Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 12 квітня 20196 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АІ/9707320, згідно якого був застрахований транспортний засіб "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] . Крім того, 12 квітня 20196 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті № DC.AI.9707320, згідно якого був застрахований транспортний засіб "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] . 26 квітня 2017 року постановою Деснянського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП. Згідно страхового акту № UA2017101700082/L01/03 від 10 серпня 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АІ/9707320, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 100 000,00 грн. Згідно страхового акту № DC.AI.9707320.L0001.01 від 10 серпня 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування № DC.AI.9707320, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 37 927,89 грн. Згідно платіжного доручення № 19561 від 13 серпня 2018 року позивачем перераховано на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування в сумі 100 000,00 грн. Згідно платіжного доручення № 6257 від 14 серпня 2018 року позивачем перераховано на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування в сумі 37 927,89 грн. Просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 137 927,89 грн. та витрати по сплаті судового збору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 12 квітня 20196 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АІ/9707320, згідно якого був застрахований транспортний засіб "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 5). Крім того, 12 квітня 20196 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті № DC.AI.9707320, згідно якого був застрахований транспортний засіб "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 6, 7-14). 26 квітня 2017 року постановою Деснянського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП (а.с.17). Згідно страхового акту № UA2017101700082/L01/03 від 10 серпня 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АІ/9707320, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 100 000,00 грн. (а.с.11). Згідно страхового акту № DC.AI.9707320.L0001.01 від 10 серпня 2018 року заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування № DC.AI.9707320, виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 37 927,89 грн. (а.с.22). Згідно платіжного доручення № 19561 від 13 серпня 2018 року позивачем перераховано на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування в сумі 100 000,00 грн. (а.с. 25). Згідно платіжного доручення № 6257 від 14 серпня 2018 року позивачем перераховано на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» страхове відшкодування в сумі 37 927,89 грн. (а.с. 26). 08 та 28 січня 2019 року на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування завданих матеріальних збитків в порядку регресу в розмірі 137 927,89 (а.с. 27-27, 29, 30-31). Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Представник позивача на підтвердження позовних вимог посилалась на неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку. Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердженя своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Положеннями пункту 5 частини 1 ст. 989 ЦК України передбачено обов`язок страхувальника повідомляти Страховикові про настання страхового випадку в строк, встановлений договором. Згідно п.п., 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Статтею 1191 ЦК України та п.п. п. 38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно п.п. 38.1.1 п. 38.1, ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Враховуючи вищезазначене, правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, ці обставини зафіксовані правоохоронними органами, відповідач як особа, винен у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 липня 2017 року, притягнутий до адміністративної відповідальності, при цьому позивач визнав страховий випадок, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій особі. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке у своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 6-284цс15 та від 22 червня 2016 року по справі № 6-1253цс16. З матеріалів справи вбачається, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності. Позивач визнав зазначений випадок страховим, добровільно сплатив страхове відшкодування, а тому сам факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, оскільки регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Тому з урахуванням викладеного суд приходить висновку, що неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За встановлених судом обставин, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повністю.

Outcome: dismissed