Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 4501,94 грн. втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати в сумі 378,12 грн., 7250,66 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1000 грн. моральної шкоди та 2000 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання сторони не з'явились, до його від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. З письмової згоди позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 01 серпня 2014 року працювала у приватному підприємстві "Мрія - Сервіс" на посаді прибиральниці. 31.12.2015 року позивач звільнена з роботи згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням трудового договору (а.с. 8), але відповідного розрахунку в установленому законом порядку з позивачем проведено не було. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Статтею 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні. встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. При звільненні працівника, згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, в порушення вищезазначених норм законодавства, розрахунок при звільненні з [PERSON] не проведений та відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 року, що становить 4501, 43 грн., що відповідачем ніяким чином не спростовано. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.04.2015 року було витребувано у приватного підприємства "Керуюча компанія Мрія-Сервіс" довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату [PERSON] за період з 01.12.2014 по 31.12.2014 року. Ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.04.2015 року відповідачем виконана не була. Відповідно до довідки ПФУ за обліковою карткою [PERSON] за період з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2015 року заробітна плата останньої у ПП "Керуюча компанія Мрія-Сервіс" за грудень 2014 року склала - 4501,43 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7250,66 грн. беручи до розрахунку середньоденну заробітну плату в сумі 84, 31 грн. за період з 21.12.2014 по 30.03.2015 року (86 дн. * 84,31 грн. = 7250, 66 грн.). Відповідно до розрахунку позивача втрат частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, витрати від інфляції за січень-лютий 2015 року становлять 378,12 грн. (4501,43*3,1%)+(4501,43+5,3%)=378,12 грн. Суд вважає справедливим і рівноцінним відшкодування позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв'язку з відсутністю оплати своєї праці та порушення її законних прав, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, в розмірі 1000 грн., які повинні бути стягнути з відповідача на користь позивача. Розмір відшкодування на правову допомогу має відповідати граничним розмірам, встановлених Законом України "Про розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Розмір компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за одну годину роботи. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до розрахунку суми гонорару, та квитанції від 27.03.2015 року, позивачем було сплачено 2000 грн за правову допомогу, що не перевищує граничного розміру витрат на правову допомогу. Отже стягненню підлягає з відповідача сума витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн 00 коп.

Outcome: approved