Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

10.07.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в сумі 1299, 67 грн. та моральної шкоди в розмірі 20 000, 00грн., мотивуючи його тим, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року позов комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" було задоволено, стягнено з [PERSON] на користь КП "Павлоградтеплоенерго" борг за спожиту теплову енергію за адресою [ADDRESS] станом на 01 травня 2010 року в сумі 5290 грн. 07 коп. На виконання даного рішення суду ВДВС Павлоградського МУЮ було відкрито провадження та у період із 01.01.2014 р. по квітень 2014 р. з пенсії позивача стягнуто 879 грн. 39 коп. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2014 р. заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року за позовом комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку, за наслідками якого ухвалою суду від 01.07.2014 р. позов комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію було залишено без розгляду. Посилаючись на вказані обставини позивач вважає, що комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" спричинило позивачу матеріальну шкоду в сумі 1299, 67 грн., а також моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн., оскільки позивач був змушений звертатися за допомогою до юристів, доказувати очевидні факти про те, що не є власником квартири за адресою [ADDRESS], відношення до заборгованості в сумі 5290 грн. 07 коп. не має, переживати, звертатися до відповідача та до суду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив суд задовольнити саме заявлені вимоги, із тих правових підстав, які викладені у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав заяву, якою просив розглядати справу без його участі. У письмових запереченнях на позовну заяву зазначив, що частково визнає позовні вимоги у сумі 429, 76 грн., оскільки саме таку суму він отримав за наслідками стягнення коштів із відповідача, в решті вимог простить відмовити. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав заяву, якою просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Управління Пенсійного фонду в м. Павлограді і Павлоградському районі у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Надав письмові пояснення, яким повідомив, що фактично на підставі виконавчих документів ним було проведено стягнення з пенсії позивача суми утримання боргу, виконавчого збору та витрат на проведення дій у сумі 659 грн. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року було задоволено позов комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго", стягнено з [PERSON] на користь КП "Павлоградтеплоенерго" борг за спожиту теплову енергію за адресою [ADDRESS] станом на 01 травня 2010 року в сумі 5290 грн. 07 коп та судові витрати в сумі 30 грн., про що видано виконавчий лист (а.с.4). 05.12.2013 р. до Управління Пенсійного фонду в м. Павлограді і Павлоградському районі Дніпропетровської області надійшла постанова ВП № 40335025 про утримання боргу, виконавчого збору та витрат на поведення виконавчих дій з [PERSON], по виконанню вищезгаданого виконавчого листа (а.с.24). Фактично сума утримання боргу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій з [PERSON], згідно відомостей Управління Пенсійного фонду в м. Павлограді і Павлоградському районі Дніпропетровської області, із 01.01.2014 р. по 01.04.2014 р. склала 659 грн. (а.с. 23). Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.06.2014 р. заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року за позовом комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с. 12). Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2014 р. позов комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію було залишено без розгляду (а.с.13). Згідно із ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач не довів, що з огляду на вказані норми відповідач спричинив йому матеріальну шкоду, адже відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так само, відповідно до ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Реалізація вказаного права на позов КП «Павлоградтеплоенерго» як позивачем та його процесуальні наслідки не можуть бути визнані неправомірними рішеннями чи діями. Суд враховує, що позивачем у даній справі не заявляються позовні вимоги у порядку ст.1212 ЦК України, за якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналізуючи правовідносини між позивачем та відповідачем, які виникають за наслідками винесення Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 13.06.2014 р. ухвали про скасування заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року за позовом комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію та ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2014 р. про залишення вказаного позову без розгляду, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст.ст. 380-382 ЦПК України врегульовано процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень, щодо інституту повороту виконання рішення, який спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Відповідно до ст. 380 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Згідно ст. 381 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2014 р. позов комунального підприємства "Павлоградтеплоенерго" до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію було залишено без розгляду (а.с.13). Питання про поворот виконання рішення судом не вирішувалося. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Оскільки поворот виконання рішення є самостійним засобом захисту прав сторін, який здійснюється шляхом подання заяви про поворот виконання, а не пред'явленням нового позову, та є процесуальною формою поновлення судом порушених прав відповідача, що забезпечує можливість зворотного повернення від КП "Павлоградтеплоенерго" всього безпідставно отриманого ним за скасованим заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2010 року, суд не вбачає підстав для задоволення позову у частині стягнення із відповідача матеріальної шкоди. Проте, згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в межах визнаних відповідачем вимог позивача у сумі 429, 76 грн., що одночасно не позбавляє позивача поновити свої права щодо повернення решти безпідставно стягнених коштів у порядку повороту виконання рішення, що неможливо здійснити в межах провадження по даній цивільній справі. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінює у сумі 20 000 грн., суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що позивачем не було доведено факту спричинення йому моральної шкоди (характер та обсяг страждань, яких він зазнав внаслідок дій відповідача, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, тощо) та наявність передбачених підстав для її стягнення із відповідача із урахуванням встановлених судом обставин справи, тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 2 0000 грн. слід відмовити Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений останнім судовий збір.

Outcome: partial