Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить припинити дії з боку А-Банку, якими порушується право позивача, шляхом зобов`язання А-Банку надати позивачеві докази того, що відступлення права грошової вимоги на користь відповідача справді мало місце і що в даний час відповідач є належним кредитором у зобов`язанні за кредитними договорами № ZPMWG 100001045 та №ZPMWG 200001045 від 23.04.2017 року. В подальшому позивачем було змінено предмет позову та він просить суд припинити дії А-Банку, якими порушується право позивача, шляхом заборони відповідачеві пред`являти вимоги щодо виконання позивачем зобов`язань за кредитними договорами № ZPMWG 100001045 та №ZPMWG 200001045 від 23.04.2007 року на користь А-Банку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.11.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» і АТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1. Саме на даний договір АТ «Акцент-Банк» посилається як на підставу для пред`явлення йому вимог за кредитними договорами № ZPMWG 100001045 та №ZPMWG 200001045, укладеними між ним та АТ КБ «Приватбанк» 23.04.2007 року. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, тобто доказом відступлення права вимоги за договором факторингу № 1 від 01.11.2007 року має бути доведеність АТ «Акцент-Банк» виконання договору його сторонами. Однак, АТ «Акцент-Банк» заявляючи про своє право вимоги за зобов`язаннями жодного разу не спромігся надати йому докази того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, як передбачено ч.2 ст. 1082 ЦК України. тобто не довів виконання умов договору факторингу № 1 його сторонами. Але, замість виконання свого обов`язку щодо доведення боржникові того, що відступлення права грошової вимоги насправді мало місце, відповідач пропонує йому виконувати платежі на користь АТ КБ «Приватбанк», що мало б суперечити інтересам АТ «Акцент-Банк» якби він був належним кредитором в зобов`язаннях. Тобто, незмінність кредитора в зобов`язаннях і іпотекодержателя свідчать про те, що АТ КБ «Приватбанк» не виконав вимоги пунктів 1.2 і 12 договору факторингу № 1, а тому АТ «Акцент-Банк» не набув статусу нового кредитора та іпотекодержателя. Крім того, 01.11.2007 року під час укладання договору факторингу № 1 дана установа не мала в своєму розпорядженні кошти в сумі 592 561 278, 26 грн., які вона була зобов`язана передати АТ КБ «Приватбанк» відповідно до п.8 вказаного договору факторингу. Тобто ні активи. Ні капітал банку ні залучені у вигляді депозитів кошти не забезпечували АТ «Акцент-Банк» фінансову можливість виконання ним п.8 цього договору. Таким чином укладаючи договір факторингу № 1 його сторони усвідомлювали фінансову неспроможність АТ «Акцент-Банк» щодо здійснення фінансування АТ КБ «Приватбанк» на вищевказану суму та ця обставина не стала на заваді для обох банків при укладенні цього договору. З вищевикладеного випливає, що ключові умови договору факторингу № 1 АТ КБ «Приватбанк» не були виконані, а АТ «Акцент-Банк» взагалі не могли бути виконані через відсутність фінансових можливостей виконання взятих на себе зобов`язань. Невиконання ключових умов договору факторингу № 1 його сторонами і наявність юридичного факту нікчемності даного правочину вказує на відсутність у АТ «Акцент-Банк» права пред`являти йому будь які вимоги за кредитними договорами № ZPMWG 100001045 та №ZPMWG 200001045 від 23.04.2007 року оскільки правовідносини між боржником та новим кредитором в результаті факторингової операції можуть виникати на підставі вимог ЦК України. Не виконання ключових умов договору факторингу № 1 його сторонами і нікчемність вказаного договору суперечать вимогам ЦК України та свідчать про те, що відповідач не є належним кредитором (фактором) в зобов`язаннях, а тому його вимоги спровокували звернутися до суду за захистом його порушених цивільних прав. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладенні в позовній заяві. Крім того, позивач суду пояснив, що коли у листопаді 2017 року він дізнався про відступлення права вимоги за кредитними договорами № ZPMWG 100001045 та №ZPMWG 200001045 від 23.04.2007 року на користь АТ «Акцент-Банк», то звертався з запитом на отримання доказів підтвердження цього факту. Однак, жодного доказу укладення цієї угоди АТ «Акцент-Банк» йому не надав. Але, у той же час, відповідач продовжує вимагати від нього погашення боргу за вищевказаними договорами, направляючи на його адресу письмові вимоги. Позивач вважає такі вимоги незаконними та просить суд заборонити відповідачу пред`являти до нього вимоги щодо погашення боргу за вищевказаними кредитними договорами. Представник відповідача - АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, надавши суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить розгляд справи проводити без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 527, ч.2 ст. 1082 ЦК України, боржник має право вимагати надання йому відповідних доказів щодо відступлення права грошової вимоги, однак у разі не виконання фактором зазначеної вимоги, права боржника захищаються не зверненням до суду та зобов`язанням фактора надати такі докази, а правом виконання зобов`язання клієнту. Тобто в даному випадку позивач може виконувати свої зобов`язання на користь АТ КБ «Приватбанк», якщо вважає, що йому відповідачем не надано достатніх доказів щодо переводу боргу. Крім того, своєчасне невнесення змін в графу «іпотекодержатель» фактором не є обов`язковим, шкодить лише праву самого фактора та ускладнює подальше звернення стягнення на іпотечне майно. Жодної норми закону, яка б встановлювала відповідальність фактора за не своєчасне внесення даних до реєстру немає. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 514 ЦК, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 515 ЦК, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Судом встановлено та це не заперечувалось сторонами, що між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені кредитні договори № ZPMWG 100001045 та №ZPMWG 200001045 від 23.04.2007 року, за умовами якого позивачу надані грошові кошти та визначений порядок та строки виконання зобов`язання за цими договорами. Стаття 512 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК) визначає підстави заміни кредитора в зобов`язанні. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК встановлено, що кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК). Відступлення прав вимоги за Кредитними договорами було здійснено шляхом укладання між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ПАТ "А-БАНК" договору факторингу №1 від 01.11.2007 р. Відповідно до ст. 516 ЦК, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення ст.1077 Цивільного кодексу України визначають, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, за своєю правовою суттю факторинг є специфічною формою відступлення прав вимоги. Так, одна з особливостей факторингу міститься в ст. 1080 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Само по собі відступлення прав вимоги за Кредитними договорами від ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ПАТ "А-БАНК" не порушує прав позивача та відповідає чинним нормам законодавства. Зі змісту позовних вимог не зрозуміло, яким чином порушені права позивача. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст. 527 ЦК України, кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як пояснив в судовому засіданні позивач, він звернувся до відповідача за отриманням підтвердження укладення договору факторингу про відступлення права вимоги, але не отримав такого підтвердження. У такому разі, відповідно до приписів ч.2 ст. 517 ЦК України, позивач як боржник у зобов`язанні має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання йому доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 517 ЦК України: 1. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 2. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином, позивач до отримання підтвердження переходу прав вимоги до нового кредитора має виконувати свої обов`язки старому кредиторові, яким в даному випадку є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Вимога позивача щодо заборони відповідачеві пред`являти до позивача вимоги щодо виконання позивачем зобов`язань за кредитними договорами № ZPMWG 100001045 та №ZPMWG 200001045 від 23.04.2007 року на користь А-Банку, є безпідставною, оскільки згідно чинного законодавства, відповідач як і будь-яка інша юридична чи фізична особа має право на пред`явлення вимоги, якщо буде вважати, що його право є порушеним, в тому числі і за вищевказаними договорами. Крім того, своєчасне не внесення змін в графу «іпотекодержатель» фактором не є обов`язковим, шкодить лише праву самого фактора та ускладнює подальше звернення стягнення на іпотечне майно. Жодної норми закону, яка б встановлювала відповідальність фактора за не своєчасне внесення даних до реєстру немає. Проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем [PERSON] позов є безпідставним, не містить вимог про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, а тому в задоволенні його позову, слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed