Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя мотивуючи свої вимоги тим, що 27 липня 1999 року [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі [PERSON] у виконкомі Старокутської сільської ради Косівського р-ну про, що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис за № 17. Рішенням Косівського районного суду від 12.07.2013 року - шлюб між сторонами розірвано. За час спільного проживання сторін в шлюбі вони придбали спільне майно, частину якого розділити в добровільному порядку не представилось за можливе. Так, до спільного майна подружжя належить: незавершене будівництвом приміщення літньої кухні, що за адресою [ADDRESS]; земельна ділянка площею 1,5855 га, кадастровий № [NUMBER] призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Старі Кути Косівського району; приміщення лазні, площею 246,6 м.кв., що в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 3273 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], відведена для обслуговування приміщення лазні, а також ними придбано і ряд рухомого майна: автомобіль марки Wolksvagen Passat, 1997 року випуску, шассі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та шкіряний диван із двома шкіряними кріслами вартістю 2500 євро; шафа-купе вартістю 500 євро; три швейні машинки вартістю 200 євро кожна. Окрім того в будинку відповідачки залишилися особисті речі [PERSON], які вона відмовляється повернути, а саме : золоті речі: два колечка-обручки, золотий ланцюжок, золотий хрестик, золотий браслет; два наручні годинники ; музичний інструмент « УАМАНА» РСR 730; музичні книжки, нотні зошити; два костюми; шкіряний плащ; зимове пальто; зимові куртки, гольфи, светри, сорочки, футболки та інші речі індивідуального користування. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON]- адвокат [PERSON] вимоги позову [PERSON] підтримав з підстав викладених в позовній заяві, пояснив, що позивач в справі частково визнає і зустрічні позовні вимоги [PERSON] а саме в частині визнання об"єктів спільної сумісної власності: приміщення лазні, площею 246,6 м.кв., що в [ADDRESS]; земельну ділянку площею 3273 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], відведена для обслуговування приміщення лазні, а також автомобіля марки Wolksvagen Passat, 1997 року випуску, шассі (кузов, рама) [NUMBER]. Окрім того до об»єктів , що є спільною сумісною власністю подружжя сторін належить і незавершене будівництво літньої кухні, що розміщена в належному на праві власності [PERSON] будинковолодінні, що в [ADDRESS]. Саме при здійсненні будівництва вказаної літньої кухні, [PERSON] знаходився на роботі в Італії і брав кредити в банках для фінансування будівництва, що підтверджується фотокопіями кредитних договорів та їх перекладами. Також до об»єктів майна подружжя відноситься земельна ділянка площею 1,5855 га, кадастровий № [NUMBER] призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Старі Кути Косівського району , набута на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2018 року. Просить позов [PERSON] із збільшеними позовними вимогами задоволити а в зустрічному позові відмовити. Представник відповідачки-позивачки за зустрічним позовом, [PERSON] вимоги основного позову [PERSON] заперечив, зустрічний позов [PERSON] підтримав, суду пояснив, що вимога [PERSON] про визнання самочинного незавершеного будівництва літньої кухні та земельної ділянки на якій воно знаходиться спільною сумісною власністю та визнання за ним права власності на 1/2 частку будівельних матеріалів та виконаних робіт в процесі такого будівництва, є безпідставною так як саме будинковолодіння [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, є особистою власністю відповідачки-позивачки в справі [PERSON], в наслідок отриманого нею в подарунок від свого батька ще задовго до їх з [PERSON] одруження. Фактично в [PERSON] немає і не може бути жодних прав а ні на сам житловий будинок, а ні на окремі його частини, в тому числі і господарські будівлі та споруди, які належать на праві власності виключно [PERSON] Твердження [PERSON] про те, що він приймав участь у будівництві літньої кухні, у придбанні будівельних матеріалів та оплати виконаних будівельних робіт є безпідставними та необґрунтованими. Щодо вимоги [PERSON] про поділ земельної ділянки площею 1,5855 га кадастровий № [NUMBER], то дійсно на підставі договору купівлі-продажу за № 1760 від 12.08.2008 року, особисто [PERSON], було придбано за її власні кошти земельну ділянку площею 1,5855 га кадастровий № [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Старі Кути урочище "Козловське" Косівського району Івано-Франківської області. Рішення органом місцевого самоврядування про цю продаж приймалося виключно відносно [PERSON] а тому належить лише останній на праві власності та не може бути об"єктом спільної сумісної власності подружжя. Також безпідставними вважає вимоги [PERSON] про поділ рухомого майна, та витребування -повернення йому золотих речей та речей індивідуального користування. Звертає увагу, що відповідач, скориставшись тим, що відповідачка -позивачка знаходилася за межами держави на заробітках, прибув до її житлового будинку та без відома [PERSON] забрав звідти усе своє індивідуальне майно, ювелірні вироби, а також рухоме майно - меблі, які вивіз у невідомому напрямку, тобто [PERSON], ще задовго до звернення з цим позовом в суд, розпорядився своїм майном. За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] було придбано майно, що дійсно належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: приміщення лазні, площею 246,6 м.кв., побудованої до 1938 року, що знаходиться в [ADDRESS] вартістю 339 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу; земельна ділянка площею 3273 кв.м., вартістю 25 764 грн., що знаходиться в [ADDRESS] відведена для обслуговування приміщення лазні, що підтверджується договором купівлі-продажу; автомобіль марки Wolksvagen Passat, 1997 року випуску, шассі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний [NUMBER], зареєстрований в органах ДАІ, вартістю 10 000 Євро, що за офіційним курсом НБ гривні до іноземних валют на день підготовки зустрічного позову становить 279 400 грн.; та автомобіль марки MERSEDES BENZ Е220, реєстраційний [NUMBER] (реєстрація іноземна республіка Італія, вартістю 12 000 Євро, що за офіційним курсом НБ гривні до іноземних валют на день підготовки зустрічного позову становить 335 280 грн. За домовленістю [PERSON] з [PERSON] вони добровільно поділили придбані ними транспортні засоби: автомобіль марки MERSEDES BENZ Е220, залишено [PERSON] а автомобіль марки Wolksvagen Passat, 1997 року випуску, залишено [PERSON] Фактично сторонами не досягнуто згоди щодо поділу приміщення лазні та земельної ділянки відведеної для її обслуговування, що знаходиться в [ADDRESS] та земельної ділянки, яка відведена для її будівництва та обслуговування. Задовго до укладення договору купівлі-продажу приміщення лазні саме , [PERSON], використовувала її за призначенням, тобто виключно для надання банних послуг мешканцям смт.Кути. З часу укладення договору купівлі-продажу приміщення лазні, відповідачем жодного разу не відкривалося і не використовувалось за своїм цільовим призначенням. А, враховуючи те, що згідно п.1.2 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.01.2006 року земельна ділянка продана виключно для обслуговування приміщення лазні, а також беручи до уваги те, що відповідач постійно проживає та перебуває за межами нашої країни, а тому лише [PERSON] , у випадку, коли приміщення лазні та земельна ділянка, відведена для її обслуговування, будуть виділені їй у власність, зможе знову відновити її функціонування за її цільовим призначенням. У випадку виділення [PERSON] у власність приміщення лазні та земельної ділянки, відведеної для її обслуговування, вона згідна сплатити відповідачу грошову компенсацію у розмірі належної його частки. Просить винести рішення, яким зустрічний позов [PERSON] задовольнити повністю в позові [PERSON] відмовити. Суд вислухавши представників сторін в справі, вивчивши матеріали справи, вважає вимоги позову [PERSON] та вимоги зустрічного позову [PERSON] такими, що підлягають до часткового задоволення із наступних підстав: Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Ст.81 цього Кодексу визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони в справі зареєстрували шлюб 27.07.1999 року у виконкомі Старокутської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 17 (а.с.9) а рішенням Косівського районного суду від 12.07.2013 року (а.с.10) даний шлюб розірвано. Беззаперечним та неоспорюваним фактом є те, що на час укладення між сторонами шлюбу, [PERSON] на праві власності належало будинковолодіння, що в [ADDRESS] Однак на території вказаного домоволодіння сторонами в справі, за час проживання в шлюбі спільно було побудовано приміщення літньої кухні загальною площею 189 кв.м., ринкова вартість якої на час проведення дослідження експерта, за висновком експерта (а.с.118) становить 466525 грн. Твердження представників відповідачки-позивачки [PERSON] в тій частині, що вказана спірна літня кухня побудована виключно за кошти [PERSON] та не відноситься до об»єктів спільної сумісної власності подружжя спростовується долученими до матеріалів справи письмовими доказами, зокрема, відомостями про те, що саме [PERSON] на час будівництва літньої кухні перебував на роботі за межами України а саме в Італії і брав кредити в банках для фінансування цього будівництва, що стверджується кредитним договором №9779945 від 18.06.2012 р на суму 10000 євро (а.с.18) та кредитним договором № 46590100538 на суму 15000 євро. (а.с.20). Таким чином вказаний незавершений будівництвом об»єкт (приміщення літньої кухні) відноситься до спільної сумісної власності подружжя. В силу вимог ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя , воно у разі спору можу бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Суд звертає увагу, що сторонами в справі не надано суду дозвільних документів на будівництво приміщення літньої кухні, що в смт. Кути по вул. Гоголя 10 Косівського району Івано-Франківської області. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (ст.331 ЦК України). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Згідно із п. 22 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 р «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 047/БТ-16 від 07.09.2017 року (а.с.99-126) ринкова вартість незавершеного будівництва літньої кухні що в [ADDRESS] в цінах на момент проведення дослідження становить - 466525 грн. Ринкова вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт, які були використані в процесі будівництва незавершеного будівництва даної літньої кухні на момент проведення дослідження становить - 269776 грн. Тобто, вартість 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних в будівництві літньої кухні робіт - становить 134888 грн . Таким чином в [PERSON] виникає право на належну йому частку у будівельних матеріалах та вартості у проведених роботах, які виконано при будівництві об'єкту нерухомості (незавершеного будівництвом приміщення літньої кухні). Також в судовому засіданні встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі ними на підставі договору купівлі-продажу за № 1760 від 12.08.2008 року, придбано земельну ділянку площею 1,5855 га кадастровий [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с.Старі Кути урочище "Козловське" Косівського району Івано-Франківської області. Вартість якої за висновком експерта складає - 215534 грн. Не доведено в судовому засіданні твердження представників відповідачки [PERSON] про те, що вказану земельну ділянку придбано останньою за власні кошти, як не заслуговує на увагу і позиція останніх про безпідставність включення вказаного об»єкту - земельної ділянки площею 1,5855 га до майна спільної сумісної власності подружжя із тих підстав, що вказана земельна ділянка відповідно до Державного акту про право власності належить виключно [PERSON], як власнику, тобто є її особистою власністю. Суд звертає увагу, що підставою набуття права власності [PERSON] на вказану земельну ділянку став саме договір купівлі-продажу від 12.08.2008 року, що укладений в період шлюбу сторін а не набуто в порядку приватизації. Згідно вимог ст.60, ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Не викликає заперечень в сторін та їх представників що за час перебування [PERSON] та [PERSON] в шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме: приміщення лазні, площею 246,6 м.кв., що знаходиться в [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу , посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області 10 квітня 2000 року за реєстраційним номером 1003, вартістю ( за висновком експерта) - 91115,78 грн ; земельної ділянки площею 3273 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] відведена для обслуговування приміщення лазні, що підтверджується договором купівлі-продажу , посвідченого Маркуц У.М., приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області 04 січня 2006 року за реєстраційним №7, вартістю (за висновком експерта ) - 60232 грн; а також автомобіля марки Wolksvagen Passat, 1997 року випуску, шассі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю ( за висновком експерта) - 128177,70 грн Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в силу вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази , які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи , які входять до предмета доказування. Виходячи із приписів ст.60 СК України, факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Дана презумпція може бути спростована законом або договором. Відповідно до п.п. 23, 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно з'ясовувати, коли саме сторони припинили ведення спільного господарства, обсяг спільного майна, нажитого на час припинення ведення спільного господарства, джерела придбання цього майна, наявність боргів подружжя за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно зі ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст.65 СК України) . Таким чином судом встановлено, що до майна, яке є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, відноситься:будівельні матеріали, та роботи, які використані для незавершеного будівництва літньої кухні за адресою [ADDRESS]; земельна ділянка площею 1,5855 га, кадастровий № [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Старі Кути Косівського району; приміщення лазні, площею 246,6 м.кв., що в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 3273 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], відведена для обслуговування приміщення лазні, а також автомобіль марки Wolksvagen Passat, 1997 року випуску, шассі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер АТ. При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Судом встановлено, що автомобіль марки Wolksvagen Passat, 1997 року випуску, шассі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер АТ перебуває в користуванні [PERSON], вказаний об»єкт рухомого майна є неподільним а тому із останньої доцільно стягнути в користь [PERSON], ? частину його вартості в рахунок компенсації права на належну йому частку, яка в загальному на день оцінки складає 128177,70 грн Що стосується позовної вимоги [PERSON] про розподіл майна подружжя , виділивши йому із рухомого майна а саме: шкіряний диван та одне шкіряне крісло вартістю 1000 євро; шафу-купе вартістю 500 євро; одну швейну машинку вартістю 200 євро, всього на суму 47 600 грн. та в частині зобов'язання [PERSON] , повернути йому особисті речі, а саме : золоті речі: два колечка-обручки, золотий ланцюжок, золотий хрестик, золотий браслет; два наручні годинники ; музичний інструмент «YAMAHA» РCR 730; музичні книжки, нотні зошити; два костюми, шкіряний плащ, зимове пальто, зимові куртки, гольфи светри, сорочки, футболки ті інші речі індивідуального користування, то в цій частині позовних вимог слід відмовити, як в недоведених в судовому засіданні. Представником [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження факту наявності в [PERSON] вказаних рухомих речей, в наслідок чого суд позбавлений можливості надати вказаним фактам, доказам належну оцінку. Також суд вважає, що не підлягає задоволенню і позовна вимога [PERSON] в частині визнання автомобіля марки Mersedes Benz Е220, реєстраційний [NUMBER] Республіки Італія , який було придбано ними в шлюбі, спільною сумісною власністю із виділенням його у власністю [PERSON] в порядку розподілу майна, так як на даний час вказаного автомобіля у користуванні (власності) сторін немає, а зі слів представника позивача, цей ТЗ відчужений подружжям сторін ще за час їх шлюбу, а саме 07.11.2012 року, кошти від якого витрачені на часткове погашення кредитних зобов»язань. За вищенаведених обставин, позовні вимоги [PERSON], та вимоги зустрічного позову [PERSON] підлягають частковому задоволенню . Суд звертає увагу, що при подачі позову до суду позивачем [PERSON] оплачено судовий збір в сумі 551,21 грн. а позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] оплачено судовий збір в сумі - 3055,00 грн. Загальна вартість нерухомого, рухомого майна сторін, відповідно до висновку експерта складає 1231360,48 грн., що і становить ціну позову. В силу вимог ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (704,80 грн) та не більше п»яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8810 грн). Судові витрати підлягають розподілу між сторонами у порядку визначеному ст.141 ЦПК України. Таким чином із врахуванням ціни позовів, яка в загальному розмірі складає -1231360,48 грн. сторони в справі повинні провести оплату судового збору в розмірі по 4405 грн з кожного. Із врахуванням оплачених сум [PERSON] слід провести доплату судового збору в сумі -3853,79 грн. (4405-551,21=3853,79 грн.) а [PERSON] повинна провести доплату судового збору в сумі 1350 грн. ( 4405- 3055=1350грн). На підставі наведеного, ст. ст. 60, 69- 71 СК України, ст.ст. 368-372 ЦК України, ст.120 ЗК України,

Outcome: approved