Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ "Кредитно-інвестиційний центр", третя особа: ПАТ "Банк Михайлівський" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волкова О.Ю. про захист прав споживачів. Обгрунтовуючи позов посилалась на те, що 27.04.2016 року [PERSON] звернулась до відділення ПАТ "Банк Михайлівський" для отримання споживчого кредиту. У вказаному відділенні позивач підписала заяву-приєднання №200517430 до кредитного договору по продукту "Кредит готівкою", після чого отримала в касі банку споживчий кредит у сумі 15 000,00 грн. На виконання взятих на себе кредитних зобов"язань позивач 25.06.2016 року та 18.07.2016 року сплатила ПАТ "Банк Михайлівський" грошові кошти у сумі 2600,00 грн. та 1300,00 грн. відповідно. Однак, 20.07.2016 року позивачем було отримано листа від ТОВ ФК "Плеяда", з якого [PERSON] дізналась, що нею було укладено кредитний договір №200517430 від 27.04.2016 року не з ПАТ "Банк Михайлівський", а з ТОВ Кредитно-інвестиційний центр", який переуступив право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "ФК "Плеяда", яке в свою чергу переуступило своє право вимоги за кредитним договором №200517430 від 27.04.2016 року ТОВ "ФК Фагор". Позивач вважає, що кредитний договір №200517430 від 27.04.2016 року з ТОВ Кредитно-інвестиційний центр" нею було укладено під впливом обману, а тому на підставі ст.ст.215, 230 ЦК України просила суд визнати вказаний кредитний договір недійсним. У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили задовольнити. Представники відповідача та третьої особи не з'явились у судове засідання, про час, дату і місце якого повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.04.2016 року [PERSON], ознайомившись з умовами Публічної пропозиції на укладення кредитного договору по продукту "Кредит готівкою" ТОВ ТОВ Кредитно-інвестиційний центр" підписала заяву-приєднання №200517430, відповідно до якої отримала у ТОВ Кредитно-інвестиційний центр" кредит у сумі 15 000,00 грн. зі сплатою 0,0001% річних, зі строком погашення 36 місяців. Цього ж дня, відповідно до п.10 укладеної заяви, ТОВ Кредитно-інвестиційний центр" перахувало позивачу кредитні кошти у сумі 15 000,00 грн. на її рахунок, відкритий у ПАТ "Банк Михайлівський", в касі якого позивач і отримала зазначені кошти, що вбачається із наданої позивачем квитанції від 27.04.2016 року. В силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.п. 7, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. В ході судового розгляду встановлено, що згідно з заявою-приєднання №200517430 від 25.03.2008 року, позивач своїм підписом засвідчує, що ознайомлена з умовами кредитування, позивач підтвердила, шо відповідачем було її проінформовано про можливість отримання споживчого кредиту та вигідних умовах, з умовами кредитування, з правом повернути кредит достроково; крім того, позивач підтвердила, що їй надано повну інформацію щодо кредитора, а саме: ТОВ Кредитно-інвестиційний центр", тому будь-яких обставин які б вказували на введеня позивача в оману під час укладання кредитного договору не встановлено, а відтак суд приходить до висновку про залишення позову [PERSON] без задоволення.

Outcome: dismissed