Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

ПАТ "Страхова компанія "Країна" (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 11 листопада 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір автомобільного страхування № 16/013307/СТ/2.1.5.1 (далі - Договір страхування), предметом страхування за яким є майнові інтереси [PERSON], які пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "ВАЗ - 21104", д.н.з. [NUMBER]. 29 травня 2009 року в м. Кам'янка по вул. П. Василини мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів "Део Сенс", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (Відповідача), та "ВАЗ - 21104", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо - транспортної пригоди вищевказаний застрахований автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. [NUMBER], отримав механічні ушкодження. Постановою Кам'янського районного суду Черкаської області від 29 липня 2009 року [PERSON] (Відповідача) визнано винуватим у вчиненні даної дорожньо - транспортної пригоди та накладено за ст.ст. 124, 130 КУпАП адміністративне стягнення, так як у його діях вбачалось порушення вимог п. 16.11 ПДР України. 01 червня 2009 року [PERSON] подав до Позивача заяву про виплату страхового відшкодування, так як йому було спричинено матеріальної шкоди в розмірі 28 481 грн. 34 коп., що підтверджується висновком експерта № 127 від 23 червня 2009 року. Позивач платіжним дорученням № 709 від 06 жовтня 2009 року виконав свій обов'язок за Договором страхування та перерахував [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23 152 грн. 33 коп. З моменту виплати у Позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] як до особи, винні, протиправні дії якої перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з заподіянням шкоди, по відшкодуванню розміру сплаченого страхового відшкодування в межах 23 152 грн. 33 коп. У позовній заяві представник Позивача вказав, що Відповідачу для досудового врегулювання спору було надіслано претензію з вимогою оплати боргу в розмірі 23 152 грн. 33 коп., а Відповідач в свою чергу на виконання цієї претензії здійснив по нарахованому боргу визнавальні дії, а саме сплатив Позивачу 10 600 грн. в період з 25 січня 2010 по 11 січня 2012 року. Такі дії представник Позивача вважає такими, що можуть свідчити про переривання строку перебігу позовної давності. 2 Просив стягнути з Відповідача на користь Позивача 12 552 грн. 33 коп. матеріальної шкоди та 243 грн. 60 коп. сплачених судових витрат. Представник Позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності Позивача та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В свою чергу, Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав, подав до суду заперечення та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, так як відповідно до зворотної вимоги Позивача він протягом короткого часу здійснив повний розрахунок. Всі зобов'язання ним виконані з 2012 р. Просив застосувати позовну давність. Також відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 листопада 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір автомобільного страхування № 16/013307/СТ/2.1.5.1, предметом страхування за яким є майнові інтереси [PERSON], які пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "ВАЗ - 21104", д.н.з. [NUMBER]. 29 травня 2009 року в м. Кам'янка по вул. П. Василини мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів "Део Сенс" д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] (Відповідача), та "ВАЗ - 21104", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо - транспортної пригоди вищевказаний застрахований автомобіль ВАЗ-21104, д.н.з. [NUMBER], отримав механічні ушкодження. Постановою Кам'янського районного суду Черкаської області від 29 липня 2009 року [PERSON] (Відповідача) визнано винуватим у вчиненні даної дорожньо - транспортної пригоди та накладено за ст.ст. 124, 130 КУпАП адміністративне стягнення, так як у його діях вбачалось порушення вимог п. 16.11 ПДР України. 01 червня 2009 року [PERSON] подав до Позивача заяву про виплату страхового відшкодування, так як йому було спричинено матеріальної шкоди в розмірі 28 481 грн. 34 коп., що підтверджується висновком експерта № 127 від 23 червня 2009 року. Позивач платіжним дорученням № 709 від 06 жовтня 2009 року виконав свій обов'язок за Договором та перерахував [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23 152 грн. 33 коп. З моменту виплати у Позивача виникло право зворотньої вимоги до [PERSON] як до особи, винні, протиправні дії якої перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з заподіянням шкоди, по відшкодуванню розміру сплаченого страхового відшкодування в межах 23 152 грн. 33 коп. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, суд вважає, що право вимоги у Позивача до Відповідача виникло з 06 жовтня 2009 року, про що свідчить копія платіжного доручення (а.с.28). Разом з тим, суд не може взяти до уваги викладені у позовній заяві твердження представника Позивача про те, що Позивач своєчасно використав своє право вимоги, а саме про те, що він направляв на адресу Відповідача вимогу про відшкодування шкоди і Відповідач за цією вимогою здійснював виплати Позивачу 10 600 грн. в період з 25 січня 2010 по 11 січня 2012 року. Так, в матеріалах справи наявна вимога Позивача за № УН/38 від 16 січня 2014 року. В матеріалах справи відсутні докази на твердження представника Позивача про те, що Відповідач здійснював виплати Позивачу 10 600 грн. в період з 25 січня 2010 по 11 січня 2012 року, що також заперечується Відповідачем у поданому ним запереченні на позовну заяву. 3 З огляду на викладене, суд вважає твердження представника Позивача про те, що Відповідачу направлялась вимога і по ній здійснювались Відповідачем виплати в період часу з 25 січня 2010 по 11 січня 2012 року такими, що не відповідають дійсності, так як представником Позивача надано копію вимоги від 16 січня 2014 року, по якій Відповідач не міг проводити виплати в період часу, що передував її написанню. Також, з тих же підстав суд вважає за необхідне задовольнити клопотання Відповідача про застосування до цих правовідносин правила перебігу строку позовної давності, так як стороною Позивача не доведено, що мало місце переривання цих строків шляхом вчинення Відповідачем дій по визнанню боргу. Дійсно, суд знаходить, що згідно статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частину друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, а тому суд його обраховує з 06 жовтня 2009 року по 06 жовтня 2012 року, в межах трирічного строку загальної позовної давності. Згідно частини 2 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. За частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Підстав для поновлення строку позовної давності суд не вбачає. Позивач звернувся до суду з даним позовом лише 09 вересня 2014р., тобто пропустив строк позовної давності. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності позивач суду не надав. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову за спливом строку позовної давності. На підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 253, 256, 257, 258, 267, 993, 1187 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed