, як встановлено, скасовані рішеннями судів, а тому суд не може прийняти до уваги ці довідки при розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. За вказаних обставин, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить 9704,10грн.= (323,47грн.. х 30 робочих днів). Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення на його користь грошової компенсації у розмірі двох місячних окладів за п.5.4 Контракту від 29.12.2012 року, суд вважає необхідним в цій частині позивачу відмовити, оскільки його право на цю компенсацію вже захищено шляхом задоволення його позовних вимог в рішенні Харцизького міського суду Донецької області від 18 березня 2014 року, яким на користь позивача стягнуто з відповідача грошова компенсація, передбачена Контрактом, у розмірі 14360,34грн. (а.с.43-45). При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги ст.237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з того, що КП «СЄЗ м.Зугрес» допустило порушення законодавства про працю, які виразились у невиплаті позивачу [PERSON] належних йому при звільненні сум у день звільнення, тобто встановлено наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, оскільки внаслідок невиплати заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, були втрачені нормальні життєві зв'язки, відновлення яких вимагає від нього додаткових зусиль. При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ч.3 ст.23 ЦК України та п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду №5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину душевних страждань позивача [PERSON], ступень вини відповідача в заподіянні шкоди, приходить до переконання, що на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення із відповідача 1000 гривень моральної шкоди. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені судом докази, норми чинного законодавства, суд приходить до переконання що порушені права позивача [PERSON] підлягають захисту шляхом часткового задоволення його позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 9704,10грн. та моральної шкоди у розмірі 1000грн. На підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60грн. за розгляд позовних вимог майнового характеру, а також 243,60грн. за розгляд позовних вимог немайнового характеру, всього 487,20грн.

Outcome: partial