Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Публічне акцінерне товариство «Дельта Банк» ( далі по тексту - ПАТ " Дельта - Банк" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 012-17008-071212 . В обґрунтування позову посилається на те що, 07.12.2012 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та фізична особа резидент України [PERSON], шляхом акцептування банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 012-17008-071212. Відповідно до умов договору кредиту, банк надав [PERSON] кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, однак зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування позиченими коштами не провів. Свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту [PERSON] не виконує, у зв'язку з чим, станом на 22.07.2014 року за ним по укладеному з Публічним акціонер товариством "Дельта Банк" договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 36230,06 грн., яка складається з: тіло кредиту: 19246,13 грн.; прострочене тіло кредиту: 5720,17 грн.; заборгованість за відсотками: 11263,76 грн. Ухвалою Рівненського міського суду від 13.01.2015р. за клопотанням представника відповідача [PERSON], до участі у справі, в якості співвідповідача за первісним позовом було залучено [PERSON]. Під час розгляду справи, співвідповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] про визнання кредитної угоди недійсною. Ухвалою Рівненського міського суду від 26.01.2015р., вказаний позов був об'єднаний із первісним позовом в одне провадження. В обгрунтування зустрічного позову вказує, що 23.11.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 23 листопада 2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис за № 363. 07.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитну угоду, відповідно до умов заяви № 012-17008-071212, встановивши ліміт кредитної лінії в розмірі 25000,00 грн. Вважає, що вказаний договір вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст. 203 Цивільного кодексу України та ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки з моменту укладення договору [PERSON] зобов'язався погашати кредит за рахунок спільного майна подружжя, тобто розпоряджатися майном подружжя. Крім того, [PERSON], як дружина [PERSON], взнала про наявність такого кредиту лише напередодні засідання, на якому її ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Тобто, вказує, що вона згоди на укладення вищевказаного спірного правочину не давала. Рахує, що письмова згода [PERSON], як дружини [PERSON] на укладення вище вказаного договору є обов'язковою для законності укладення. Тобто, наведені обставини свідчать про те, що під час здійснення оспорюванного правочину відбулося недодержання норм Сімейного кодексу України, що призвело до порушення вимог встановлених чинним законодавством при вчиненні правочинів, а саме ст. 203 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В судовому засіданні представник позивача-відповідача ПАТ «Дельта Банк» позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, рахує їх обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення, просить суд, стягнути виключно з [PERSON] заборгованість по укладеному з Публічним акціонер товариством "Дельта Банк" договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року на загальну суму 36230,06 грн., яка складається з: тіло кредиту: 19246,13 грн.; прострочене тіло кредиту: 5720,17 грн.; заборгованість за відсотками: 11263,76 грн. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 362 грн. 30 коп., а що стосується стягнення заборгованості з [PERSON] просила суд відмовити, оскільки з [PERSON] банк жодних договорів підписував і остання не є поручителем. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] про визнання кредитної угоди недійсною просила відмовити, подала письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила суд зустрічний позов задоволити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову відмовити у зв'язку із безпідставністю позовних вимог. Представник відповідача - позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд зустрічний позов задоволити в повному обсязі, в задоволенні первісного позову відмовити у зв'язку із безпідставністю позовних вимог. Відповідач [PERSON], відповідач - позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомили. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитною лінією № 012-17008-071212 підлягають до часткового задоволення, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] про визнання кредитної угоди недійсною слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.12.2012 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та фізична особа резидент України [PERSON], шляхом акцептування банком, пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 012-17008-071212. Згідно з п.п. 2.1; 2.2; 2.5 частини 1 договору, банк відкрив [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні та на підставі п. 2.3 ч.3 договору, банк встановив ліміт кредитної лінії у розмірі: 24966,30 грн. (а.с.3-6) Згідно п. 1 ч. 3 договору - обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до тарифів, що є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 2.1. ч. 3 договору, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою. У відповідності до п. 2.5. ч. 3 договору, [PERSON] до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України, що підтверджується підписом останнього в заяві № 012-17008-071212 (а.с. 3) Відповідно до умов договору кредиту, банк надав відповідачу кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, однак зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту відповідач не виконує, розрахунок за користування позиченим коштами не провів. Банк виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, однак відповідач [PERSON], всупереч умов кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати проценти. Відповідно до кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати проценти в порядку та в розмірі, передбаченому кредитним договором. Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки у випадках та порядку, передбаченому договором. На підставі п. 2.4. ч.3 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції (а.с.3-5). Свої зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користуванням кредиту [PERSON] не виконує, у зв'язку з чим, станом на 22.07.2014 року за ним по укладеному з Публічним акціонер товариством "Дельта Банк" договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року рахується заборгованість на загальну суму 36230,06 грн., яка складається з: тіло кредиту: 19246,13 грн.; прострочене тіло кредиту: 5720,17 грн.; заборгованість за відсотками: 11263,76 грн. Оскільки, в судовому засіданні при дослідженні матеріалів справи, знайшли свої підтвердження доводи викладені в позовній заяві ПАТ «Дельта банк », то за таких обставин суд рахує, що договір № 012-17008-071212р. від 07.12.2012р. відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України і сума заборгованості по вказаному договору підлягає стягненню з [PERSON] а тому первісний позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в цій частині підлягає до задоволення, а в частині стягнення заборгованості з [PERSON] слід відмовити, оскільки остання, жодних правочинів із ПАТ «Дельта Банк» не укладала, вона не є стороною договірних відносин за кредитним договором № 012-17008-071212 від 07.12.2012 року, та вона не виступає поручителем за кредитними зобов'язаннями [PERSON] , окрім того, представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні вказав на вище перелічені факти, і не заперечував той факт, що у банка відсутнє право вимоги до [PERSON]. Що ж стосується позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», [PERSON] про визнання кредитної угоди недійсною, то позовні вимоги не підляшгають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Посилання [PERSON] на те, що кредитний договір № 012-17008-071212 від 07.12.2012 р. вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст. 203 Цивільного кодексу України та ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки в момент укладення договору [PERSON] зобов'язався погашати кредит за рахунок спільного майна подружжя, тобто розпоряджатися майном подружжя. Крім того, [PERSON], як дружина [PERSON], згоди на укладення вищевказаного спірного правочину не давала, що письмова згода [PERSON], як дружини [PERSON] на укладення вище вказаного договору є обов'язковою для законності укладення не знайшло свого підтвердження, та спростовується наступним. 07.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 012-17008-071212., Згідно п, 2.5 договору, позичальник ствердив, що він ознайомлений з інформацією про умови кредитування. Згідно п. 7.1 договору вказано, що позичальник з правилами та тарифами ознайомлений, повністю згоден, розуміє їх зміст та зобов'язується неухильно виконувати їх положення, що підтверджується підписом останнього в заяві № 012-17008-071212 (а.с. 3) У відповідності до норм статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а всі його умови, з моменту укладення договору, стають однаково обов'язковими для виконання сторонами. В цьому й полягає сенс цивільно-правового договору, як правової форми узгодження волі сторін, спрямованої на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тому, підписавши кредитний договір, [PERSON] погодився з усіма умовами, передбаченими договором. Договори укладаються на власний розсуд сторін з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Пунктом першим статті 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільною законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, свобода договору означає право громадян та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Також, принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч. 1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; (ч. 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; (ч. 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; (ч. 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; та (ч. 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За таких обставин суд, рахує, що при укладанні кредитного договору, були в повній мірі дотриманні всі законодавчо встановлені вимоги щодо дійсності згаданих правочинів. Стаття 205 Цивільного кодексу України декларує, що сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. А правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 638 ЦК, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Будучи вільним у виборі фінансової установи та умов отримання кредиту, позичальник зобов'язався повертати кредитні кошти на умовах передбачених договором. Суд вважає, що відсутні докази того, що наведені умови зазначеного договору, його форма та порядок укладення суперечать положенням цього Кодексу, або іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, і використано на її потреби. Отже, договір кредиту не є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, яка потребує письмової згоди іншого з подружжя, а тому даний договір не впливає на її права та обов'язки. Згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», пунктом 25 якої, Вищим спеціалізованим Судом України роз'яснено, що, при оспоренні кредитного договору іншим з подружжя, суди мають виходити з такого: положення ст. 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. За таких обставин, суд рахує, що при укладанні договору кредиту № 012-17008-071212 від 07.12.2012р. з [PERSON], всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, тому, відсутні підстави для визнання даного договору недійсним. Представником відповідача - позивача [PERSON] - [PERSON].в судовому засіданні не було доведено та не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що кредитний договір укладений з порушеннями чинного законодавства. Судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що волевиявлення [PERSON] при укладенні договору не відповідало його внутрішній волі. З огляду на викладене, аналізуючи в сукупності надані сторонами докази в обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, оскільки його вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, обґрунтовуються лише письмовими поясненнями, які не узгоджуються з фактичними обставинами встановленими в судовому засіданні, тому суд приходить до висновку, що зміст договору кредиту не суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, укладений за вільною згодою сторін. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] ( іпн. [NUMBER]) на користь ПАТ « Дельта Банк» ( р\\р № 6499100199, МФО 380236, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 34047020 ) судовий збір в сумі 362 ( триста шістдесят дві грн. 30 коп.) грн. 30 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved