Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 25.07.2013 року близько 11-25 годин водій [PERSON], керуючи автомобілем „Mitsubishi Pajero”, д.н.з. [NUMBER], на 98 км + 800 м автодороги Красноперекопськ - Сімферополь в залежності від швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „Skoda Oktavia”, д.н.з. [NUMBER], який рухався попереду під керуванням водія [PERSON], порушивши при цьому вимоги п.13.1 ПДР України. Своїми неправомірними діями [PERSON] завдав позивачу [PERSON], як власнику пошкодженого автомобіля, матеріальну шкоду в сумі 460 753 російських руб. 03 коп. та 8500 руб. витрат за складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, що в сумі дорівнює 469 253 руб. 03 коп., і еквівалентно 119 152 грн. 73 коп. української валюти. Крім того, позивач як суб'єкт індивідуальної підприємницької діяльності 22.03.2012 року уклав договір №105 з ТОВ „Таксі Сатурн Хімкі", за яким на своєму автомобілі „Skoda Oktavia”, д.н.з. [NUMBER] здійснював транспортні перевезення пасажирів та вантажу. Працюючи відповідно до договору, він отримував дохід приблизно 91 339 руб. на місяць, однак після ДТП він не в змозі виконувати свої договірні обов'язки. Тому просить стягнути з відповідача на його користь крім матеріальної шкоди, ще й упущену вигоду в розмірі 639 373 руб., що еквівалентно 162 349 грн. 59 коп. Також позивач зазнав нервового стресу, як наслідок переживання за здоров'я своїх дітей, що знаходились на задньому сидінні автомобіля в момент ДТП, тому просить стягнути 50 000 грн. моральної шкоди з винуватця ДТП на його користь разом з судовими витратами. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що позивачем протягом всього часу не надано документу, який би підтвердив його право власності на автомобіль Skoda Oktavia”, д.н.з. [NUMBER], тому він не має права вимагати відшкодування матеріальної шкоди, завданої автомобілю. Розмір заявленої матеріальної шкоди перевищує реальні збитки, так як відповідно до бюлетеня автотоварознавця аналогічний автомобіль на території України коштує 135 813 грн. 06 коп. Також неможливо брати до уваги звіт про оцінку пошкоджень автомобіля, поскільки огляд проводився без участі відповідача, тому неможливо стверджувати реальний обсяг пошкодженого майна, при цьому сторона позивача відмовилась надати судові довідку ДАІ Ф-1 з описом пошкоджень транспортного засобу, мотивуючи її відсутністю. Крім того, ліцензія, яка була видана оцінювачу [PERSON] для здійснення оціночної діяльності на території Російської Федерації, вже не діяла, так як її термін дії закінчився 12.06.2010 року, а чи мав він сертифікат, виданий фондом державного майна України, позивачем не доведено. А взагалі цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ „Страхова компанія „Лафорт", тому будь-яка сума, якщо вона не перевищує ліміту страхової відповідальності, повинна відшкодовуватись страховиком. Що стосується упущеної вигоди, то довідка про доходи №57 від 2.07.2012 року не містить інформації про дохід позивача за липень, серпень 2012 року і до даного часу, тому не доведено позивачем конкретної суми не отриманого доходу. Крім того, дана довідка не може бути належним доказом, так як позивач уклав договір №165 про надання йому послуг, тому він не є виконавцем послуг, а їх замовником. За таких обставин суб'єкт надання послуг не може знати про місячний дохід замовника послуг. Як доказ нанесення позивачу моральної шкоди останній надав довідку з дитячої поліклініки, з тексту якої вбачається, що сім'я [PERSON] зверталась до даної медичної установи, але ні причини, ні діагнозу не зазначено, а також не вказано чи пов'язано дане звернення з ДТП, що сталось 25.07.2012 року, і яким чином погіршився стан здоров'я від цього у позивача. Крім того, дана медична довідка датована 11.02.2012 роком, тобто за кілька місяців до скоєного ДТП. За таких обставин суму матеріальної шкоди, завданої автомобілю, необхідно стягнути з ПрАТ „Страхова компанія „Лафорт", а в решті позовних вимог відмовити. Відповідач ПрАТ „Страхова компанія „Лафорт" в судове засідання не з'явився, про розгляд справи юридична особа була повідомлена належним чином (а.с.69; 111; 170; 188), з заявами до суду про неможливість розгляду справи у відсутність свого представника не звертався. Заслухавши сторони, свідка, експерта, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автомобіль „Mitsubishi Pajero", д.н.з. [NUMBER], 2008 року випуску, сірого кольору, належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР-11 УДАІ м. Києва 18.02.2010 року, що підтверджується довідкою АМТ УДАІ м. Києва (а.с.77-78). Автомобіль „Skoda Oktavia", д.н.з. [NUMBER], 2012 року випуску, колір сірий металік, належить на праві власності позивачу [PERSON] зі слів його представника [PERSON], а також відомостей звіту по визначенню збитку ТОВ „Експертно-юридичний центр „ІКАР" м. Москва (а.с.16), в якому відсутні вихідні дані про правоустановчий документ на вказаний автомобіль. Однак у договорі №165 надання послуг від 22.03.2012 року, наданому позивачем, рік випуску цього ж транспортного засобу з такими ж номерами агрегатів значиться як 2011 (а.с.41). Згідно п.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 зі змінами та доповненнями зазначає, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених СТ.456 ЦК. А п.4 цієї ж Постанови вказує, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо). Як встановлено у судовому засіданні, 25.07.2013 року близько 11-25 годин водій [PERSON], керуючи автомобілем „Mitsubishi Pajero”, д.н.з. [NUMBER], на 98 км + 800 м автодороги Красноперекопськ - Сімферополь в залежності від швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем „Skoda Oktavia”, д.н.з. [NUMBER], який рухався попереду під керуванням водія [PERSON], порушивши при цьому вимоги п.13.1 ПДР України. У відповідності до ч.4, ст.60 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою судді Сімферопольського районного суду АР Крим Сердюка О.С. від 14.08.2012 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців (а.с.6). Постановою судді Апеляційного суду АР Крим Дєдєєва Ю.С. постанову судді Сімферопольського районного суду АР Крим Сердюка О.С. від 14.08.2012 року було змінено в частині призначеного стягнення, змінивши адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців на адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.7-8). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. Як передбачено ч.1, ст.5 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" суб'єктами оціночної діяльності є: суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Частина 1, ст.6 цього ж Закону зазначає, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону. А ч.2, ст.7 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" продовжує, що проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи №6782/13-54 від 29.11.2013 року, виконаним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість відновлювального ремонту автомобілю „Skoda Oktavia”, д.н.з. [NUMBER], за цінами регіону проведення експертизи відповідно до складеної за наявними в матеріалах справи даними калькуляції та з урахуванням технологічних вимог заводу-виробника для аварійно пошкоджених ТЗ може складати 50 633 грн. 74 коп. (а.с.151-158). Даний висновок складався на підставі протоколу огляду транспортного засобу - автомобілю „Skoda Oktavia”, д.н.з. [NUMBER] (а.с.20-21) та оригіналів фототаблиць, наданих позивачем (а.с.139), в яких відображені пошкодження, що утворились при ДТП, здійснені у площині фотозйомки. Допитаний в судовому засіданні в якості експерта [PERSON], пояснив, що він виконав експертний висновок №6782/13-54 від 29.11.2013 року, враховуючи як звіт про експертизу по визначенню збитку, здійснений ТОВ „Експертно-юридичний центр „ІКАР" м. Москва, так і звіт №7481 з оцінки транспортного засобу від 27.03.2013 року ФО-П [PERSON] Тому прийшов до висновку, що відсутність калькуляції робіт в м. Хімках не дає права розраховувати вартість відновлювального ремонту по російським цінам. Для визначення цієї вартості відсутні дані нормозатрат по цінам Росії, а для розміру матеріальної шкоди необхідно брати російську методику, але вона на Україні не адаптована. Крім того, у російському звіті вартість пошкодженого вітрового скла становить 12100 руб., а на фото його пошкодженим не видно, оббивка правих задніх дверей також коштує певну суму, а на фото є тільки зовнішній їх вигляд, а внутрішнього немає. За цих обставин він робив порівняльний аналіз, тому що даний автомобіль використовувався як таксі і його ринкова вартість зменшується на 20%, однак в матеріалах справи відсутні документи про надання права використовувати транспортний засіб в якості таксі. Таким чином, суд вважає необхідним покласти в основу рішення саме зміст висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи №6782/13-54 від 29.11.2013 року, виконаного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за описаних вище обставин. У відповідності до ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як зазначає ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. 24.11.2011 року [PERSON] як власник автомобіля „Mitsubishi Pajero”, д.н.з. [NUMBER], уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1085095 з ПрАТ „Страхова компанія „Лафорт", предметом страхування якого був його вказаний автомобіль. Строк дії даного договору тривав з 25.11.2011 року по 24.11.2012 року. Ліміт страхової відповідальності за пошкодження майна становить 50 000 грн., франшиза - 500 грн. (а.с.60). Як вбачається з пошукової бази відомостей в ЄДР відносно ПрАТ „Страхова компанія „Лафорт" 18.11.2013 року рішенням Господарського суду м. Києва було порушено провадження у справі про банкрутство, розпорядник майна Дяченко Сергій Вікторович (а.с.173-176). Згідно п.3, ч.1, ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що поскільки винність відповідача [PERSON] в нанесені матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме неправомірні його дії призвели до зіткнення вказаних вище автомобілів, при цьому вини водія [PERSON] в цьому зіткненні не було доведено суду, тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в межах ліміту страхової відповідальності, тобто в сумі 49 500 грн., слід оплачувати страховику ПрАТ „Страхова компанія „Лафорт", з яким відповідач уклав страховий договір. Однак представники позивача в ході судового розгляду не змінювали позовних вимог і просили стягнути всю суму з відповідача [PERSON] За таких обставин в задоволенні описаної частини позову необхідно відмовити. За змістом відповіді судді Господарського суду м. Києва Мандичева Д.В. позивач [PERSON] не заявляв свої кредиторські вимоги до ПрАТ „Страхова компанія „Лафорт" (а.с.200). За правилами ч.1, ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Поскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ліміт страхової виплати, тому її різницю необхідно стягнути з відповідача, як особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, однак ліміт страхової виплати недостатній для повного відшкодування завданої ним шкоди потерпілому, на користь позивача (50 633 грн. 74 коп. - 49 500 грн. = 1 133 грн. 74 коп.), в решті суми даної виплати слід відмовити. Як зазначають ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ч.1, п.2, ч.2, ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач [PERSON] як суб'єкт індивідуальної підприємницької діяльності 22.03.2012 року уклав договір №105 з ТОВ „Таксі Сатурн Хімкі", за яким як замовник на своєму автомобілі „Skoda Oktavia”, д.н.з. [NUMBER] отримував інформацію від виконавця ТОВ „Таксі Сатурн Хімкі" і здійснював транспортні перевезення пасажирів та вантажу (а.с.41). Своїм доказом упущеної вигоди позивач надав довідку про доходи фізичної особи з квітня по червень 2012 року включно, з якої вбачається його щомісячний дохід від 89256 руб. до 93526 руб. (а.с.42). Оцінюючи зміст даного документу, суд вважає, що його не можна покласти в основу рішення, поскільки щомісячні доходи позивача є мінливими і не відображають частки отриманих коштів від усього щомісячного доходу за умовами договору №165 від 22.03.2012 року, при цьому сам договір не містить щомісячної суми, яку мав би отримати позивач. За таких обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 162 349 грн. 59 коп. неодержаного доходу. У відповідності до п.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як доказ нанесення моральної шкоди позивачу хвилюванням за здоров'я своїх дітей, які знаходились у автомобілі під час ДТП, останній надав довідку з дитячої поліклініки м. Хімкі (а.с.45). З тексту даного документу вбачається, що сім'я [PERSON] зверталась до даної медичної установи, але ні причини, ні діагнозу не зазначено, а також не вказано чи пов'язано дане звернення з ДТП, що сталось 25.07.2012 року, і яким чином погіршився стан здоров'я від цього у позивача. Крім того, дана медична довідка датована 11.02.2012 роком, тобто за кілька місяців до скоєного ДТП. За описаних вище обставин необхідно відмовити в задоволенні частини позову про стягнення 50 000 грн. моральної шкоди, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, тому розмір судових витрат необхідно визначити пропорційно від задоволених позовних вимог, а саме: 229 грн. 40 коп. судового збору підлягає стягненню в рахунок задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.1), в решті суми 2 700 грн. 32 коп. необхідно відмовити.

Outcome: partial