Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Публічне акціонерне товаритсво "Страхове товариство "Іллічівське" звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 3836,50 грн. та витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 01 серпня 2013 року о 15.30 год. в м. Рівне по вул. Ольжича, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Форд" д.н. [NUMBER], яким керувала [PERSON], але власником якого є [PERSON] та "Деу" д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] (потерпілий) та власником якого є також він. Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, що підтверджується первісною довідкою ДАІ, розширеною довідкою ДАІ, страховими актами від 23.09.2013 р. № ЦО-39571-АС-0005252149-01 та № ЦО-39573-АС-0005252149-5252149 доданими до позовної заяви. На момент ДТП між відповідачем та позивачем - ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.07.2013 р. № АС/5252149, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу "Форд" д.н. [NUMBER]. На підставі страхового акта та заяви [PERSON], позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 7673 грн. 00 коп., що підтверджено платіжним дорученням № 8756 від 01.10.2013 р. та № 8757 від 01.10.2013 р. Рівненським міським судом були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідача було визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Таким чином, особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України. Відповідно до ст. 38-1.1 Закону України "Про ОСЦПВВНТЗ" від 01.07.2004 р., у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього закону (при укладені договору страхування із застосуванням, такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. 18.03.2014 року відповідачу було направлено лист № 137 та 30.01.2014 року лист № 132 з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. В судовому засіданні представник позивача Сечко С.В. позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задоволити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, зі згоди представника позивача, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 08 липня 2013 року між ПрАТ "Страхове товариство "Іллічівське" та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5252149 (далі - поліс), згідно якого страхувальником виступає [PERSON] на основі документу, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу - пенсійного посвідчення серії [NUMBER], а об'єктом страхування транспортний засіб марки "Форд", державний реєстраційний номер [NUMBER]. У відповідності до умов вказаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов'язання, у разі настання страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки "Форд", державний реєстраційний номер [NUMBER], сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. З постанови Рівненського міського суду від 15 серпня 2013 року вбачається, що 01 серпня 2013 року о 15 год. 30 хв. гр. [PERSON], на перехресті вулиць Ольжича-Єсеніна в м. Рівне, керуючи транспортним засобом автомобілем марки "Форд Мондео", держаний номерний знак [NUMBER], належний [PERSON], на перехрестті рівнозначних доріг не дала дороги та допустила зіткнення з автомобілем марки "Део Нексія", державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який наближався до вказаного перехрестя праворуч. Від удару по інерції автомобіль "Део Нексія" відкинуло в автомобіль "Чері Амулет", держаний номерний знак [NUMBER], який стояв праворуч. Своїми діями [PERSON] порушила п. 16.12 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаною постановою [PERSON] було визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виконуючи взяті на себе зобов'язання за полісом, ПАТ "Страхова компанія "Іллічівське" на підставі страхових актів від 23 вересня 2013 року № ЦО-39571-АС-0005252149-01 та № ЦО-39573-АС-0005252149-5252149, здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілих від дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] в розмірі 5 973 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 8756 від 01 жовтня 2013 року та на користь [PERSON] в розмірі 1 700 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 8757 від 01 жовтня 2013 року, копії яких знаходиться в матеріалах справи. 18 березня 2014 року відповідачу було направлено лист № 137 ІЛЛ та 30 січня 2014 року лист № 132 АГ/ІЛЛ з вимогою сплатити суму страхового відшкодування. Відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю, щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Таким чином, особою, відповідальною за завдані потерпілим збитки, у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України. Згідно ст. 27 ЗУ "Про страхування", ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст. 38-1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Згідно п. 13.2. ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Враховуючи те, що застрахованим транспортним засобом під час ДТП керувала [PERSON], а не [PERSON], суд приходить до висновку, що має місце порушення п. 13.2. ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому позовні вимоги слід задоволити повністю та стягнути на користь позивача ПАТ "Страхова компанія "Іллічівське" з відповідача [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 3836 гривень 50 коп. Також, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved