Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

В серпні 2015 року ЗДП «Радіоприлад» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги, а також послуги з утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS], та систематично не вносить плату за комунальні послуги (опалення та абонплата за опалення), послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Даний будинок [ADDRESS] є власністю держави, в особі Запорізького державного підприємства «Радіоприлад», тобто в повному господарському віданні, а позивач є балансоутртимувачем будинку, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 13.09.1990р. № 941, виданим позивачу на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради від 16.08.1990 р. № 184. Позивачем задля забезпечення утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, які знаходяться на балансі державного підприємства, створено житлово-комунальний відділ ЗДП «Радіоприлад» без права юридичної особи. Відповідач в повному обсязі не сплачує за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, договір на надання житлово-комунальних послуг не був укладений. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути заборгованість в розмірі 7 335,63 грн., яка утворилася за період з серпня 2013 року по червень 2015 року, а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився,заявою просить суд розглянути справу без його присутності, задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Надав письмові заперечення, якими проти задоволення позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. систематично не вносить плату за комунальні послуги (опалення та абонплата за опалення), послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Даний будинок [ADDRESS] є власністю держави, в особі Запорізького державного підприємства «Радіоприлад», тобто в повному господарському віданні, а позивач є балансоутримувачем будинку, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 13.09.1990, виданим позивачу на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради від 16.08.1990 № 184. Розмір плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в житловому фонді ЗДП «Радіоприлад» був погоджений в установленому порядку листом виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.04.2010 №04273/06-20 «Про погодження тарифів», що відповідає ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тариф на постачання теплової енергії затверджений рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.02.2009 № 34 з наступними змінами, правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 встановлено, що розрахунковим періодом оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситьс не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим. Тарифи на послуги встановлені з розрахунку вартості 1 кв.м. площі, таким чином, розмір плати не залежить від кількості мешканців. Позивач не може бути виробником або виконавцем житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тому відсутність укладених договорів на надання житлово-комунальних послуг між ЗДП «Радіоприлад» та власниками квартир, у т.ч. із відповідачем не є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Відповідно до вимог ст.24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Балансоутримувач має право: здійснювати функції утримання на балансі переданого йому будинку; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Балансоутримувач зобов'язаний: утримувати на балансі майно; вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" державний житловий фонд визначено, як житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ст. 2 ст. 10 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, ст. ст. 67,68, ч.1 ст.151, ч.3 ст.156 Житлового кодексу України; власники приватизованих квартир є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі, відшкодовувати витрати на капітальний та поточний ремонт будинку. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач, зокрема, зобов'язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. П.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі за текстом - Правила №2) встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. П.24 Правил №2 встановлено, що споживач може відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Аналогічні норми містяться у Правилах користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1992.10.08 № 572. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не заявляв про відмову від житлово-комунальних послуг та не був відключений від мереж централізованого опалення та обслуговування будинку. Усі платежі за послуги, від власників квартир будинку [ADDRESS] надходять на єдиний розрахунковий рахунок позивача, з якого щомісячно ці кошти перераховуються на рахунки підприємств, з якими ЗДП «Радіоприлад» укладені відповідні договори. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, в редакції, яка діяла на момент виниклих правовідносин. Таким чином, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Відповідно до ст. 22 Закону України № 4004-XII від 24.02.1994 року «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», громадяни зобов'язані утримувати надані в користування або належні їм на праві власності житлові приміщення у відповідності до вимог санітарних норм. В процесі експлуатації побутових та інших приміщень, їх власник повинен створити безпечні і здорові умови праці і відпочинку, які відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, направлені на запобігання захворювань, отруєнь, травм, забруднення навколишнього середовища. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Нормами ЖК України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не передбачено, що виконавець повинен щомісячно надавати акти щодо фактично наданих послуг споживачу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. З матеріалів справи вбачається, що відповідач жодного разу не пред'являв акти-претензії, складені та підписані у встановленому законом порядку. Відповідач у період з серпня 2013 року по червень 2015 року включно не сплачував за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за комунальними послугами (абонплата, опалення) та утримання будинку та прибудинкової території в сумі 7 335,63 грн., про підтверджується довідкою-розрахунком та рахунком вартості опалення, абонплати за опалення, складених на підставі актів та розрахунків теплопостачальної організації, наданих позивачем. Стосовно позовних вимог ЗДП «Радіоприлад» про стягнення з відповідача заборгованості з оплати комунальних послуг (абонплата, опалення) та утримання будинку та прибудинкової території період з серпня 2013 року по червень 2015 року у розмірі 7 335,63 грн., суд зазначає наступне. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, між ЗДП «Радіоприад» та [PERSON] договір з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не укладався. Згідно ст. 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, в редакції, яка діяла на момент виниклих правовідносин. Таким чином, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Згідно актів Концерну "Міські теплові мережі" від серпня 2013 року по липень 2015 року, послуги по опаленню були надані в повному обсязі. Як вбачається з довідки-рахунку, в період з серпня 2013 року по липень 2015 року відповідачу надані житлово-комунальні послуги на загальну суму 7 335,63 грн. Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення цивільних прав та обов'язків які є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити знавцеві зазначену послугу, у строки встановлені договором. Відповідно до ст. 322,360 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження майна. Відповідач, отримуючи житлово-комунальні послуги, у повному обсязі їх не сплачував, тим самим порушив вимоги ст.526 ЦК України, згідно якої зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, договору чи вимог, які звичайно ставляться. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі зазначеного,

Outcome: approved