Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договором № 261/П/27/2007-840 від 06 серпня 2007 року в розмірі 100797,29 грн., та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.08.2007 року між ВАТ "КБ "Надра" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 261/П/27/2007-840, відповідно до якого позивач надав кредит у розмірі 17 081,19 доларів США, зі сплатою 14.40% річних, строком до 05.08.2018року. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення. Таким чином, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору відповідачем в частині порядку та строків повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, сума якої станом на 11.09.2014 р. складає 7767,62 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11 вересня 2014 року становить 100797,29 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідачів, поклавши на них судові витрати. 10 лютого 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі. 20 березня 2015 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "КБ "Надра" до [PERSON] задоволено, стягнутио з [PERSON] ( [INFO] ІПН [NUMBER] ) заборгованість за договором № 261/П/27/2007-840 від 06.08.2007року, в сумі 7767,62 дол. США., що за курсом НБУ станом на 11 вересня 2014 року становить 100797,29 грн.., та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1007,97грн., а всього стягнути 101 805,26 грн. (сто одна тисяча вісімсот п`ять грн. 26 коп.). 19 листопада 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва. заяву [PERSON] , що представляє інтереси відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м.Києва, від 20 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "КБ "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 березня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "КБ "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості. 14 березня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва. провадження у даній справи зупинено у зв`язку з призначенням по справі судово - економічної експертизи, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ (м.Київ, вул.Смоленська, 6). 13 вересня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва. відновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариств КБ "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 24 листопада 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, провадження у даній справи зупинено у зв`язку з призначенням по справі судово - економічної експертизи, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ (м.Київ, вул.Смоленська, 6). 18 квітня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва. відновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариств КБ "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 03 жовтня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, провадження у даній справи зупинено у зв`язку з призначенням по справі судово - економічної експертизи, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ (м.Київ, вул.Смоленська, 6). 21 травня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва. поновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариств КБ "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 25 червня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва. зупинено провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариств КБ "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до прийняття та вступу в законну силу рішення по цивільній справі №755/3294/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариств КБ "Надра" про визнання недійсним кредитного договору, Що преребуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва. 16 листопада 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва. поновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариств КБ "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник Позивача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у змісті заяви про застосування строків позовної давності долучених до матеріалів справи. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши справу у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За змістом статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, 06.08.2007 року між ВАТ "КБ "Надра" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 261/П/27/2007-840, відповідно до якого позивач надав кредит у розмірі 17 081,19 доларів США, зі сплатою 14.40% річних, строком до 05.08.2014 року. Кошти були надані відповідачу в повному обсязі в порядку та в строки, передбачені договором. Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов договору, щодо сплати процентів за користування кредитом, а також плати за обслуговування кредиту. Відповідно до умов договору, у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму заборгованості за весь час прострочення виконання зобов`язань за договором а також вимагати від позичальника виконати грошове зобов`язання достроково та в повному обсязі. В свою чергу позичальник скористалась кредитними ресурсами, але свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів за договором належним чином не виконав. Таким чином, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем в підтвердження позовних вимог, станом на 11.09.2014 р. складає 7767,62 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11 вересня 2014 року становить 100797,29 грн. 05 березня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «КБ «НАДРА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» було укладено договір про відступлення прав вимоги. В свою чергу, 05 листопада 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ІНВЕСТ ХАУС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ФОРТ» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 261/П/27/2007-840 від 06 серпня 2007 року перейшло до нового стягувача. Таким чиним позивач набув статус нового кредитора. Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору позичальник [PERSON] зобов`язувався вносити мінімально необхідний місячний платіж у розмірі 328,00 доларів США з кінцевим терміном кредитування - 05.08.2014 року. Судом встановлено із розрахунку заборгованості, що позичальник порушила внесення чергового платежу 12.09.2007 року, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Судом встановлено, що з 12.09.2007 року з початку порушення внесення чергового платежу позичальником, позивач до відповідачів не звертався із позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитним договром, та звернувся лише до суду 29.12.2014 року, а тому суд погоджується із позицією відповідача, що позивач пропустив строк позовної давності ( ст.257 ЦК України) щодо звернення до позичальника. Такий підхід відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (Справа № 444/9519/12 Провадження № 14-10 цс 18) Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 20 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, а саме 12.09.2007 року, який порушувався внесенням недостатньої мінімальної суми щомісячних платежів, аж до внесення останнього щомісячного платежу 20.01.2014 року. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем в ході судового розгляду було подано заяву до суду про застосування строків позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах в зв`язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. ( п. 4 ст. 129 Конституції України) В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed