Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 59009,21 грн., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 44531,26 грн., по відсотках в розмірі 5272,16 грн., по комісії\~\~ в розмірі 7805,79 грн. та штрафу в розмірі 1400,00 грн., посилаючись на те, що 17.04.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та відповідачкою було укладено кредитний договір № 500477911, відповідно до умов якого, позивач зобов'язався надати відповідачці кредит у сумі 47614,96 грн., у строк з 17.04.2014 року до 18.04.2019 року, а відповідачка зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачці кредит у сумі 47614,96 грн. В порушення умов договору, відповідачка, свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 16.06.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 44531,26 грн., по відсотках в розмірі 5272,16 грн. та по комісії\~\~ в розмірі 7805,79 грн. У зв'язку з систематичним порушенням відповідачкою своїх обов'язків зі сплати за кредитним договором їй була нарахована неустойка у вигляді штрафу станом на 21.07.2015 року в розмірі 1400,00 грн. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору відповідачці була направлена вимога про повернення кредиту, але ця вимога не виконана. Не погоджуючись з позовом відповідачка [PERSON] надала зустрічний позов про захист прав споживачів, в якому просить визнати недійсними п. 2.8 кредитного договору № 500477911 від 17.04.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та нею, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що\~17.04.2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500477911, відповідно до якого вона отримала кредитні кошти у сумі 47614,96 грн. під 17,99 % річних. На протязі шести місяців вона справно сплачувала кредит, однак наприкінці 2014 року її матеріальне становище погіршилося, що призвело до неможливості сплачувати щомісячні платежі. Наявність боргових зобовязань перед банком вона не заперечує, але вважає незаконною вимогу банку про сплату 7805, 79 грн. по комісії, посилаючись на те, що відповідно до п.п. 2.8.1, 2.8.2, 2.8.4, 2.8.5 п. 2.8 кредитного договору вона повинна сплачувати комісійну винагороду банку за управління кредитом - 2,20%; за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом - 2,20% від суми кредиту; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно - технічного комплексу самообслуговування (далі - ПТКС) агентів банку без ПДВ становить 1,8% від суми переказу, без ПДВ; за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн.(включно) - 35 грн.; за переказ коштів за допомогою ПТКС у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн.(включно) - 10 грн.; за надання Кредиту становить 0 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується позичальником одноразово при наданні кредиту, в порядку передбаченому п. 2.4 Розділу № 1 цього Договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Посилаючись на ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що за зазначені послуги від банку не можуть стягуватися плата, оскільки банк здійснює, приймає платежі на власну користь, та їй не було розяснено всіх можливих ризиків та наявність додаткових платежів, які не передбачені чинним законодавством. Крім того, кредитний договір був надрукований таким малим шрифтом, що вона не могла його прочитати, і його умови їй стисло розяснювала працівник банку, однак жодного посилання на сплату додаткових платежів не робила. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зустрічний позов не визнав, при цьому пояснив, що між [PERSON] та банком 17.04.2014 року був укладений кредитний договір № 500477911. При укладенні договору сторони домовились у письмовій формі про усі істотні умови за договором. Під час укладення кредитного договору позичальниця була ознайомлена з усіма його умовами, які передбачали, зокрема, сплату банку комісії у разі користування послугами, зазначеними в п. 2.8, та погодилася з цими умовами, підписавши кредитний договір. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги визнав в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 44531,26 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 5272,16 грн. та штрафу 1400 грн. Вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією не визнав. Зустрічного позову підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. При цьому пояснив, що п.п. 2.8.1, 2.8.2, 2.8.4, 2.8.5 п. 2.8 кредитного договору укладеного 17.04.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] передбачена сплата комісійної винагороди за управління кредитом, виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1 500 грн., переказ коштів за допомогою ПТКС у випадку, якщо сума платежу становить до 1\~500. Ці умови не відповідають чинному законодавству, оскільки згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із ч. 5\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах. Відповідно до\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ПАТ «Альфа-Банк» слід задовольнити частково, а зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних підстав. 17.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500477911, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 47614,96 грн., у строк з 17.04.2014 року до 18.04.2019 року, а відповідачка зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. /а.с.4-5,7/ Обовязок по сплаті кредиту [PERSON] належним чином не виконувала, в разі чого виникла заборгованість за кредитом. Факт наявності заборгованості за кредитним договором також визнається відповідачкою. Згідно наданого банком розрахунку, станом на 16.06.2015 року заборгованість за кредитом становить 59009,21 грн., та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 44531,26 грн., по відсотках в розмірі 5272,16 грн., по комісії\~\~ в розмірі 7805,79 грн. та штрафу в розмірі 1400,00 грн. /а.с. 11/ Відповідно до умов Кредитного Договору у разі невиконання чи неналежного виконання боржником будь-яких обов'язків, встановлених Кредитним Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за Кредитним Договором. На виконання умов Кредитного Договору відповідачці 25.08.2015 року була направлена вимога про дострокове повернення кредиту /а.с. 14/, яка не виконана. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 1050,1054 ЦК України позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При вирішенні питання про дострокове повернення кредиту суд враховує положення статей 1050, 1054 ЦК України і виходить з того, що якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Встановлення банком платежів за управління кредитом, виконання операцій переказу коштів, прийняття готівки від клієнта для зарахування за погашення кредиту є незаконними та такими, що суперечать зазначеним вимогам законодавства, а отже підлягають визнанню недійсними. Так, відповідно до пп. 2.8.1, 2.8.2, 2.8.4, 2.8.5 п. 2.8 кредитного договору відповідачка повинна також сплачувати комісійну винагороду за управління кредитом в розмірі 2,20 % за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом - 2,20 % від суми кредиту; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування (далі - ПТКС) агентів банку без ПДВ в розмірі 1,8 % від суми переказу без ПДВ; за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1 500 грн (включно) - 35 грн; за переказ коштів за допомогою ПТКС у випадку, якщо сума платежу становить до 1 500 (включно) - 10 грн. За надання кредиту становить 0 грн. Комісійна винагорода, що вказана в цьому пункті, сплачується позичальником одноразово при наданні кредиту в порядку, передбаченому п. 2.4 розділу 1 цього договору. Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно із ч. 5\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах. Відповідно до\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як визначено в Рішенні Конституційного Суду України від\~\~\~\~10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення\~\~правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша\~статті 634 Цивільного Кодексу України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта\~\~економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Враховуючи наведене,\~\~ зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсними пунктів договору є обґрунтованим, відповідає вимогам законодавства і підлягає задоволенню. Пункт 2.8 кредитного договору № 500477911 від 17.04.2014 року, слід визнати недійсними. За таких обставин, та з урахуванням того, що у судовому засіданні встановлено, що відповідачка порушила зобовязання за договором № 500477911 від 17.04.2014 року, не сплачувала суму кредиту первісний позов\~\~ПАТ\~\~"Альфа-банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити частково, а саме: підлягає стягненню з відповідачки сума заборгованості, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 44531,26 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 5272,16 грн. та штрафу 1400 грн., а всього 51203 грн. 42 коп. Підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ «Альфа-Банк» витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеним вимогам в сумі 512 грн. 03 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial