Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В своєму позові позивач зазначив, що 01.09.2005 померла її мати, яка за життя склала на ім'я позивача заповіт та заповідала їй у власність земельну частку (пай). Після смерті матері, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки, відсутній об'єкт спадкування. Це сталося через те, що мати за життя отримала державний акт на право власності на землю, але заповіт не переробила. В зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Під час судового розгляду справи представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач під час судового засідання зазначив, що від своїй частки від спадщини відмовляється, проте, враховуючи що нотаріус вже не може прийняти його відмову, просить суд визнати за позивачем право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. За життя [PERSON] склала заповіт від 28.12.1999 року, яким заповідала земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП "Хлібороб" Братського району Миколаївської області в розмірі 10,38 ум.к.од. своїй дочці [PERSON] На підставі розпорядження Братської РДА від 09.04.2002 року № 95-р [PERSON] отримала державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку площею 8,83 га. Новий заповіт [PERSON] не склала. 01 вересня 2005 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, крім іншого, із зазначеної земельної ділянки. Позивач та відповідач є спадкоємцем першої черги за законом. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, у зв'язку із тим, що заповіт складений на земельну частку (пай), а спадщина відкрилася у виді земельної ділянки. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі оригіналів правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за . Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved