Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

12.05.2016р. представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, покликаючись на те, що 15.11.2007р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким [PERSON] було передано кредит у розмірі 36 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки квартири від 15.11.2007р., за яким передано в заставу банку житловий будинок загальною площею 57.1 кв. м. в м. Городок, вул. Дорошенка, 82 Львівської області. Зазначав, що 12.04.2013р. державним виконавцем ВДВС Городоцького РУЮ згідно постанови серії ВП № 2764258 від 02.02.2007р. накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності [PERSON]. 30.06.2011р. державним виконавцем ВДВС Городоцького РУЮ згідно постанови серії ВП № 27335626 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності [PERSON]. Згідно інструкції "Про проведення виконавчих дій" № 74/5 від 15.12.1999р. та ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст.16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави. Вказував, що у даному випадку право застави у позивача виникло 21.03.2008р., а постанови про накладення арешту було винесено 27.04.2011р., тобто пізніше, ніж було укладено договір застави. По друге, станом на 05.05.2016р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 85335 доларів США 92 центи, що значно перевищує вартість предмета застави. Отже виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. З огляду на наведені обставини просив суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного постановами державного виконавця ВДВС Городоцького РУЮ серії ВП № 2764258 від 02.02.2007р. та серії ВП № 11337539 від 30.06.2011р., майно, належне на праві власності відповідачу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча була своєчасно та належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, а також від неї не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області, в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надходило. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що дозволяється ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] 15.11.2007р. було укладено кредитний договір № Є/V 3372, за яким останньому було надано кредит в сумі 36 000 доларів США терміном до 15.11.2017р. для придбання житлового будинку в м. Городок, вул. Дорошенка, 84 Львівської області (а.с.5-8). Для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором 15.11.2007р. між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано належний іпотекодавцю на праві власності житловий будинок загальною площею 57.1 кв. м. на вул. Дорошенка, 84 в м. Городок Львівської області (а.с.9-12). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо житлового будинку № 84 на вул. Дорошенка в м. Городок Львівської області від 22.03.2016р. на вказаний об'єкт нерухомості накладено заборону на відчуження на підставі договору іпотеки від 15.11.2007р., заявник ЗАТ КБ "Приватбанк" (а.с.18-19). Постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 2764258 від 02.02.2007р. накладено арешт на все нерухоме майно, належне [PERSON], обтяжувач - відділ ДВС Городоцького РУЮ. Постановою державного виконавця ВДВС Городоцького РУЮ № 27335626 від 30.06.2011р. накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі договору іпотеки від 15.11.2007р., заявник ЗАТ КБ "ПриватБанк", власник - [PERSON] (а.с.21-22). [PERSON]Є помер 09.02.2014р., що підтверджується копією актового запису про смерть № 22 від 11.02.2014р. (а.с.34). [PERSON] є дружиною [PERSON] і згідно довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради Львівської області № 5687 від 16.12.2015р. проживала з чоловіком на момент його смерті (а.с.31). Порядок передачі майна у заставу та звернення стягнення на це майно визначений ст.ст.572-597 ЦК України,\~Законом України «Про іпотеку»,\~Законом України «Про заставу»,\~Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ст.33 Закону Ураїни «Про іпотеку» у\~разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Відповідно до\~ст.14 Закону України\~\~від 18 листопада\~\~2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено\~Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет перед незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до ч.3\~ст.54 Закону України «Про виконавче провадження»\~для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ч.1\~ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно матеріалів справи та викладених у позові даних банк не є власником спірного майна, а лише іпотекодержателем, даних про звернення стягнення на спірне іпотечне майно в інтересах банку в суду немає і представником позивача такого не доведено. Поза тим, в матеріалах справи відсутні відомості про розмір заборгованості відповідача перед банком, яка б перевищувала вартість предмета застави, що б давало підстави звільняти з-під арешту не лише предмет іпотеки, а й інше майно боржника, на яке накладено арешт. Як роз'яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач своїми правами розпорядився на власний розсуд. З огляду на наведене, враховуючи, що позивач не є власником чи володільцем арештованого нерухомого майна, звернення стягнення на таке майно не відбулося, а позивач лише має право стягнення з спадкоємців боржника заборгованості за кредитним договором, жодними матеріалами справи не доведено розміру заборгованості боржника перед банком, а права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Приймаючи до уваги наведене,

Outcome: dismissed