Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення банківського вкладу (депозиту) та процентів посилаючись, на те, що 4 липня 2014 року між ним та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий для пенсіонерів" у доларах США. Відповідно до умов даного договору позивачем було передано банку грошові кошти у розмірі 4100 дол.США на строк до 9 липня 2015 року з процентною ставкою 10,35 % річних. При зверненні до відповідача для отримання суми депозиту та нарахованих відсотків йому було відмовлено без зазначення причин відмови. Вважає, що дії банку є протиправними. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлений ним позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача до суду не з"явився про час слухання справи повідомлений вчасно та належним чином будь-яких доказів, що підтверджували поважність не явки до суду суду не надано. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд виходить з наступного. Так, судом встановлено, що 04 липня 2014 року між позивачем [PERSON] - позивачем по справі та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір №009-28527-040714 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" (для пенсіонерів) у доларах США відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 4100 дол.США на строк із моменту зарахування вкладу та по 09 липня 2015 рік (а.с.9). Відповідно до п.1.4 Договору банк мав нарахувати позивачу проценти на суму вкладу в розмірі 10,35 % річних. Відповідно до ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Частиною другою вказаної статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до п.1.11 Договору у випадку, якщо Вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цього Договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку, зазначеного в п.1.3. Цього Договору, дія цього договору вважається припиненою достроково, а Банк виплачує Вкладнику весь Вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 1 % річних. При цьому, вкладник зобов"язаний письмово повідомити Банк про вимогу повернення вкладу або його частини не менш, ніж за три банківські дні до очікуваної дати повернення. Як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими вимогами про повернення банківського вкладу, про свідчать письмові докази (а.с. 11-14), але відповідачем всупереч вимогам ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, банківський вклад позивача не повернув, та не сплатив на користь позивача проценти по ньому. З огляду на наведене, суд приймає рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача за договором строкового банківського вкладу (депозиту) 04 липня 2014 року суми вкладу у розмірі 4100 дол.США. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь відсотки по депозиту у розмірі 16.17 дол.США. Розрахунок, який надав суду позивач в підтвердження своїх вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків по депозиту за вказаний період здійснено відповідно до умов договору, а тому суд вважає його правильним та приймає рішення про задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Небажання відповідача надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки не Законом ні умовами договору не передбачена відповідальність позивача щодо сплати на користь позивача моральної шкоди, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору. На підставі вимог ст.88 ЦПК України суд вважає правильним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 627 грн.

Outcome: partial