Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

13.05.2020 р. позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Позовні вимоги мотивував тим, що 17.12.2017 року з вини відповідача, який керував автомобілем "ВАЗ", д/н [NUMBER] , на 388 км+500 м. автодороги "Київ-Одеса" була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль "Volkswagen", д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] отримав пошкодження, а відповідач отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Ширяївської ЦРЛ. 30.04.2018 року слідчим СВ Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП України в Одеській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №12017160280000421 у зв,язку з наявністю в діях водія [PERSON] ознак адміністративного правопорушення та відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. На думку позивача, вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.11.2008 року, якою суд на підставі ч. 4 ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247, ст 283, 284 КУпАП суд закрив провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП у зв,язку з закінченням строків наладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння ДТП застрахована не була, позивачем відшкодовано шкоду, заподіяну відповідачем [PERSON] у розмірі 41931,63 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на встановлення розміру шкоди, які склали 1224,00 грн. Посилаючись на положення ст. 22, п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38, п.п. "а" п. 41.1 ст 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст 1192 ЦК України, правовий висновок, викладений у постанові ВС від 07.02.2018 року по справі №910/18319/16, просив суд стягнути з [PERSON] суму сплаченого відшкодування в розмірі 41931,63 грн. та витрати по встановленню розміру збитку в сумі 1224,00 грн. Згідно протоколу авторозподілу від 13.05.2020 р. справу розподілено судді Алексєєвій О.В. Ухвалою від 19.05.2020 р. відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 04.08.2020 р. до суду надійшла заява представника позивача про проведення судових засідань за його відсутності. Судове засідання 05.08.2020 р. не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Судове засідання 16.09.2020 р. відкладено за заявою представника відповідача, мотивованою участю в іншому кримінальному провадженні в іншому суді. Судове засідання 22.10.2020 р. відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей про повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи. У судове засідання 25.11.2020 р. представник позивача, повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, не з,явився. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечили. Викладені у позовній заяві обставини справи не заперечували, проте зазначили, що додані до позовної заяви постанови слідчого від 30.04.2018 р. про закриття кримінального провадження та постанова Великомихайлівського районного суду Одеської області про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв,язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, не є доказами вини відповідача у скоєнні ДТП. Вважають, що вказані постанови не є доказом вини [PERSON] , оскільки постанова слідчого про закриття провадження не містить жодних посилань на дослідження обставин ДТП щодо погодніх умов і швидкості руху кожного водія, видимості в напрямку руху кожного водія, моменту виникнення небезпеки для кожного водія, відсутність будь-якого експертного дослідження обставин ДТП щодо місця зіткнення і можливості запобігти зіткненню автомобілів та не встановлює протиправність дій водія [PERSON] . У постанові суду про закриття провадження також не встановлено вини відповідача у ДТП. Крім того, вказали, що позивачем заявлено вимоги про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою з посиланням на положення ст. 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у той час як у вказаних правовідносинах необхідно застосовувати ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" (суброгація). На питання суду, чи оскаржено відповідачем постанову слідчого про закриття кримінального провадження та постанову суду про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відповідач зазначив, що вказані постанови ним не оскаржувались. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 17.12.2017 року близько 19.00 за участі [PERSON] , який керував автомобілем "ВАЗ", д/н [NUMBER] , та [PERSON] який керував автомобілем "Volkswagen", д/н [NUMBER] , на 388 км+500 м автодороги "Київ-Одеса" була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль під керуванням [PERSON] отримав пошкодження, а [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до Ширяївської ЦРЛ. Станом на день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була, про що свідчить витяг з централізованої бази даних МТСБУ та не заперечувалось самим відповідачем у судовому засіданні (а.с. 7). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Volkswagen", д/н [NUMBER] станом на день ДТП була застрахована згідно полісу №АМ/0561065 у СК "Альфа-Гарант" (а.с. 9, зворотній бік). Постановою слідчого СВ Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 30.04.2018 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017160280000421 від 18.12.2017 р. у зв`язку з встановленням відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Матеріали направлено начальнику Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області для притягнення винних до адміністративної відповідальності. Вказаною постановою встановлено, що 17.12.2017 року біля 19:00 годин [PERSON] рухався по автодорозі сполученням "Одеса-Київ" на своєму автомобілі марки "Volkswagen 70 TDI", д/н [NUMBER] в напрямку м. Київ. На відрізку дороги, біля зупинки с. Єлизаветівка Ширяївського району Одеської області він помітив, що зі сторони с. Єлизаветівка в напрямку автодороги сполученням "Одеса-Київ" рухався автомобіль марки ВАЗ-21063, державний номер [NUMBER] . [PERSON] , рухаючись по головній дорозі, та маючи при цьому переваги, продовжив рух, а водій автомобіля ВАЗ-21063 не прийняв необхідних мір для зупинки свого транспортного засобу, оскільки по руху його слідування знаходився дорожній знак пріритету 2.1 "Дати дорогу", чим порушив правила дорожнього руху. Внаслідок цього відбулося зіткнення автомобілів, в результаті якого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до Ширяївської ЦРЛ. Зазначено, що в діях водія [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а в діях [PERSON] наявні ознаки адміністративного правопорушення. (а.с. 6). 29.05.2018 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП (отримано 05.06.2018 р.) (а.с. 8). Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26.11.2018 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв,язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно вказаної постанови, [PERSON] на розгляд справи до суду не з,явився, про день і час розгляду повідомлений належним чином, тому суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. (а.с. 5). Посилання відповідача та його представника на те, що вина відповідача у скоєнні ДТП не доведена у встановленому законом порядку, суд не приймає з огляду на наступне. З правового аналізу п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Такого висновку дійшов ВС у Постанові від 07.02.2018 року в справі №910/18319/16. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 05.07.2018 р., виготовленого ТОВ "Експертно-асистуюча компанія "Фаворит" на замовлення МТСБУ, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ "Volkswagen 70 TDI", д/н [NUMBER] , складає 63758,63 грн. (а.с. 17-35). Витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку склали 1224,00 грн. (а.с.13). Згідно платіжного доручення №992183 від 08.08.2018 р. МТСБУ перераховано ТОВ "Фаворит" 1224,00 грн. (а.с. 16). 13.02.2019 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП (отримано 18.02.2019 р.). (а.с. 9, 11, 12). Згідно розрахунку вартості КТЗ після ДТП та розміру регламентної виплати від 05.03.2019 року, розмір регламентної виплати за автомобіль становив 41931,63 грн. (а.с. 15). Відповідно до Наказу МТСБУ від 06.03.2019 р. №2191 вирішено виплатити [PERSON] відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 41931,63 грн. Згідно платіжного доручення №935734 від 06.03.2019 р. МТСБУ перераховано [PERSON] 41931,63 грн. (а.с. 16). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Зазначена шкода особисто Відповідачем потерпілій особі не відшкодована. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, згідно ч. 2 п. 22.1 ст. 33 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду. У відповідності до п. 43.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, у випадках, передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ, зобов`язане направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку. Положенням п. 40.3 ст. 40 Закону МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку у випадках, визначених у ст. 41 Закону. Згідно п. 41.4 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата. Таким чином, обов`язково умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку. Посилання відповідача на те, що позивач не вірно обрав спосіб захисту свого позову, оскільки помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень статті 1191 ЦК України, суд не приймає з огляду на наступне. Так, ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України та ст.4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Роз`яснення про застосування вищезазначених понять наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення ст. 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Враховуючи викладені обставини та роз`яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», можна зробити висновок, що у даному випадку має бути відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Таку правову позицію висловлено в рішеннях Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015, 16.03.2016, 26.10.2016, постанові Верховного суду України від 05.04.2017, постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі N9 199/1848/16 та постанові Верховного Суду від 10.01.2019 по справі 200/13392/13-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved