Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Піщанської сільської ради Кременчуцького району за участю третіх осіб: відділу Держкомзему у Кременчуцькому районі, відділу містобудування та архітектури, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю, КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В позові вказував, що 29 вересня 2010 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до Піщанської сільської ради Кременчуцького району за участю третіх осіб: відділу Держкомзему у Кременчуцькому районі, відділу містобудування та архітектури, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю, КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та самочинно збудоване майно було винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на кімнату «2-4» площею 21,7 кв.м., кухню «2-3» площею 9,5 кв.м., вбиральню «2-2» площею 3,0 кв.м., які знаходяться в будинку № 20 по вулиці Набережній в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, відповідно до технічного паспорту за № 1573 від 11.08.2009 р. Зазначене рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області набрало чинності. На підставі вказаного рішення суду, між позивачем та [PERSON] 05 червня 2013 року було укладено Договір про встановлення часток, який зареєстровано в реєстрі за № 1459 п/н [PERSON] Згідно Договору дарування від 05 червня 2013 р., зареєстрованого в реєстрі № 1460 п/н [PERSON], [PERSON] подарував свою частку домоволодіння - 19/200 часток позивачу і він став повноправним власником 2/3 частин зазначеного домоволодіння. Позивач як співвласник житлового будинку, має право на виділення йому в користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною його частці в житловому будинку. Однак, земельна ділянка, яка знаходиться під житловим будинок не була поділена між співвласниками в порядку передбаченому чинним законодавством України, а також між цими особами не був встановлений порядок користування нею. Таким чином, не зважаючи на те, що житловий будинок належить позивачу на праві часткової власності, із визначенням частки, а також встановлено порядок його користування, земельна ділянка фактично знаходиться у спільному користуванні вказаних осіб. Позивач як співвласник житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться в спільному постійному користуванні, має право на встановлення порядку користування нею шляхом виділення конкретної земельної ділянки кожному власнику частки житлового будинку для його обслуговування до приватизації цієї землі. При таких обставинах, враховуючи те, що частка позивача в житловому будинку складає 2/3, тому позивачу необхідно виділити в користування частку земельної ділянки пропорційну його частці житлового будинку. На даний момент іншого співвласника на вказане майно юридично не має, оскільки ніхто не прийняв спадщину та не зареєстрував на неї право після смерті сусідки позивача, тому позов подано саме до сільської ради. Згідно ч. 3 ст. 415 ЦК України, з переходом права власності на вищеназване домоволодіння, до позивача перейшло й право користування земельною ділянкою. Використовуючи це право, він збудував без належного дозволу та подальшого оформлення на території зазначеного домоволодіння прибудову літ "А1" житлового будинку, та сарай літ "б1". Частина 5 ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яку створила особа набувається останньою, при цьому право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 108-13 від 21 жовтня 2013 р., складеного експертом [PERSON], зазначені вище самочинно збудовані приміщення відповідають будівельно-технічним нормам, загрози для сусідів не створюють та ніяким іншим чином їх законних прав та інтересів не порушують. Вказаним домоволодінням позивач користується вже понад 15 років, весь цей час він піклується про нього, несе витрати на поточні ремонти, підтримує його в належному стані. Серед будівель які входять до складу домоволодіння є такі як літня кухня літера Б та прибудова до неї літера б, сарай літера б1, погріб літера Жп та гараж літера Ж. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, оскільки позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним майном він має право на визнання на нього права власності. Просив суд, з підстав ст.ст. 89, 120 ЗК України, ст.ст. 316, 328, 376, 392, 377, 415 ЦК України встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: с. Піщане, вул. Набережна, 20, Кременчуцького району, Полтавської області [PERSON] як співвласнику зазначеного житлового будинку в співвідношенні 1/3 частина та 2/3 частини, виділивши йому земельну ділянку площею 1800 кв.м, на плані Додатку № 1 до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 108-13 від 21 жовтня 2013 р. зафарбовану синім кольором. Визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудовані будівлі: прибудову літ "А1" до житлового будинку, та сараю літ "Ж1, у відповідності з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу від 11.08.2009 року. Визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на літню кухню літера Б, прибудову до неї літера б, а також на сарай літера б1, гараж літера Ж та погріб літера Жп у відповідності з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу від 11.08.2009 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Представники третіх осіб - відділу Держкомзему у Кременчуцькому районі, КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявились, проти їх задоволення не заперечували, просив розглянути справу за їх відсутності. Представники третіх осіб Відділу містобудування та архітектури, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, заперечень проти задоволення позову не надали. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані суду докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 29 вересня 2010 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до Піщанської сільської ради Кременчуцького району за участю третіх осіб: відділу Держкомзему у Кременчуцькому районі, відділу містобудування та архітектури, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю, КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та самочинно збудоване майно було винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на кімнату «2-4» площею 21,7 кв.м., кухню «2-3» площею 9,5 кв.м., вбиральню «2-2» площею 3,0 кв.м., які знаходяться в будинку № 20 по вулиці Набережній в с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, відповідно до технічного паспорту за № 1573 від 11.08.2009 року. Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області набрало чинності. На підставі вказаного рішення суду, між позивачем та [PERSON] 05 червня 2013 року укладено Договір про встановлення часток, який зареєстровано в реєстрі за № 1459 нотаріусом [PERSON] Згідно Договору дарування від 05 червня 2013 р., зареєстрованого в реєстрі № 1460 нотаріусом [PERSON], [PERSON] подарував свою частку домоволодіння - 19/200 часток позивачу, внаслідок чого останній став власником 2/3 частин спірного домоволодіння. У відповідності до ч.2 ст. 377 ЦК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно п. в) ч. 2 ст. 89 ЗК України земельні ділянки співвласників жилого будинку перебувають у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 4. ст. 120 ЗК України: «При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди». Тобто, позивач як співвласник житлового будинку, має право на виділення йому в користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною його частці в житловому будинку. Однак, земельна ділянка, яка знаходиться під житловим будинок не була поділена між співвласниками в порядку передбаченому чинним законодавством України, а також між цими особами не був встановлений порядок користування нею. Таким чином, не зважаючи на те, що житловий будинок належить позивачу на праві часткової власності, із визначенням частки, а також встановлено порядок його користування, земельна ділянка фактично знаходиться у спільному користуванні вказаних осіб. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за № 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд зясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвіря тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки; при предявленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Таким чином, враховуючи розяснення Верховного суду України, позивач як співвласник житлового будинку, який знаходиться на земельній ділянці, яка знаходиться в спільному постійному користуванні, має право на встановлення порядку користування нею шляхом виділення конкретної земельної ділянки кожному власнику частки житлового будинку для його обслуговування до приватизації цієї землі. При таких обставинах, враховуючи те, що частка позивача в житловому будинку складає 2/3, тому позивачу необхідно виділити в користування частку земельної ділянки пропорційну його частці житлового будинку. На даний момент інших співвласників на вказане майно не має, оскільки ніхто не прийняв спадщину та не зареєстрував на неї право після смерті сусідки. Згідно ч.3 ст.415 ЦК України, з переходом права власності на будівлі власник набуває право користування земельною ділянкою. Позивач збудував без належного дозволу та подальшого оформлення на території зазначеного домоволодіння прибудову літ "А1" житлового будинку, та сарай літ "б1". Частина 5 ст. 376 ЦК України передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яку створила особа набувається останньою, при цьому право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 108-13 від 21 жовтня 2013 р., складеного експертом [PERSON], зазначені вище самочинно збудовані приміщення відповідають будівельно-технічним нормам, загрози для сусідів не створюють та ніяким іншим чином їх законних прав та інтересів не порушують. Крім того, вказаним домоволодінням позивач користується понад 15 років, утримує його, несе витрати на поточні ремонти, підтримую його в належному стані, що не оспорюється сторонами. До складу домоволодіння входять літня кухня літера Б та прибудова до неї літера б, сарай літера б1, погріб літера Жп та гараж літера Ж. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, право власності на самочинне будівництво та право на користування земельною ділянкою можуть бути захищеними у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved