Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Буринської міської ради Сумської області, треті особи: приватний нотаріус Буринського районного нотаріального округу Головенська Л.В., Головне управління Держгеокадастру у Сумській області про встановлення факту належності спадкодавцю права на земельну частку (пай) та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позов мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості на території Гвинтівської сільської ради, яке належало їй особисто, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0243961. Спадщину після смерті останньої прийняв її син [PERSON] відповідно до ст.549 ЦК Української РСР, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем першої черги за законом. [INFO] [PERSON] помер, офіційно не переоформивши на себе спадкове майно. Також, [PERSON] зазначає, що він прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до державного нотаріуса Буринської районної державної нотаріальної контори, будучи спадкоємцем першої черги за законом у відповідності до ст. 529 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) і на частину спадкового майна отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, при зверненні до приватного нотаріуса Головенської Л.В. з метою оформлення вищевказаної земельної частки (паю), остання своїм листом роз`яснила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, а саме сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0243961 на ім`я [PERSON] був виданий вже після смерті спадкодавця. На підставі викладеного, [PERSON] просив: -встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай), згідно сертифікату, виданого на ім`я [PERSON] , серії СМ №0243961, виданого головою Буринської районної державної адміністрації 19.03.1997 року на землю, яка перебувала в сільськогосподарському акціонерно- пайовому товаристві закритого типу "Нива" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,58 га; -встановити факт належності [PERSON] , в порядку спадкування після матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай), згідно сертифікату, виданого на ім`я [PERSON] , серії СМ №0243961, виданого головою Буринської районної державної адміністрації 19.03.1997 року на землю, яка перебувала в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу "Нива" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,58 га; -визнати за ним, [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай), відповідно до сертифікату, виданого на ім`я [PERSON] , серії СМ №0243961, виданого головою Буринської районної державної адміністрації 19.03.1997 року на землю, яка перебувала в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу "Нива" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,58 га. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 28.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 16.09.2021 року справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому останнім було направлено до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому заявлені позовні вимоги він підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Буринської міської ради, яка двічі була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та клопотань про відкладення судового розгляду не подавав. Третя особа приватний нотаріус Головенська Л.В. в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Від представника третьої особи ГУ Держгеокадастру в Сумській області до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст.247ЦПК України. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 15). [INFO] померла баба позивача [PERSON] , яка проживала в с. Нечаївка, Гвинтівської сільської ради, Буринського району, Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно, та витягом з Державного реєстру актів стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а.с. 7, 16). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть останнього (а.с.17). Відповідно до п. п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги за законом були в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця були спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини не було в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем (ст. 529 ЦК УРСР). Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв\~спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки Гвинтівської сільської ради від 13.03.2020 року №58 померла [INFO] [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала в с. Нечаївка, Буринського району, Сумської області Гвинтівської сільської ради. Спадкоємцем на все майно померлої являється син [PERSON] , 1936 року народження, який прийняв спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном на підставі п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області не посвідчувався (а.с. 14). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син (батько позивача) [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, але юридично не оформив і помер [INFO] . Судом встановлено, що 19.03.1997\~року\~на\~ім`я\~ [PERSON] було видано сертифікат серії СМ №0243961 на право на земельну частку (пай), на території Гвинтівської сільської ради, розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №961, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай), довідкою відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та висновком про вартість майна (а.с.12, 18-19). Відповідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) але за життя не одержав сертифіката на право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішення спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно вимог ч. 9 ст. 5 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Пунктом 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 вказаного Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наведених норм матеріального права вбачається, що особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Сама по собі видача сертифікату після смерті особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства та була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, не може бути підставою для виключення права на земельну частку (пай) із спадкової маси, оскільки сертифікат є лише документом, що підтверджує належність такого права. Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшло право на земельну частку (пай), розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало його матері [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ №0243961. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2002 року зареєстрованого в реєстрі за №445, спадкоємцем майна [PERSON] , котрий помер [INFO] , є син [PERSON] (а.с.13). За наведеного, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] (позивач по справі), шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Разом з тим, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса на вище вказану земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) був виданий вже після смерті [PERSON] , що вбачається з листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. (а.с.11). Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права, враховуючи, що позивач [PERSON] прийняв спадщину, яка йому належить з часу її відкриття, але не може нотаріально оформити свої спадкові права на неї через, те, що правовстановлюючий документ був виданий після смерті спадкодавця, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved