Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції, в якому просила про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного 01.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3938. Позивач посилалась на те, що даний договір укладений з порушеннями ряду норм цивільного законодавства. Зазначала, що оскільки не було враховано інтереси неповнолітньої дитини, яка має право користування квартирою [ADDRESS], зважаючи на те, що на укладення іпотечного договору не було отримано дозвіл органу опіки та піклування, іпотечний договір має бути визнано недійсним . В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на вимоги ст. 177 СК України, ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», ч. 1,6 ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Позивач у судове засідання не з*явилась, направила свого представника. В судовому засідання представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив задовольнити вимоги з викладених вище підстав, та вказав, що на момент укладення договору позивачкою надавались дані про наявність у подружжя малолітньої дитини, та було надано відповідну довідку з місця проживання. Вказання у договорах іпотеки про те, що відсутні малолітні діти та відсутнє у них право користування таким приміщенням, обгрунтовував юридичною необізнаністю позивача . Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав , посилаючись на те, що іпотечний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, та вказав, що [PERSON] не надала банку дані про наявність у неї дитини права якої можуть бути порушені при укладені договору іпотеки, та надала довідку, яка вказує на відсутність реєстрації за адресою предмета іпотеки дитини, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення щодо позову обґрунтовував тим, що до моменту укладення договору іпотеки [PERSON], яка є власником предмета іпотеки, на вимогу банку надавала довідку за формою №3 про осіб, проживаючих та зареєстрованих в квартирі, відповідно до якої там проживали та були зареєстровані [PERSON] та її чоловік [PERSON] Представник третьої особи Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, яка притягнена до участі у справі на підставі ухвали суду, вважала позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки при укладенні договору іпотеки було порушено право дитини, та не було отримано батьками дозвіл Служби на укладення такого договору. На підставі п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», [PERSON] не притягувався до участі у справі, оскільки позовні вимоги до нього не пред'являлись, та його інтереси не порушуються даними позовними вимогами. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності позивача. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 07.06.2003 року, від якого [INFO] народилась [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу від 27.02.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] , реєстровий №965, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно, 02.03.2006 року зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 17.03.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №517, згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] в рахунок забезпечення належного виконання умов кредитного договору №014/08-112/31948 від 27.02.2006 року, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 22000,00 дол. США під 12,5 % річних, зі строком повернення кредиту до 27.02.2026 року. Пункти 2.1.10, 2.1.11 іпотечного договору вказують, що укладенням цього договору не порушуються права третіх осіб, в тому числі неповнолітніх або малолітніх дітей; іпотекодавець свідчить, що у квартирі, яка передана в іпотеку, ніякі особи, в тому числі малолітні чи неповнолітні діти не зареєстровані, прав на користування квартирою ніякі малолітні чи неповнолітні діти не мають. Іпотекодавець зобов*язується не реєструвати у вказаній квартирі будь-яких осіб на період знаходження квартири в іпотеці без письмового погодження іпотеко держателя. 01.07.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської обласної дирекції, та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/08-112/79800, згідно умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 19000,00 дол. США з кінцевим строком повернення кредиту -01.07.2018 року зі сплатою 14 % річних за користування грошовими коштами. Згідно заяви [PERSON](чоловік позивачки) від 01.07.2008 року, останній надав свою згоду на укладення кредитного договору та передачу в іпотеку належної на праві спільної сумісної власності квартири, та вказав, що малолітніх або неповнолітніх дітей у подружжя не має. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3937. В забезпечення належного виконання кредитного договору, між банком та [PERSON] було 01.07.2008 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3938, згідно якого [PERSON] передала в наступну іпотеку ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» квартиру [ADDRESS]. В п. 2.1.1 підписаного сторонами договору іпотеки вказано, що будь-які малолітні або неповнолітні особи не мають права користування вказаним предметом іпотеки. Предмет іпотеки вже є предметом іпотеки за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Миколавського міського нотаріального округу [PERSON] 17.03.2006 року, р.№517, укладеного між цими ж сторонами, але іпотеко держатель своїм листом від 23.06.2008 року не заперечував проти передачі предмету іпотеки в наступну іпотеку. Пункт 4.1.11 іпотечного договору передбачає, що іпотекодавець зобов*язується не реєструвати у вказаній квартирі будь-яких осіб на період знаходження вказаної квартири в іпотеці без письмового погодження іпотеко держателя. Згідно довідки, наданої [PERSON] при укладенні кредитного договору та договору іпотеки від 01.07.2008 року, виданої ТОВ «ЖЕК «Забота» 20.06.2008 року №830, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 01.12.2006 року та [PERSON] (чоловік) з 11.04.2006 року. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч.2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти як члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до положень Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, видавати письмові зобов'язання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування. Однак, на момент укладення договорів іпотеки від 17.03.2006 року та 01.07.2008 року, [PERSON], [PERSON] не були зареєстровані в [ADDRESS], право власності на вказану квартиру дитині не належить, а тому і право користування житловим приміщенням у неповнолітньої [PERSON], [INFO], не виникло на момент заключення вказаних договорів. Згідно норм чинного законодавства, зареєструвати особу в квартирі, яка передана в іпотеку, можливо при наявності згоди іпотекодержателя (банку). Однак, такої згоди ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надавалась. Відповідно до вимог ст.ст. 215, 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в моменти вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третього та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, а в разі неможливості такого повернення цього правочину. а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою зацікавленою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для його чинності, ч.1 вказаної статті встановлює, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 п.44 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства »батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Із наведеного вище вбачається, що дозвіл органу опіки та піклування необхідний у випадку, коли батьки (або особи які їх заміняють) вважають за необхідне розпорядитися нерухомим майном, яке повністю або частково належить неповнолітній дитини або яким дитина має право користуватися. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 25.07.2006р. №19-50-556 "Щодо отримання згоди органів опіки та піклування та піклування"для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріуси витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації, коли з поданих документів нотаріусом встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органу опіки та піклування на посвідчення такого правочину. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: dismissed