Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

16 травня 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк(після зміни організаційно-правової форми - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути із відповідача, [PERSON], заборгованість по кредитному договору № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року у загальному розмірі 17 722.44 доларів США, що за курсом 25,64 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2016 року складає 454 403,24 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року у розмірі 16 869,23 долари США, що за курсом 25,64 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2016 року складає 432 527,13 грн. з яких: 8307,35 долари США заборгованість за кредитом, що становить еквівалент 213000,45 грн.; 1 924,00 долари США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, що становить еквівалент 49 331,44 грн.; 407,42 долари США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, що становить еквівалент10 446,25 грн.; 6 230,46 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що становить еквівалент 159 748,99 грн., а також 6 816 грн. 05 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. За заявою відповідача, [PERSON], ухвалою суду від 14 листопада 2017 року заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року скасовано та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 07 лютого 2018 року до суду від представника відповідача адвоката [PERSON], надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зхист прав споживачів та визнання пунктів кредитного договору недійсним, а саме, визнання недійсними пунктів 4.2, 5.3 додаткової угоди до іпотечного кредитного договору №DNJ0G100001808 від 27.11.2007 року укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зхист прав споживачів та визнання пунктів кредитного договору недійсним. У звязку із закінченням терміну повноважень судді Волчек Н.Ю.,у провадженні якої перебувала вище зазначена справа, на підставі п.п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №176/1465/16-ц. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 жовтня 2018 року, вищевказана справа розподілена судді Павловській І.А. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області Павловською І.А. від 22 жовтня 2018 року зазначену цивільну справу прийнято до свого провадження. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 50 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.11.2016 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Згідно заяви відповідача кредитний договір № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 10 438,13 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник всупереч умов договору та закону свої зобов'язання не виконував, у звязку із чим виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 17 722,44 долари США, що за курсом 25,64 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.04.2016 року складає 454 403,24 грн. з яких: 8307,35 доларів США заборгованість за кредитом; 1924,00 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 407,42 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 6230,46 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 9,75 доларів США штраф (фіксована частина); 843,46 доларів США штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на свою користь. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними пунктів 4.2 і 5.3 додаткової угоди до іпотечного кредитного договору № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року обґрунтовані тим, що 27 листопада 2007 року між нею та відповідачем укладено договір про іпотечний кредит № DNJ0GI00001808, згідно якого банк зобовязався надати кредит у розмірі 50000,00 грн. на строк до 27 листопада 2016 року, а позичальник зобовязався повернути зазначену суму та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних. 04 серпня 2008 року між сторонами укладена додаткова угода до іпотечного кредитного договору № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року, відповідно до умов якої банк на строк з 12.08.2008 року по 13.02.2018 року надає кредит у розмірі 10438,13 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1.17 % на місяць. Вважає, що п. 4.2 та п. 5.3 додаткової угоди до іпотечного кредитного договору не відповідають вимогам закону і підлягають визнанню їх недійсними, оскільки вона вимушена сплачувати додаткові суми за обслуговування кредиту. Крім того, зазначений в п.5.3 штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову не відповідає вимогам ст.549 ЦК України, яка встановила, що штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. АТ КБ ПриватБанк як первісний позивач та відповідач за зустрічним позовом належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника не направило. При цьому, представником [PERSON] подано письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. У раніше поданому відзиві на зустрічний позов представник позивача за довіреністю [PERSON] вказала, що під час укладання кредитного договору № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року та додаткових угод до нього сторони погодили положення договорів в тих межах, які бажали викласти в договорах. Посилання адвоката [PERSON] на те, що банк пропонує несправедливі умови кредитування є безпідставними, оскільки сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили підписами, волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Окрім того [PERSON] протягом тривалого часу належним чином виконувала зобовязання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами, у звязку із чим просить в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити в повному обсязі, а первинні позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про день та час розгляду справи у судовому засіданні участі не приймала. В матеріалах справи наявне письмове клопотання її представника адвоката [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. При цьому просить у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічні позовні вимоги. У раніше поданому відзиві адвокат [PERSON] зазначив, що наданий АТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості становить лише таблицю із занесеним даними без механізму отримання зазначених сум. Крім того банк нараховує штраф та пеню не в національній валюті, а в іноземній, що є порушенням чинного законодавства та не можливо встановити порядок визначення розміру щомісячної комісії. Також штраф і пеня є санкцією одного виду, а відповідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.Також зазначає, що позивач своєю вимогою від 15.05.2014 року про повернення всієї суми заборгованості, змінив строк виконання зобовязання, що позбавляє його права нараховувати відсотки, пеню, що відповідає висновкам Верховного Суду викладених у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12-ц .Оскільки платежі несуть періодичний характер до них потрібно застосувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у судове засідання не з'явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 50000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.11.2016 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с.11-15). Так, відповідно до п.2.4 зазначеного договору позичальник зобовязується щомісячно до 27 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 852,43 грн., шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відповідний рахунок. Відповідач [PERSON] липня 2008 року звернулась з письмовою заявою до позивача в якій просить змінити валюту кредиту за договором про іпотечний кредит DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 та залишок заборгованості за договором у розмірі 48411,48 грн. конвертувати у валюту долар США за курсом на дату укладення додаткової угоди до договору (а.с.16). Згідно даної заяви кредитний договір № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 10 438,13 долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується додатковою угодою датованою 04 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року (а.с.22-25). Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Пунктами 2.2.2, 2.2.3 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року, передбачено, що позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, а також сплатити банку винагороду згідно п.п. 7.2 та 8.1 даного Договору. Згідно п. 5.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору за кожний день просрочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до п. 5.3, 5.4 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року, при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобовязань передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбаченої 5.1, 5.2, 5.3 здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобовязання повинне бути виконане позичальником. 15 березня 2012 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року відповідно до якої сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 929,16 дол.США, а саме відсотки у розмірі 0 дол.США, комісія у розмірі 0 дол.США. пеня у розмірі 936,16 дол.США.У разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань передбачених Графіком погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 939,16 дол.США. Також, сторони домовились, що період сплати кредиту вважати по 27 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 289,08 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції (а.с.17-19). 29 січня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року відповідно до якої сторони узгодили, що сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 957,16 дол.США, а саме відсотки у розмірі 0 дол.США, комісія у розмірі 0 дол.США. пеня у розмірі 957,16 дол.США. У разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань передбачених Графіком погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 957,16 дол.США. Також, сторони домовились, що період сплати кредиту вважати по 27 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 290,38 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції (а.с.20-21) Позивач виконав свої зобов'язання в повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу, що підтверджується заявою про продаж іноземної валюти із подальшим перерахуванням коштів за договором про іпотечний кредит №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року, підписаною останнім та відміткою про зарахування кредитних коштів на банківський рахунок [PERSON] (а.с. 16,зворот). Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 15.04.2016 року має заборгованість, яка складається з наступного: -8307,35 дол. США заборгованість за кредитом; -1924,00 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, -407,42 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, -6230,46 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, -9,75 дол. США - штраф (фіксована частина), -843,46 дол. США - штраф (процентна складова). Загальна заборгованість за кредитним договором №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року, складає 17722,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 15.04.2016 року становить 454403 грн. 24 коп. (а.с. 5-9). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обовязки відповідно до договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Таким чином суд знайшов доведеним факт існування кредитних відносин між сторонами, що підтверджено належними та допустимими доказами, наданими позивачем, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та комісією станом на 15.04.2016 року. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання. Отже, види забезпечення виконання зобовязань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобовязання боржником шляхом встановлення доданих гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобовязань будь-яким з видів передбачених ст. 546 ЦК України, також створює зобовязальні правовідносини між кредитором та боржником. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлюється загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобовязання, незалежно від того, виникли чи ні у звязку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обовязки відповідно до договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Частина 3 статті 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що згідно до абз. 5 п. 6 Додаткової угоди №2 термін позовної давності про стягнення пені становить 50 років та розмір пені не перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту, тому вона підлягає стягненню в повному розмірі. Що стосується штрафів, нарахованих за спірним договором, а саме: 9,75 доларів США штраф фіксована частина та 843,46 штраф (процентна складова) то необхідно зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів у вигляді сплати штрафу у розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Щодо клопотання представника відповідача за первісним позовом адвоката [PERSON] про застосування строків позовної давності по нарахуванню відсотків та пені слід зазначити наступне. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Згідно додаткової угоди №2 до кредитного договору сторони встановили, терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором тривалістю 50 років. Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд бере до уваги той факт, що строк позовної давності за вказаним договором не пропощено. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт того, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не належним чином виконувала покладені за кредитним договором зобов'язання. Право позивача як кредитодавця на своєчасне отримання позичених сум на умовах і в строки, що обумовлені договором кредитування, є порушеним та підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на його користь сум заборгованості за тілом кредиту 8307,35 США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1924.00 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 407,42 дол.США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 6230,46 дол.США, а всього 16 869,23 дол. США, що станом на 15.04.2016 року за курсом НБУ становить 432 527,06 грн. По вимогам зустрічного позову [PERSON]до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання пунктів кредитного договору недійсним, слід зазначити наступне. Пунктом 4.2 додаткової угоди від 04.08.2008 року до кредитного договору №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007, передбачено, що за надане право використання позичальником зарезервованих банком ресурсів для виконання зобов'язань за цим договором у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту, позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі, зазначеному в пункті 8.1 договору. Пунктом 5.3 додаткової угоди від 04.08.2008 року до кредитного договору №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми позову. Згідно положень ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Враховуючи той факт, що спірний кредитний договір був підписаний сторонами 27.11.2007 року та даний договір має додаткові угоди, які [PERSON] виконувались протягом певного часу, про що свідчить виписка по рахунку [PERSON] /а.с. 232-250/, суд приходить до висновку, що оспорюваний пункт 5.3 додаткової угоди від 04.08.2008 року до кредитного договору №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року не містять у собі несправедливих умов, які б могли тягнути за собою визнання їх недійсними, оскільки підписуючи договір позивач знав про оспорювані умови договору та свідомо погодилась з ними та виконувала їх. Також не існувало ніяких інших умов, які б примусили останню підписати договір на вкрай невигідних для себе умовах. Волевиявлення [PERSON] під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало її внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не примушувалась до укладання договору, вона особистим підписом посвідчила добровільність його укладання, вільно обрала кредитодавця на момент укладання договору, вважала умови розумними та справедливими, про це свідчить термін дії договору, який укладено 27.11.2007 року, та лише понад десять років його дії позивач за зустрічним позовом вирішила визнати недійсними окремі його пункти. Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначаються також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно положень ч. 5 ст.11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати винагороди за резервування ресурсів, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Оскільки у спірному договорі сплата винагороди за резервування ресурсів визначена у процентах, тобто є змінною величиною, то такі умови суперечать положенням частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). Зазначений правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. За таких обставин, вимоги [PERSON] як позивача за зустрічним позовом до АТ КБ ПриватБанк про визнання недійсним пункту 4.2 додаткової угоди від 04.08.2008 року до кредитного договору №DNJ0GI00001808 від 27.11.2007 року, суд вважає обґрунтовними та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання даного пункту кредитного договору недійсним. Заяви щодо застосування позовної давності до заявлених [PERSON] позовних вимог від АТ КБ «ПриватБанк» не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісний позов задоволено частково на загальну суму 432 527,06 грн, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 6487,91 грн. (432 527,06 х 6816,05/454403,24) Крім того, оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] при зверненні до суду з позовом про захист прав споживача звільнена від сплати судового збору та позовні вимоги задоволені частково, тому суд вважає за доцільне стягнути з відповідача за зустрічним позовом АТ КБ ПриватБанк на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial