Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У січні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі ТзОВ «ДТЕК Добропіллявугілля») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві у розмірі 20\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював гірником очисного забою 5 розряду дільниці з добичі вугілля ВП «Шахти»Білицька» ДП Добропіллявугілля, яку подальше реорганізувано в ТОВ «Добропіллявугілля». 26 листопада 2010 року із ним стався нещасний випадок, у результаті якого він отримав закрите пошкодження внутрішньої бокової звязки правого колінного суглоба, забій, гематому правої гомілки. Комісієї МСЕК йому було встановлено 25 % стійкої втрати працездатності. В наслідок отриманої травми у нього відбулося порушення функції опори та ходьби, змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності та систематичне нездужання. Він постійно потребує медикаментозного та реабілітаційного лікування. Всі ці обставини негативно відбились на його душевному стані, він постійно відчуває душевні страждання, переживання, душевні тривоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Крім того пояснив, що у звязку з отриманою травмою, він не може працювати, втратив роботу, здоровя, довго не може ходити, тому що болять ноги, постійно потребує медикаментозного лікування, постійно приймає обезболюючі ліки. Все це йому завдає сильних моральних страждань. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, надавши суду письмове заперечення на позов та пояснила, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є неналежнем відповідачам у справі, так як ДП «Добропіллявугілля» ще не завершило процедуру ліквідації, а перебуває лише на стадії ліквідації. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивач [PERSON] з 15 вересня 2009 року по 11 серпня 2011 року працював на підприємстві вугільної промисловості: Державне підприємство Добропіллявугілля відокремлений підрозділ «Шахта Білицьке» (а.с6-9). 17 лютого 2011 року був складений акт розслідування нещасного випадку, який трапився 26 листопада 2010 року в 10 год.00 хв. на відокремленому підрозділі «Шахта «Білицька» ОКПО 26319472 ДП «Добропіллявугілля». Відповідно до якого нещасний випадок з [PERSON] пов'язаний з виробництвом, а тому підлягає складання акту по формі Н-1. 17 лютого 2011 року був складений акт №4 про нещасний випадок на виробництві, що стався з позивачем [PERSON], за формою Н-1 (а.с. 10-11). Згідно довідки обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії №0045464 від 25 жовтня 2016 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності з 25 жовтня 2016 року до 01 листопада 2017 року внаслідок трудового каліцтва 26 листопада 2010 року.(а.с. 14). Як вбачається з протоколу №7 засідання комісії з питань охорони праці шахти «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 22 грудня 2016 року [PERSON] зменшено розмір одноразової допомоги на 10 %, за порушення ним вимог законодавства про охорону правці, що і було причиною травмування 26 листопада 2010 року. 22 грудня 2010 року був укладений договір оренди б/н цілісного майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля", укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" (далі - ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля") як орендарем. Згідно до статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. Статтею 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендар стає правонаступником прав та обов'язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов'язків підприємства, пов'язаних з діяльністю цього структурного підрозділу. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України передбачає, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам\~\~- правонаступникам (злиття,\~\~приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Згідно п. 1 Наказу Міністерства вугільної промисловості України від 07 лютого 2011 року N 50 "Про припинення діяльності ДП "Добропіллявугілля", діяльність ДП "Добропіллявугілля" припиняється, шляхом його реорганізації через приєднання до ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля". Пунктом 5 Наказу визначено, що ТОВ "ДТЕК Добропіллявугілля" є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП "Добропіллявугілля". Відповідно до п. 3.4 Наказу Міністерства вугільної промисловості України від 07 лютого 2011 року N 50 "Про припинення діяльності ДП "Добропіллявугілля", наказано забезпечити соціально-правові гарантії працівників, передбачені чинним законодавством. Суд звертає увагу на те, що згідно протоколу №7 засідання комісії з питань охорони праці шахти «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 22 грудня 2016 року, яким зменшено розмір одноразової допомоги [PERSON] на 10 %, за порушення ним вимог законодавства про охорону праці, ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» брало участь у вказаному засіданні. Зі слів представника відповідача, представники ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» брали участь як орендарі ДП «Добропіллявугівлля» і всі хто входив до складу цієї комісії, всі вони є представниками ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», з ДП «Добропіллявугілля» немає жодного представника. Даний факт підтверджує, що ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» визнає за собою права та обовязки щодо працівників ВП «Шахта Білицька» ДП «Добропіллявугілля». Вищенаведені обставини свідчать про те, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», яке володіє майном ДП «Добропілллявугілля» на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу та отримало загальний об'єм прав та обов'язків в тому числі і щодо трудового колективу шахти «Білицьке», а тому є правонаступником всіх прав та обов'язків ВП «Шахта «Білицька» ДП «Добропіллявугілля», відповідно до чого відповідальним за відшкодування моральної шкоди Позивачу є саме відповаідач, ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Крім того, при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог статей 21, 28, 34 Закону № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК). Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у [PERSON] виникло з 25 жовтня 2016 року, коли позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності.(а.с. 14). Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 Цивільного кодексу України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У відповідності з вимогами ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвело до моральних\~\~страждань, втраті нормальних життєвих\~\~зв'язків та потребують від нього додаткових\~\~ старань для організації свого життя. Конституційний Суд України своїм рішенням № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 визначив, що\~\~положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу 1 Закону № 717-Vскасовано\~\~право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XІV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Таким чином, враховуючи положення ст. 2 Кодексу законів про працю України, позивач, працюючи у ДП «Добропіллявугілля», мав право на здорові та безпечні умови праці, мав право на матеріальне забезпечення на випадок повної або часткової втрати працездатності. Факт наявності ушкодження здоров'я позивачу підтверджений висновком МСЕК від 25 жовтня 2016 року позивачу первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності, що дає\~\~підстави суду визнати факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Рішення Конституційного Суду від 27 січня 2004 року, визначено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності. А тому, суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності об'єктивних доказів спричинення моральної шкоди. Також суд відхиляє доводи відповідача, що порушення законодавства щодо охорони праці на підприємстві та забезпечення належних умов праці порушувалися самим позивачем, оскільки саме Законом України «Про охорону праці»\~\~на керівництво, адміністрацію підприємства покладено обов'язок щодо забезпечення безпечних умов праці. А сам факт порушення позивачем законодавства щодо охорони праці береться судом до уваги при визначенні розміру моральної шкоди. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях. Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоровя під час виконання ним трудових обов'язків, а тому заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, його правонаступником, який не створив безпечних умов праці Як вбачається з епікризу історії хвороби [PERSON] №3795 (а.с.48) діагноз : наслідки виробничої травми (26 листопада 2010 року) стан після розриву медіального коллатеріальної вязки, і заднього рогу медіального меніска правого колінного суглоба в 2010 році, комбінована контрактура правого колінного суглоба з помірними порушеннями функції опорі і ходьбі. Протипоказання: тяжка фізична праця, довготривале перебування на ногах, довготривала ходьба, підняття і перенесення важкостей. Згідно з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, та підтверджується медичними документами, внаслідок отриманої травми позивач відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, не може подовгу ходити, стояти. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання, які тривають значний час, понад шість років. Отже, позивач внаслідок стійкої втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, так і в судовому засіданні, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що діями ВП «Шахти»Білицька» ДП Добропіллявугілля, яку подальше реорганізувано в ТОВ «Добропіллявугілля», правонаступниками якого є ТОВ « ДТЕК Добропіллявугілля», який не забезпечив безпечні умови роботи, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді. Таким чином, судом безперечно\~\~встановлено, що [PERSON] в працездатному віці внаслідок виробничої травми, отриманої при виконанні своїх трудових обов'язків, зазнав сильних глибоких фізичних, душевних страждань, його здоров'я не відновлюється, а його життя докорінно змінилося, ушкодження його здоров'я не дають йому змоги вести повноцінне життя, він терпить постійний душевний та фізичний біль, порушило його нормальні життєві стосунки та потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя: необхідністю звернення до лікарів, неможливістю отримати роботу. Моральна шкода спричинена порушенням його особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує характер, обсяг та тривалість фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати позивач, неможливість відновлення професійної працездатності, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації його життя. Суд також враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності, яка первинно становить 25 %, конкретні обставини справи, стан здоров'я позивача, причину нещасного випадку, та з урахуванням усіх обставин, виходячи із принципу розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним на користь позивача стягнути моральну шкоду у сумі 12 000,00\~\~грн.\~\~ Обговорюючи питання про судові витрати, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати у зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Частиною 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи\~\~відхиленої\~\~частини вимог. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 340 грн. на користь держави з відповідача.

Outcome: partial