Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що починаючи з 1998 року, вона разом із відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного їхнього проживання, [INFO] року у них народилась донька [PERSON]. Фактично, проживання однією сім'єю було припинено у 2008 році, та з цього часу, позивач разом із донькою стали проживати окремо. Відповідач життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання з нею спілкуватися, участь у її вихованні не приймає, не цікавиться її станом здоров'ям, фізичним та розумовим розвитком, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Представником третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району Салтан В.Ю. та прокурором прокуратури Кравець І.А. також подані заяви, відповідно до яких позов [PERSON] підтримують, вважають за можливим його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю на підставі наявних доказів, які є достатніми для постановлення рішення, та ухвалення заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, письмові докази, суд вважає за необхідним позовні вимоги задовольнити, у зв'язку з наступним. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є батько [PERSON], а мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя 05.07.2001 року. Як вбачається із листа КЗ "Запорізького центру первинної медико-санітарної допомоги № 1" від 22.09.2014 року № 01-6/1537, здоров'ям дівчинки [PERSON], [INFO], займається мати [PERSON] Батько дитини [PERSON] жодного разу до лікаря-педіатра дільничного дитину не супроводжував та станом здоров'я не цікавився. Згідно характеристики ЗОШ № 1 ім. Т.Г.Шевченка м. Запоріжжя від 19.09.2014 року, [PERSON] є ученицею 8-А класу та позитивно характеризується. Мати приділяє належну увагу своїй доньці, завжди відвідує батьківські збори, своєчасно контролює успішність [PERSON], піклується про здоров'я дитини. Батько дівчини жодного разу школу не відвідував та успіхами її навчання не цікавився. Відповідно до довідки Запорізької дитячої музичної школи № 1 від 19.09.2014 року № 126, [PERSON] навчається у школі на відділі народних інструментів (бандура) у 5 класі 8-річного курсу навчання. Як вбачається із висновку районної адміністрації по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради від 21.11.2014 року № 01-10/3229, районна адміністрація по Орджонікідзевському району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON], 1971 року народження, батьківських прав по відношенню до його доньки [PERSON], [INFO]. Згідно заяви [PERSON] від 18.11.2014 року, вона бажає мати можливість спілкуватися з батьком, проте вважає позбавлення його батьківських прав доцільно. Згідно ч.ч.1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 року № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України „Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо. Відповідно до статтей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед усим суспільством та державою. Стаття 59 Закону України „Про освіту" та стаття 12 Закону України „Про охорону дитинства", детально визначають, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, у відповідності до норм цих законів, батьки зобов'язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. У відповідності до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягенння нею повнолітння. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов'язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні з'ясовано та доведено, що відповідач [PERSON] не піклується про свою малолітню доньку [PERSON], ухиляється від виконання обов'язків по її вихованню. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, а також того, що будь-яких заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування з боку відповідача не надано, з метою захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON] суд приходить до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог, та необхідність задоволення у позові у повному обсязі. Крім того, враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі, на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved