Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивач у квітні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 368/ЭКС-05 від 06.07.2005 року у розмірі 131423,80 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON] стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № 368/ЭКС-05 від 06.07.2005 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 32,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.01.2007 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена частково. Ухвалою суду від 01 серпня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. При новому розгляді справи представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши до них строк позовної давності. Представник ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору № К368/ЭК-05 від 06.07.2005 року укладеного між ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON], відповідач отримав кредит в розмірі 30000 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 32,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.01.2007 року. Позивач вказує, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем[PERSON] умов договору № К368/ЭК-05 від 06.07.2005 року заборгованість за ним станом на 19.04.2013 р. склала 141423,80 грн., а саме: 24362,90 грн . - заборгованість по процентам за користування кредитом; 117060,90 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вимоги до відповідача [PERSON] забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк", договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором № К368/ЭК-05 від 06.07.2005 року, розмір відповідальності 10000 грн. Заперечуючи обставини позову, відповідач просив застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності. Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог: про стягнення неустойки ( штрафу, пені). Відповідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається із матеріалів справи Кредитний Договір був укладений 06.07.2005 року строк дії договору по 05.01.2007 року, а з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся тільки у квітні 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням положень ст.257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України визначено, що докази це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити зв'язку зі сплавом строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed