Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ВАТ "НДО "Діалір" про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 01.02.1996 року по 18.06.2008 року включно працював у відповідача на посаді завідуючого господарським сектором і був звільнений за власним бажанням. 18.12.2007 року відповідачем було видано довідку від 18.12.2007 року про наявну заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі у розмірі 33802, 96 грн. При звільненні розрахунок з позивачем проведений не був. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 33802, 96 грн., середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати за період з липня 2008 року по квітень 2017 року у розмірі 319298, 50 грн. У судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 32488, 64 грн., середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати за період з липня 2008 року по квітень 2017 року у розмірі 319298, 50 грн. Представник відповідача у судовому засіданні просив прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді завідуючого господарським сектором ВАТ "Науково-дослідне медичне об"єднання "Діалір" у період з 01.02.1996 року по 18.06.2008 року, що підтверджується трудовою книжкою. 18.06.2008 року позивач [PERSON] був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 18.12.2007 року позивачу [PERSON] відповідачем була видана довідка № 123 від 18.12.2007 року про те, що відповідач має перед позивачем заборгованість по заробітній платі у розмірі 33802, 96 грн. При звільненні розрахунок з позивачем проведений не був, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Як встановлено при розгляді справи, ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.09.2007 року у справі № 23/448-б було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "НДМО "Діалір". Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.12.2014 року введено процедуру санації боржника ВАТ "НДМО "Діалір". Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2017 року встановлено, що постановою господарського суду м. Києва від 18.07.2016 року припинено процедуру санації ВАТ "НДМО "Діалір"; припинено повноваження керуючого санацією ВАТ "НДМО "Діалір" - арбітражного керуючого Куделі М.О.; визнано банкрутом ВАТ "НДМО "Діалір"; відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута "НДМО "Діалір" арбітражного керуючого Куделю М.О. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року постанову Господарського суду м. Києва від 18.07.2016 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2017 року скасовано вищезазначені постанови судів першої та апеляційної інстанції та передано справу на новий розгляд до Господарського суду м. Києва. Судом встановлено та визнано сторонами, що заборгованість відповідача перед позивачем [PERSON] по заробітній платі становить 32488, 64 грн., яка на момент розгляду справи не була виплачена. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків. Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Нормою ч.1 ст. 47 КЗпП встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч.2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно із п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином: 1) заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ділиться на число відпрацьованих робочих днів, з чого випливає середньоденна заробітна плата; 2) вказана сума середньоденної заробітної плати множиться на відповідну кількість календарних днів. З виписки індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 вбачається, що за два останні місяці, що передували місяцеві, у якому позивача було звільнено, відповідачем ВАТ "НДМО "Діалір" було нараховано позивачу [PERSON] заробітну плату в розмірах: за квітень 2008 року - 3017, 47 грн., за травень 2008 року - 3007, 04 грн. Зважаючи на вищевказане, при розрахунку середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні необхідно виходити з суми заробітної плати за останні два місяці роботи позивача перед звільненням, поділеної на кількість відпрацьованих робочих днів та помноженої на кількість календарних днів за період з липня 2008 року по квітень 2017 року. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 312298, 50 грн., згідно із розрахунком, наданим позивачем. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначеної процесуальної норми, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів та заперечень стосовно обставин, викладених у позовній заяві, а тому суд вирішує справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи та наданих стороною позивача. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши обставини справи крізь призму наведених правових норм, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3447, 87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved