Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.03.2010 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], який в процесі розгляду справи уточнила, та зазначені уточнення прийняті судом - про визначення місця мешкання дитини та її реєстрацію. Відповідно до уточненого позову, позивач просила визначити із нею місце мешкання спільної дитини сторін - малолітнього [PERSON], [INFO], щоб вона можливість зареєструвати дитину за адресою свого житла - [ADDRESS]. [PERSON] 14.04.2010 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якому просив суд визначити місце мешкання дитини із ним. В судовому засіданні позивач [PERSON], та її представник просили задовольнити позов підтримали, просили суд його задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити. Відповідач та його представник первісний позов не визнали, проти його задоволення заперечували, просили суд задовольнити їх позовні вимоги та відмовити в задоволенні первісного позову. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутність, та про підтримку вимог [PERSON]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації міста Одеси та представник Служби в справах дітей Одеської міської ради, представник Малиновського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області надали до суду заяви, в яких просили суд розглянути справу за їх відсутності. Представником Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації міста Одеси надано до суду письмовий висновок з питання визначення місця перебування дитини. Вислухавши пояснення учасників розгляду справи, оглянувши матеріали справи, витребувані судом докази, суд прийшов до висновку про безпідставність вимог [PERSON] та про необхідність задоволення вимог [PERSON]. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі ст. 10 ЦПК України покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Судом встановлено, що, [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується повторним Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], виданим 09 вересня 2009 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Про народження дитини 15.07.2008 року був зроблений відповідний актовий запис № 524 в Книзі реєстрації народжень. За твердженням сторін, дитина народилася в громадянському шлюбі, у фактичних шлюбних відносинах. Сторони сумісно із сім'єю батьків позивача мешкали за адресою: [ADDRESS]. За твердженням сторін, в вересні 2009 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини, і позивач [PERSON] повернулася жити до своєї матері [PERSON]. При цьому дитина залишилася жити із батьком. Як з'ясовано судом з пояснень учасників процесу, протягом часу, що сплинув після припинення сумісного мешкання сторін, позивач [PERSON] не одружувався і продовжує мешкати з дитиною в оселі своїх батьків. Як з'ясовано судом з пояснень сторін, позивач [PERSON], після припинення сумісного мешкання сторін, не одружувалася, народила ще одну дитину, мешкає в двокімнатній квартирі [ADDRESS], яка належить в частках їй, її сестрі [PERSON] та її брату [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як встановлено з наданих суду документів, протягом 2009 - 2010 років позивач [PERSON] проходила лікування відкритої форми туберкульозу. Відповідно до наявного в матеріалах справи листа №49 від 11.03.2010 року від Комунальної установи "Міський протитуберкульозний диспансер № 3" Одеської міської ради до Начальника Малиновського РОВС м. Одеси, "23.09.2009 року хвора [PERSON] була направлена на стаціонарне лікування в міську туберкульозну лікарню № 1, однак самовільно покинула стаціонар. Веде асоціальний образ життя, зловживає алкоголем, намагається контактувати з дитиною, хоча є активною туберкульозною хворою (виділяє бактерії туберкульозу) і є епідеміологічно небезпечною для дитини та оточуючих". Наданими суду та наявними в справі документами підтверджується, що на час розгляду справи позивачка вже не є епідеміологічно небезпечною, оскільки пройшла курс лікування. Відповідно до постановленої судом ухвали, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації міста Одеси підготовив Висновок з питання визначення місця проживання малолітнього [PERSON]. Відповідно до Висновку, [PERSON] багато уваги приділяє дитині, піклується про його стан здоров'я отримання дитиною належного виховання, і фактично прийняв на себе всі зобов'язання по створенню для дитини належних умов для життя та матеріального забезпечення малолітнього сина. Відповідно висновку Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за результатами психологічного дослідження встановлено, що малолітній [PERSON] на майбутнє дивиться із острахом, що його віддадуть матері. На пряме питання: "З ким хочеш жити?" дитина відповідає - "з батьком". В інтерпретації вагомої фігури більшості малюнків виступає батько. Впродовж бесіди та виконання завдань дитина демонструє глибокий емоційний зв'язок та особисту прихильність до батька. За результатами методики Рене Жиля яскраво відзначається тісний емоційний зв'язок з ним. Образ матері в уяві дитини присутній, але без надання їй вагомої ролі в житті. Рада опіки та піклування зазначає, що обидва батьки позитивно характеризуються та піклуються про дитину, однак батьком створені більш сприятливі умови для життя дитини та батько має більше можливостей для всебічного розвитку дитини, виховання та утримання малолітнього сина. Відповідно до ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України дане питання було розглянуте органом опіки та піклування, який надав суду письмовий висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє обов'язків щодо дитини. Згідно із чч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір'ю. Згідно статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При розв'язанні спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу, хто стане безпосереднім вихователем дитини. При цьому, інший з батьків не втрачає своїх прав та обов'язків та залишається носієм права на спілкування з дитиною та участь у її вихованні (ч. 2 ст. 157 СК України). Як встановлено з пояснень сторін, [PERSON] має постійну офіційну роботу. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини суд вважає за необхідне також звернути увагу на те, що відповідно до вимог ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 4 цієї статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визначення місця проживання дитини є законні, обґрунтовані та підлягають до задоволення, у той час, як вимоги позивача за первісним позовом задоволенню не підлягають, як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.. Таким чином суд, вважає необхідним визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO] разом з батьком - [PERSON] за місцем його фактичного проживання. На підставі викладеного та

Outcome: approved