Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача - ФОП « [PERSON] » про захист прав споживача, в якому просили визнати протиправною відмову агентом з продажу квитків ФОП [PERSON] продажу [PERSON] 23 червня 2020 року квитка на автобус маршруту загального користування «Серпневе - Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине о 08.50 годин; визнати протиправною відмову агентом з продажу квитків ФОП [PERSON] продажу [PERSON] 30 липня 2020 року квитка на автобус маршруту загального користування [PERSON] -1 -Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине на Одесу о 11.57 годин; визнати протиправною відмову агентом з продажу квитків ФОП [PERSON] продажу [PERSON] 30 липня 2020 року квитка на автобус маршруту загального користування [PERSON] -1 -Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине на Одесу о 11.57 годин; зобов`язати агента з продажу квитків ФОП [PERSON] здійснювати продаж квитків пасажирам на автобуси маршрутів загального користування з автостанції «Тарутине», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посилалися на те, що за приписами ст. 36 ЗУ «Про автомобільний транспорт» до обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціям пасажирам, належить, зокрема, продаж квитків. Відповідно до п.115 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» затверджених постановою КМУ «176 від 18.02.1997 року (зі змінами, долі Правилами) продаж квитків здійснюється власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції. З п.п.2.1.1, 1 «Договору про продаж квитків» від 27 лютого 2020 року, укладений між перевізником ТОВ «Алекх -М» та ФОП [PERSON] остання, як агент з продажу квитків, зобов`язана надавати Клієнтам (особам, що бажають отримати транспортні послуги) послуги продажу, попереднього продажу, бронювання квитків на проїзд автотранспортними засобами Перевізника на автобусних маршрутах загального користування. Відповідно до п.1 «Договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» №17/20 від 17.02.2020 року укладеного між Одеською ОДА та автомобільним перевізником ТОВ «Алекх-М» та розкладом руху, останній виконує перевезення пасажирів на автомобільному маршруті загального користування 834/833 Серпневе-Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине на Одесу о 08.50 годин. Відповідно до п.1 «Договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» №18/20 від 17.02.2020 року укладеного між Одеською ОДА та автомобільним перевізником ТОВ «Алекх-М» та розкладом руху, останній виконує перевезення пасажирів на автомобільному маршруті загального користування 1043/1044 Малоярославець -1 - Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине на Одесу о 11.57 годин. З урахуванням умов Договору ФОП [PERSON] повинна здійснювати продаж квитків пасажирам на автобусні маршрути загального користування, які обслуговуються автомобільним перевізникм ТОВ «Алекх-М». Однак в порушення вищевказаних норм [PERSON] 23 червня 2020 року агентом з продажу квитків ФОП [PERSON] на автостанції «Тарутине», було відмовлено в продажу квитка на автобус марштруту загального користування Серпневе-Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з Тарутине 08.50 годин з причин не вміння користуватися касовим апаратом. 23.06.2020 року [PERSON] звернувся до Тарутинської РДА Одеської області з заявою щодо порушень [PERSON] прав споживачів, яка була скерована до власника автостанції [PERSON] . З відповіді наданої Тарутинської РДА Одеської області, які надані на підставі пояснень [PERSON] , [PERSON] 23.06.2020 року не звертався за придбанням квитка. [PERSON] та [PERSON] 30.07.2020 року звернулися до каси автостанції «Тарутине», з пред`явленням відповідних посвідчень на одержання пільгових квитків на проїзд в автобусі маршруту загального користування Малоярославець - 1 -Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине на Одесу о 11.57 годин. Однак агент з продажу квитків ФОП [PERSON] відмовилась надати [PERSON] та [PERSON] пільгові квитки, з причини ненадання останніми до каси копій посвідчень, які надають право на безкоштовний проїзд. Наведене в сукупності змусило позивачів звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До суду надала пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнала. Просить розглянути справу без її участі. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Так, між сторонами виникли правовідносини з договору перевезення, які регулюються ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України "Про автомобільний транспорт", «Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, іншими підзаконними нормативними актами. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів. За п.п. 19, 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. На підставі п.п. 1-3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції. За приписами ст.ст. 17, 20 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Правила торговельного, побутового та інших видів обслуговування (виконання робіт, надання послуг) затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені правила не можуть суперечити законодавчим актам. Відповідно до ст. 910, ч. 2 ст. 916 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до Пункту призначення, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд. Плата за перевезення пасажирів, що здійснюється транспортом загального користування, визначається, у тому числі, тарифами, затвердженими в установленому порядку. Укладення договору перевезення пасажира підтверджується видачею квитка, форма якого встановлюється відповідно до транспортних кодексів (статутів). Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. За приписами п.7 ст. 12, п.7 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них надаються такі пільги безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує особу з інвалідністю I групи; Відповідно до п. 130 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, особи, що користуються пільгами з оплати проїзду автобусами міжміського та/або приміського сполучення, звертаються у квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням. [PERSON] є учасником бойових дій та інвалідом війни другої групи, що підтверджуються копіями посвідчень. Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що документом для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду. Згідно ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньо обласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка. З п.п.2.1.1, 2.1.2, 1 «Договору про продаж квитків» від 27 лютого 2020 року, укладений між перевізником ТОВ «Алекх -М» та ФОП [PERSON] остання, як агент з продажу квитків, зобов`язана надавати Клієнтам послуги продажу, попереднього продажу, бронювання квитків та інші послуги, передбачені цим Договором. Здійснювати продаж квитків та бронювання місць згідно з вказівками (інструкціями) Перевізника. Відповідно до п.1 «Договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» №17/20 від 17.02.2020 року укладеного між Одеською ОДА та автомобільним перевізником ТОВ «Алекх-М» та розкладом руху, останній виконує перевезення пасажирів на автомобільному маршруті загального користування 834/833 Серпневе-Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине на Одесу о 08.50 годин. Відповідно до п.1 «Договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» №18/20 від 17.02.2020 року укладеного між Одеською ОДА та автомобільним перевізником ТОВ «Алекх-М» та розкладом руху, останній виконує перевезення пасажирів на автомобільному маршруті загального користування 1043/1044 Малоярославець -1 - Одеса АС «АВ «Привоз» з часом відправлення з смт Тарутине на Одесу о 11.57 годин. 23.06.2020 року [PERSON] звернувся до агенту з продажу квитків ФОП " [PERSON] " для придбання квитка, але йому було відмовлено з підстав відсутності технічної можливості продати такий квиток. Згідно показів свідка [PERSON] вбачається, що він перебував на території автостанції та бачив, як [PERSON] перебував біля приміщення де продають квитки, було помітно про суперечку, яка була між [PERSON] та ФОП [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , звернулися із заяваю до Тарутинської РДА Одесьої області, відповідно до якої просили здійснити заходи щодо зобов`язання власника автостанції « [INFO] » ФОП [PERSON] здійснювати продаж пільгових квитків (а.с.14). Тарутинською РДА було розглянуто заяву від 30.07.2020 року, відповідно до якої на комісії вирішили, ФОП [PERSON] Манчевій вирішити питання щодо продажу пільгових квитків та про результати проінформувати Тарутинську РДА. Рекомендувати ФОП [PERSON] , продовжити роботу щодо укладення договорів надання послуг між автостанцією «Тарутине» та перевізниками (а.с. 15). Відповідно до п. 115 Правил перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Продаж квитків може здійснюватися власником автостанції, автомобільним перевізником, водієм чи іншим суб`єктом господарювання, уповноваженим на це автомобільним перевізником чи власником автостанції. Згідно п.4 ст.9 Закону України від 06.07.95 року № 265/95 - ВР " Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" при продажу проїзних і перевізних документів на залізничному (крім приміського) та авіаційному транспорті з оформленням розрахункових і звітних документів та на автомобільному транспорті з видачею талонів, квитанцій, квитків з нанесеними друкарським способом серією, номером, номінальною вартістю, а також при продажу білетів державних лотерей через електронну систему прийняття ставок, що контролюється у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши зазначені обставини, перевіривши докази на які посилаються позивачі суд вважає, встановленим порушення ФОП [PERSON] прав позивачів, які полягали у протиправній відмові продажу квитків на автобус та вважає, що позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо зобов`язання ФОП [PERSON] здійснити продаж квитків, суд зазначає наступне. Позивачі у прохальній частині позову просили суд зобов`язати агента з продажу квитків ФОП [PERSON] здійснювати продаж квитків пасажирам на автобуси маршрутів загального користування з автостанції Тарутине. Зазначені вимоги не є належним способом захисту прав позивачів, стосується усіх громадян які мають право скористатися послугами перевізника автостанції, а тому не є конкретизованими та не можуть бути задоволенні. Судом встановлено, що позивачі на момент звернення до суду з позовом були звільнені від сплати судового збору на підставі ч.3 п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Згідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» станом на 13.10.2020 року за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Враховуючи вище викладене розмір судового збору складає - 840 гривень 80 копійок. Враховуючи, що позивачів було звільнено від сплати судового збору у справі та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, які є вимогами немайнового характеру, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ФОП [PERSON] слід стягнути на користь держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи (за подання позовної заяви) у розмірі 2522,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial