Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», в якому позивач просить визнати недійсними: - договір фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»; - договір фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»; - стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 28659 грн.50 коп. за договором фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року; - стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 62080, 00 грн. за договором фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року; - стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000, 00 грн., в рахунок завданої [PERSON] моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 15.07.2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 004837 на придбання транспортного засобу трактора «Zoomlion\~RF\~354B». Представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто»пояснила, що одразу потрібно сплатити 28659 грн. 50 коп., і після того як трактор буде доставлено за місцем її проживання решту коштів в сумі 62080, 00 грн. Позивач, отримавши реквізити для оплати за товар, того ж дня сплатив 28659 грн. 50 коп. Через декілька годин позивач зясувала, що також потрібно оплатити 62080, 00 грн., щоб отримати трактор. Маючи на меті придбати трактор «Zoomlion\~RF\~354B» шляхом укладання договору купівлі-продажу, того ж дня, позивач сплатила 62080, 00 грн. Однак після здійсненої оплати трактор позивач не отримала. Сплачені 28659 грн. 50 коп., виявилися адміністративним платежем за договором фінансового лізингу № 004837 від 15 липня 2016 року, а не частиною вартості трактора, як запевняв представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто». Сплачені 62080, 00 грн. виявилися адміністративним платежем за договором фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року на придбання автомобіля «Hyndai new Tucson», який вона взагалі не бажала отримати. Отже під час укладання вищевказаних договорів фінансового лізингу позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вона вважає такі правочини недійсними. Відповідач порушив права позивача як споживача, оскільки під час укладання спірних договорів застосував нечесну підприємницьку діяльність, не надав їй достатньо часу для прийняття свідомого рішення, достовірної, доступної інформації щодо предмету договору, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Самі договори фінансового лізингу є несправедливими, в цілому суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання їх недійсними. Крім того, позивача неоднарозово введено в оману щодо умов виконання договірних зобовязань, що в подальшому завдало їй шкоду як споживачу. 22 липня 2016 року вона звернулась до відповідача із письмовими заявами про повернення коштів в сумі 28659 грн. 50 коп., 62080,00 грн. та розірвання договорів фінансового лізингу у звязку з невиконанням договірних зобовязань, однак вказані заяви залишилась не виконаними. Відмова в поверненні коштів порушила її життєві плани розпорядитись власними грошовими коштами. Вона неоднарозово приїздила до того ж самого представника відповідача намагаючись повернути кошти, але їй було відмовлено. Дані обставини віднімали багато часу, що виснажувало та заставляло її постійно нервувати. Це порушило звичайний спосіб життя позивача. З цього приводу вона перенесли значні душевні страждання. Завдану їй моральну шкоду вона оцінює в 5000,00 грн. Просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року; договір фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року; стягнути з відповідача на її користь кошти в розмірі 90739,50 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. \~ В судове засідання позивач та представник позивача не з'явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, т.я. підтримує позов в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду встановлений заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони та інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом по справі встановлено, що15.07.2016 року між відповідачем ТОВ«Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем було укладено: -договір фінансового лізингу № 004837, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу міні трактор марки «Zoomlion\~RF\~354B»; - договір фінансового лізингу № 004838, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу автомобіль марки «Hyndai new Tucson», та передати предмет лізингу у користування відповідачу на строк та на умовах, передбачених цими договорами, а позивач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договорів. На виконання договірних зобовязань позивач оплатив адміністративний платіж по договору фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року в розмірі 13659 грн. 50 коп., 15000, 00 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.584238114.1 від 15.07.2016р., № 0.0.584223930.1 від 15.07.2016р., загальна сума склала 286595, 00 грн. та по договору фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року в розмірі 62080, 00грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.584366956.1 від 15.07.2016р. Відповідно до п. 8.2. договору фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року вартість предмета лізингу на момент його укладання становила 11509 доларів США 84 центи, з урахуванням ПДВ, що в гривневому еквіваленті становить286595, 00 грн. Відповідно до п. 8.2. договору фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року вартість предмета лізингу на момент його укладання становила 24931 доларів США 73 центи, з урахуванням ПДВ, що в гривневому еквіваленті становить620800, 00 грн. Як встановлено судом, позивач 22.07.2016 року звернувся до відповідача з вимогою про розірвання вказаних договорів фінансового лізингу та повернення сплачених ним грошових коштів в сумі 28659 грн. 50 коп. та в сумі 62080, 00 грн. Звернувшись до суду із вказаними вище позовними вимогами, позивач посилався на те, що спірний договір містить в собі несправедливі умови, нотаріально не посвідчений, а відповідач, при його укладенні, взагалі, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, у зв'язку з чим просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Статтею ст.806 ЦК України визначено, що договір лізингу, це домовленість сторін де одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. З аналізу вказаної норми можна дійти висновку, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин пов'язаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та Закон України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину - несправедливість умов договору. З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обов'язків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу. З матеріалів справи вбачається оспорювані договори нотаріально не посвідчувалися. На виконання договірних зобовязань позивач оплатив адміністративний платіж по договору фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року в розмірі 13659 грн. 50 коп., 15000, 00 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.584238114.1 від 15.07.2016р., № 0.0.584223930.1 від 15.07.2016р., загальна сума склала 286595, 00 грн. та по договору фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року в розмірі 62080, 00грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.584366956.1 від 15.07.2016р. Аналізуючи пункти 1.4, 10.4, 10.5, 10.13, 10.14, 10.18, 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 договорів фінансового лізингу № 004837 та № 004838 можна дійти висновку, що ці правочини по своїй суті спрямовані на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов'язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину. Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ст. 1,4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що лізингова компанія належить до фінансової установи, яка в даному випадку здійснює діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надає фінансові послуги, а тому потребує наявності відповідної ліцензії. Крім того, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у справах №6-2766 від 06 грудня 2015 року, №6-65цс16 від 11 травня 2016 року, №6-3020цс15 від 11 травня 2016 року. Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З матеріалів справи вбачається у ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, договір фінансового лізингу № 004837 та № 004838 від 15 липня 2016 року нотаріально не посвідчувалися. Отже, оскільки оскаржувані договори фінансового лізингу містять несправедливі умови, враховуючи, що у ТОВ "Лізингова компанія "ВАШ АВТО" відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, а також враховуючи відсутність нотаріального посвідчення договору, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є хибним, у зв'язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового про визнання договору фінансового лізингу № 004837 та № 004838 від 15 липня 2016 року недійсними. Оскільки судом встановлено недійсність вказаних правочинів, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення сплаченої позивачем суми по договору фінансового лізингу № 004837 від 15.07.2016 року в розмірі 28659 грн. 50 коп. та по договору фінансового лізингу № 004838 від 15.07.2016 року в розмірі62080,00 грн., а всього 90739,50 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків, а саме: Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~та вимог\~ст. 23 ЦК України\~спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди можливе лише у тих випадках коли така шкода завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. Оскільки, в даному випадку, відсутні зазначені фактори, у звязку з чим в цій частині позову належить відмовити. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. А тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 5-8, 10,\~60,\~212,\~214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: partial