Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до господарських книг Ясенівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки Ясенівської сільської ради житловий будинок [ADDRESS], 1975 року побудовивідносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого (15 квітня.1991 року) в ньому проживала [PERSON], яка згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняла вона (позивач) - спадкоємиця за заповітом, посвідченим 21 лютого 2012 року за р. № 3 Ясенівською сільською радою. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок загальною площею 29,60 м2, житловою площею 19,00 м2, вартістю 41834 гривні. На земельній ділянці, яка не приватизована, крім житлового будинку «А-1», розташований погріб з шийкою «Б/пг». Ясенівська сільська рада свідоцтва про право власності не видала, що позбавляє її можливості оформити свої права в нотаріальній конторі. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, представник позивача [PERSON] подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у їх відсутність (а. с. 36). Представник відповідача Ясенівської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 34). Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача Ясенівської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Ясенівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки (а. с. 11-14), довідки Ясенівської сільської ради від 2 лютого 2017 р. № 40 (а. с. 9) житловий будинок по [ADDRESS], 1983 року побудови, відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого в ньому проживала та не втратила частку в його майні [PERSON], яка набула право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 16-19) та довідки Ясенівської сільської ради від 2 лютого 2017 р. № 49 (а. с. 8) вказаний житловий будинок загальною площею 29,6 м2 житловою площею 19, 0 м вартістю 41834 гривні розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. На земельній ділянці за вказаною адресою крім житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою „А-1", розташований погріб з шийкою «Б/пг», 1975 року побудови. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] померла [INFO] в селі Ясенівка Ставищенського району Київської області. Спадщину після смерті останньої прийняла позивач, спадкоємиця за заповітом, посвідченим секретарем Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області 21 лютого 2012 року за реєстровим № 3, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України (а.с. 22-26). Реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 15) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні(а. с. 38). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], за життя, набула право власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), а після смерті [INFO] останньої право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набула позивач [PERSON], і оскільки відповідачем Ясенівською сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки Ясенівська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved