Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 08.12.2015 р. звернулись до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнили, до відповідачів Київської міської Ради, Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва", треті особи [PERSON], Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання права користування житловим приміщенням та вселення. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.11.1998 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Одразу після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] переїхав проживати до дружини в квартиру [ADDRESS]. Пізніше йому стало відомо, що вказана квартира була надана дядьку його дружини [PERSON] 11.06.1972 року рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів трудящих згідно Ордеру №Г 212626 на право вселення та проживання. [PERSON] ще влітку 1987 року вселив його дружину та її матір у вищевказану квартиру на правах членів його сім`ї, про що між ними 03.02.1988 року було укладено Договір «О праве и порядке пользования квартирой» та 08.10.1987 р. на ім'я матері дружини було видано нотаріально посвідчену довіреність по даній квартирі. Його було вселено у квартиру на умовах члена сім'ї квартиронаймача. За час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON], [INFO], яка також була вселена до квартири та проживала там. Згода на таке вселення законодавством не передбачена. У 2012 році йому стало відомо, що [INFO] помер [PERSON] Увесь цей час він проживав у спірному житловому приміщенні, яке для нього та його доньки залишається єдиним місцем проживання. На цю адресу він отримує поштову кореспонденцію, за цим місцем проживання він та його донька обслуговуються у поліклініці. [INFO] мати його дружини - [PERSON] померла. 03.05.2015 р. шлюбні відносини з дружиною були припинені і з вересня 2015 року він з дочкою став проживати у спірній квартирі до моменту незаконного їх виселення 25.09.2015 року працівниками жеку та співробітниками поліції (виселення відбувалось без рішення суду). Іншого житла вони не мають. Позивач зазначає, що він та його дочка були вселені в спірну квартиру в установленому законом порядку, постійно в ній проживають, сплачують за користування житлом та комунальні послуги, проводили поточні ремонтні роботи в квартирі, виконували всі обов'язки квартиронаймача, а тому на підставі ст. 64 ЖУ України він з донькою набули права користування цією квартирою, але 25.09.2015 р. були незаконно виселені. На підставі наведеного позивачі просять визнати за ними право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та вселити їх у вищезазначену квартиру. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Ярошенко С.В. було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 25.01.2017 р. згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано для розгляду судді Журавській О.В., яка ухвалою від 26.01.2017 р. прийняла справу до свого провадження та призначила справу до розгляду. 29.05.2017 р. від позивача [PERSON] надійшла заява про забезпечення позову в якій він просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири [ADDRESS] до набрання чинності рішенням суду. 12.06.2017 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 25.04.2018 р. Деснянським районним судом м. Києва винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. Зазначеною ухвалою суду витребувано з Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації відомості: чи видавався в період з жовтня 2014 року по теперішній час ордер на зайняття житлової площі квартири [ADDRESS] третім особам? Якщо так, то коли і ким було видано ордер? Витребувано з Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації завірену належним чином копію ордеру на квартиру [ADDRESS], виданого в період з жовтня 2014 року по теперішній час. 19.06.2018 р. в судовому засіданні було задоволено клопотання представника третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та на підставі довіреності і в інтересах [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача - Київської міської ради не з`явився, до суду подав письмове заперечення в якому просить проводити розгляд справи у відсутності представника Київської міської ради та відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ст. 58 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення в житлове приміщення є ордер. Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР квартиронаймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Ордер на спірне житлове приміщення було видано [PERSON] 11.06.1973 року. Відповідно до довіреності від 08.10.1987 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] (дружину, а не тещу позивача) управляти житловою площею, що знаходиться в його користуванні, вносити квартирну плату, а також мати вільний вхід до квартири. Вказана довіреність видана строком на один рік. [INFO]. [PERSON] помер, а отже і чинність довіреності припиняється. Договір «О праве и порядке пользования квартирой» від 03.02.1988 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] не можна вважати належним доказом, оскільки він жодним чином не посвідчений, підписи сторін ніким не завірені. Крім того, згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тобто дія вищевказаного договору припинилась в момент смерті [PERSON] Акти від 30.05.2015 та 20.09.2015 р. не можуть розглядатися судом як належні докази, оскільки ніким не затверджені та не зрозуміло ким та при яких обставинах складені. Позивачами не надано доказів щодо виконання обов'язків члена сім'ї наймача. Виключно покази, пояснення позивача не можуть бути належним доказом дотримання порядку вселення, та доказом, що спірне приміщення було постійним місцем його проживання з 1998 року до моменту пред'явлення позову і доказів виконання обов'язків члена сім'ї наймача. Крім того, стосовно позивачки [PERSON] представник відповідача зазначив наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено [PERSON] у визнанні права власності за набувною давністю на квартиру [ADDRESS] та задоволено зустрічний позов Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення [PERSON] разом з неповнолітньою [PERSON] з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Вищезазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] та неповнолітня [PERSON] самоправно зайняли спірне житлове приміщення та проживали у ньому без належних на те підстав. Зазначене рішення було виконано, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 26.10.2015 р. Як зазначено в акті від 06.07.2016 р. квартира вільна з 01.10.2015 р., в квартирі ніхто не проживає, ключі від квартири знаходяться на схоронності в начальника ЖЕД-302. Спірна квартира є неприватизованою та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва. У відповідності до акту №40 від 29.03.2017 року квартира [ADDRESS] передана до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації під службове житло для вирішення житлових питань працівників житлово-комунального господарства та обслуговування населення. Позивачами не надано доказів щодо порушення їх прав та не надано доказів: дотримання порядку при їх вселенні, зокрема, що була письмова згода на це наймача; факту реєстрації в спірному житловому приміщенні; що це приміщення було постійним місцем їх проживання, ведення з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, тощо. Крім того, враховуючи, що квартира надається громадянам, потребуючих поліпшення житлових умов, позивачами не надано доказів, що вони перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та саме вони, згідно черговості мають право на отримання в користування спірної квартири. Отже, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] безпідставні та не підлягають задоволенню. Представник відповідача - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" в судове засідання не з`явився, до суду подав письмове заперечення в якому просить проводити розгляд справи за відсутності представника, прийняти рішення згідно діючого законодавства. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила відмовити в задоволені позову виходячи з наступного. 23.10.2014 р. Деснянським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовлено. Позовні вимоги за зустрічним позовом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON], треті особи: Київська міська рада, комунальне підприємство по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва, комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва, служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про виселення задоволено та виселено [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою [PERSON], 1998 р.н., з безпідставно займаної квартири [ADDRESS]. Зазначене рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2015 р. Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 26.10.2015, виконавчий документ виконано у повному обсязі: [PERSON] разом з неповнолітньою донькою [PERSON], 1998 р.н. виселені з безпідставно займаної квартири [ADDRESS], виконавче провадження з примусового виконання рішення закрито. Крім того, відмовляючи [PERSON] у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру на підставі набувальної давності, суд виходив з того, що [PERSON] приховала факт користування спірною квартирою від її власника - держави, не повідомивши в установленому законом порядку про смерть єдиного квартиронаймача, а отже у її діях відсутні такі ознаки як добросовісність заволодіння та відкритість володіння чужим майном, що є необхідними передумовами для визнання особи власником майна на підставі набувальної давності у відповідності до ст.. 344 ЦК України. Також представник третьої особи зазначила, що як вбачається з відповідних документів і не заперечується сторонами, [PERSON] є колишнім чоловіком, а [PERSON] є дочкою [PERSON] - племінниці померлого [PERSON] Однак, це не надає їм права на зайняття спірного житлового приміщення, оскільки в квартирі вони не зареєстровані, і у встановленому законом порядку права на зайняття житлового приміщення не набували. Довіреність від 08.10.1987 р. та Договір від 03.02.1988 р., на які посилаються позивачі, припинили свою дію в день смерті [PERSON], а саме [INFO]. При цьому, якщо і виходити з того, що [PERSON] у жовтні 1987 р. дозволив [PERSON] мати вільний вхід до спільної квартири - це не є доказом його згоди на проживання у спірній квартирі позивачів. Що стосується твердження позивачів щодо їх заселення на законних підставах до спірної квартири, представник третьої особи зазначила, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] - племінниці померлого [PERSON], а отже не належить до членів його сім`ї. Змістом ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР встановлено, що членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Однак, позивачами не надано суду доказів того, що їх в установленому законом порядку було визнано членами сім`ї наймача спірної квартири - [PERSON], а тому посилання позивачів на норми чинного законодавства України, зокрема ст. ст. 64,65 ЖК Української РСР є недоцільним. [PERSON] за життя з письмовими заявами про вселення в займане ним приміщення позивачів до житлово-експлуатаційної комісії не звертався, що також встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2014 р. Також позивачі не надали доказів того, що вони протягом 1998-2015 років повідомляли власника квартири - державу про своє проживання в ній, ставили питання перед відповідними органами про своє проживання та проживання членів своєї родини у спірній квартирі і їм в цьому було відмовлено, а надані стороною позивача платіжні документи на оплату комунальних послуг, договір про надання телекомунікаційних послуг не є належними доказами того, що саме позивачі виконували обов'язки наймача, встановлені законом. У квартирі була зареєстрована одна особа - [PERSON], нарахування за спожиті житлово-комунальні послуги проводились на одну особу - [PERSON] Тобто, беручи до уваги твердження позивачів про те, що вони фактично проживали у спірній квартирі вбачається, що отримані житлово-комунальні послуги, які вони використовували для задоволення власних потреб, ними не оплачувались взагалі. З огляду на наведене, позивачами не наведено правових підстав та не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим позовна заява не підлягає задоволенню. Окрім того, Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.04.2017 р. № 232 було затверджено спільне рішення про надання однокімнатної службової квартири [ADDRESS] працівнику з комплексного прибирання ЖЕД-313 [PERSON], що підтверджується Ордером на право зайняття службового жилого приміщення від 20.04.2017 р. В судовому засідання третя особа - [PERSON] пояснила, що отримала Ордер на право зайняття службового приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. Зареєстрована в зазначеній квартирі з 03.05.2017 р. проте в квартирі на даний час не проживає. Коли отримувала вищезазначену квартиру, то вона була опечатана, там була лише газова плитка та софа. У санвузлі сантехніки не було, лічильників на воду також не було. Після отримання Ордеру особові рахунки на житлове приміщення переоформила на себе. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] вже 45 років. Спірну квартиру отримав [PERSON], його провідувала [PERSON], а згодом там посилилась племінниця [PERSON] - [PERSON] разом з сином . Пізніше [PERSON] одружилась з [PERSON] і у них народилась дочка [PERSON]. [PERSON] десь зник, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали втрьох у квартирі і робили там ремонт. У 2015 році їх всіх було виселено з квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що в будинку [ADDRESS] вона проживає вже 45 років. З [PERSON] була знайома. Коли останній поїхав то поселив у квартиру племінницю. [PERSON] вселився в квартиру більше 20 років тому, за комунальні послуги сплачував. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що позивача [PERSON] знає вже 22 роки. Всі квитанції за сплату комунальних послуг приходили на ім`я [PERSON] Позивачка [PERSON] на момент виселення була зареєстрована у спірній квартирі. Вислухавши пояснення учасників процесу, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed