Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

позивач [PERSON] 06 жовтня 2014 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя,визнання права власності на 1/2 частину квартири та встановлення порядку користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 09.07.2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Під час шлюбу вони придбали квартиру, яка знаходиться за адресою:[ADDRESS]. При оформленні угоди куплі-продажу, квартиру було записано на ім'я чоловіка [PERSON] 03 квітня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. В наступний час чоловік відмовляється добровільно визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири. Позивач [PERSON] просить суд поділити спільно нажите майно, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, а також встановити порядок користування жилим приміщенням, а саме виділивши їй зал, чоловіку спальню. Місця загального користування (коридор, кухню,ванну кімнату, туалет) залишити в загальному користуванні. 17 жовтня 2014 року позивач [PERSON] подала уточнену позовну заяву, згідно якої просила також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 гривень та оплати послуг адвоката у сумі 1000 гривень (а.с.13-14). Позивач [PERSON] з'явилася у судове засідання, позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] не з'явився у судове засідання, його було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи є судові повістки, які повернулися до суду із зазначеннім "сплинув строк зберігання". Відповідач заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК Укураїни с торони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Як вибачається із матеріалів справи за вищезазначеним позовом 17 грудня 2014 року було винесено заочне рішення про задоволення позовних вимог [PERSON]. 27 січня 2015 року від відповідача до суду надійшла заява про скасування заочного рішення, місце проживання відповідача вказано: [ADDRESS] (а.с.44). За вказаною адресою відповідачу судом надсилалися судові повістки, які повернулися із відміткою "за закінченням строку зберігання" (48-49,55-56,57-58). Таким чином, суд вважає, що на підставі ст. 77 ЦПК України судова повістка відповідачу була доставлена, навіть якщо він за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд, заслухавши позивачку, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2005року , що підтверджується актовим записом № 26, який зроблено відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської області (а.с. № 8). Згідно інформації з реєстру права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 01 квітня 2015 року вибачається, що [PERSON] 02 липня 2007 року на підставі договору куплі-продажу придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.66). В наступний час шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Дружківського міського суду від 03 квітня 2014 року (а.с.5) . Згідно зі ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не з"явився у судове засідання та не надав суду належних доказів на підтвердження того, що квартира була придбана не під час шлюбу, або за його особисті кошти. Тому суд вважає, необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Поділивши квартиру між сторонами таким чином: позивачці виділити кімнату площею 18 кв.м., відповідачу виділити кімнату площею 14 кв.м., кухню, коридор, туалет, ванну кімнату залишити в загальному користуванні сторін. Щодо судових витрат, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підства. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. (а.с. 1 ) Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ст. 2, п/п 1, 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, а у разі подання заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 8 Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VIІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2014 року складає 1218 грн. Тобто, з позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір, відповідно до вимог Закону. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ майна, визнання права власності, понесені нею судові витрати в розмірі 243,60 грн. підлягають відшкодуванню відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України за рахунок відповідача [PERSON] На підставі ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, ч.2 - граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем також понесені витрати на правову допомогу адвокатом Куликом С.В. в розмірі 1000 грн. у зв'язку із підготовкою позовної заяви, участі у судових засіданнях адвокат не приймав. Таким чином, суд вважає, що у стягненні судових витрат за правову допомогу треба відмовити. На підставі ст. 10,11,58,59,60,84,86,88,212-215,218 ЦПК України (в редакції 2004 року), ст. 57, 60, 70 Сімейного Кодексу України, суд ,

Outcome: partial