Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач у липні 2013 року звернувсядо суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNH4KP75450980 від 16.11.2006 року у розмірі 57095,17 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з [PERSON] стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору №DNH4KP75450980 від 16.11.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 8382,39 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.05.2010 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "Акцент-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2013 року (головуючий суддя Мороз В.П.) позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 12.11.2018 року [PERSON] було подано заяву про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2013 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 12.11.2018 року визначено головуючого суддю Слюсар Л.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2013 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без розгляду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2019 року ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. При новому розгляді справи, який призначався в режимі відеоконференції, представник позивача в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи наявна заява про слухання справи без представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4KP75450980 від 16.11.2006 року, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 8382,40 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 2,09 % в місяць, строком на 42 місяці, тобто кінцевий термін повернення 14.05.2010 року. Щомісячний платіж 303,37 грн. Ціль кредиту купівля ТНС, а саме: газова плита «NORD 501-2» - вартістю 847,00 грн.; колонка газова «Novatek» JCD 20-А 20 - вартістю 712,00 грн.; котел газовий «Immergas EOLO Mini» 12 -вартістю 3700,00 грн.; телевізор «TCL» D129 181 - вартістю 1715,00 грн. Вимоги до відповідача [PERSON] були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20.10.2010 року ПАТ «Акцент-банк» зобов`язався солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором №DNH4KP75450980 від 16.11.2006 року, розмір відповідальності 10 000 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Як вказує у своїй позовній заяві позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №DNH4KP75450980 від 16.11.2006 року заборгованість станом на 14.05.2013 р. склала 67095,17 грн. , в тому числі 7140,77 грн. - заборгованість за кредитом; 24334,85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31948,35 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3171,20 грн. штраф (процента складова). Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування-збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1,2 ст. 554 ЦК України). Щодо заяви відповідача про застосування стоків позовної давності до позовних вимог позивача, заявленої в заяві про перегляд заочного рішення суд, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та постанові Верховного суду України по справі 6-31 цс15. Суд критично відноситься до наданих позивачем Умов надання споживчого кредиту фізичними особами («Розстрочка») «Стандарт», якими передбачено терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, оскільки при цьому позивачем не надано доказів та матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами відповідач ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника, правова позиція зазначена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року справа №342/180/17, провадження №14-131цс19. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений 16.11.2006 року, строк дії договору до 14.05.2010 року, останній платіж було здійснено у 2008 році, з даним позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 08.07.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача 10000 грн., то як вбачається із договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», договір поруки був укладений після закінчення строку кредитного договору. Статтею 81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак суду позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних доказів в розумінні ст.ст. 79-78 ЦПК України, якими би спростовувалися доводи відповідача. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним застосувати до позовних вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed