Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позов, банк виходить з того, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 15.09.2011 року було укладено кредитний договір №014/0224/74/32671, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 915 338,77 грн. до 15.08.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,80% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі.19.09.2011 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 про зміну умов погашення кредиту, за умовами якого на період з 15.10.2011 року до 14.10.2012 року розмір щомісячного платежу за кредитним договором зменшено. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0224/74/32671 від 15.09.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 15.09.2011 року, відповідно до умов якого [PERSON] передає в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нерухоме майно: - садовий будинок розташований в [ADDRESS], загальною площею 82,30 м2, жилою площею 33,80 м2, згідно витягу серії СЕА №726890 складається з садового будинку, зазначеного на плані під літерою „А" - цегла, вбиральні - літ. „Б", душової - під літ. „В", споруди під №І, ІІ, 1,2, який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 5.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 5.03.2007 року у реєстрі №348, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 5.03.2007 року №1950505 та зареєстрованого у КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна" 21.03.2007 року за реєстровим №7965, записаний у реєстрову книгу №39-106 та зареєстрований у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 7.09.2011 року; - земельну ділянку [ADDRESS], загальною площею 0,0498 га, кадастровий номер 8000000000:90:620:0011, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №992156, виданого Київською міською радою 23.11.2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 5.03.2007 року у реєстрі №350, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів, акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10-7-07351. Однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушує передбачені договором строки сплати заборгованості. Зважаючи на неналежне виконання [PERSON] умов договору кредиту від 15.09.2011 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді садового будинку та розташований в [ADDRESS], загальною площею 82,30 м2, жилою площею 33,80 м2 та земельну ділянку [ADDRESS], загальною площею 0,0498 га, кадастровий номер 8000000000:90:620:001, шляхом продажу на прилюдних торгах вказаного предмету іпотеки. Представник позивача Приліпко А.Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив зупинити провадження у справі та пояснив, що при укладанні договору іпотеки, позивачем також було укладено договір страхування предмету іпотеки та договір страхування здоров`я на випадок хвороби позичальника кредиту від 18.09.2012 року №011095/136/0000013 з ПАТ «СК «Уніка», розмір страхового відшкодування 923 022,55 грн. Вигодонабувачем за даними договорами є позивач. 22.03.2013 року із відповідачем стався страховий випадок - гострий інфаркт міокарда, внаслідок чого комісією МСЕК йому було призначено 2 групу інвалідності. Страхове відшкодування відповідач станом на 20.10.2014 року так і не отримав. На даний час Голосіївським районним судом м. Києва розглядається справа за позовом [PERSON] до ПАТ «СК «Уніка» про стягнення страхового відшкодування. Тому представник відповідача просив зупинити провадження по даній справі до винесення рішення Голосіївським районним судом м. Києва, оскільки у випадку задоволення вимог [PERSON] страхове відшкодування покриє суму заборгованості відповідача перед кредитором. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 15.09.2011 року було укладено кредитний договір №014/0224/74/32671, згідно умов якого відповідач отримав від позивача кредит у сумі 915 338,77 грн. до 15.08.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,80% річних (а.с.10-17). 19.09.2011 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 про зміну умов погашення кредиту, за умовами якого на період з 15.10.2011 року до 14.10.2012 року розмір щомісячного платежу за кредитним договором зменшено (а.с.22-24). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №014/0224/74/32671 від 15.09.2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 15.09.2011 року, відповідно до умов якого [PERSON] передає в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нерухоме майно: - садовий будинок розташований в [ADDRESS], загальною площею 82,30 м2, жилою площею 33,80 м2, згідно витягу серії СЕА №726890 складається з садового будинку, зазначеного на плані під літерою „А" - цегла, вбиральні - літ. „Б", душової - під літ. „В", споруди під №І, ІІ, 1,2, який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 5.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 5.03.2007 року у реєстрі №348, зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 5.03.2007 року №1950505 та зареєстрованого у КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна" 21.03.2007 року за реєстровим №7965, записаний у реєстрову книгу №39-106 та зареєстрований у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 7.09.2011 року; - земельну ділянку [ADDRESS], загальною площею 0,0498 га, кадастровий номер 8000000000:90:620:0011, яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №992156, виданого Київською міською радою 23.11.2007 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 5.03.2007 року у реєстрі №350, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів, акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10-7-07351 (а.с.25-29). Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав умов кредитного договору, уклавши в забезпечення його виконання договір іпотеки, тому за даних обставин банк набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є описані вище садовий будинок та земельна ділянка. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved