Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], про визнання заповіту від 24.03.2012 року укладеного [PERSON], яким вона заповіла все належне їй майно [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко В.Я.. зареєстрованого в реєстр за № 860, не дійсним. А також просить визнати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними, оскільки про наявність заповіту дізнався у січня 2016 року та поновити даний строк. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що [PERSON], померла [INFO] року, у віці 87 років. За чотири роки до смерті, 28.09.2008 року, він за договором купівлі продажу, купив у [PERSON] квартиру по [ADDRESS]. Після її смерті, він дізнався що [PERSON] 24 березня 2012 року склала заповіт та все належне їй майно та заповіла його [PERSON]. Позивач вказує, що на час укладання заповіту [PERSON] була психічно хворою особою, не керувала своїми діями та не могла розуміти значення своїх дій. В період з 2010 року по момент смерті вона скаржилася на тяжкий стан здоров"я, психічні розлади, занепадом психічної та фізичної діяльності . Останній раз він спілкувався з нею 29 02 2012 року по телефону і у нього склалося враження, що вона психічно хвора. Посилаючись на ст. 225 ч 1 ЦК України вважає, що заповіт складено особою яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через стан здоров"я і на цій підставі просить визнати оскаржуваний заповіт недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також усно посилався на порушення порядку складання заповіту нотаріусом. Однак підставу визнання заповіту не дійсним не змінював. Надалі надав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки не надано доказів того, що при укладанні правочину [PERSON] не віддавала значення своїм діям та не керувала ними. Також надав пояснення, що Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, від 17 серпня 2010 року [PERSON] визнаний винним в своєні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, в рамках кримінальної справи [PERSON] була визнана потерпілою. [PERSON] був визнаний винним у тому, що він шляхом шахрайства заволодів належною [PERSON] квартирою по [ADDRESS]. Вказаним вироком з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 142751.00 грн. Рішення суду не оскаржене, набрало законної сили. На підставі отриманого виконавчий листа, було відкрите виконавче провадження, за яким [PERSON] був боржником, а [PERSON] стягувачем. 24 березня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. Спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. [PERSON] ніколи психічними захворюваннями не хворіла, на обліку у психіатричній лікарні не перебувала. Під час складання заповіту усвідомлювала свої дії, та її волевиявлення було вільним. Надалі надав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності. Третя особа [PERSON], до залу судового засідання не з'явився, надав суду заяву розглянути справу без його участі, проти позову заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 23 04 2018 року фіксація за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться, оскільлки сторони до суду не з"явилися. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції. У відповідності до п. 9 ст.1 Розділу ХІIIПерехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Норми ст. ст. 12, 81 ЦПК України, вимагають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В ч.4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді цивільної справи, за клопотанням сторони позивача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо пояснили, що вони знають [PERSON] з позитивної сторони, останній пояснив їм, що розрахувався з [PERSON] за купівлю квартири у повному обсязі і що у неї погіршився стан здоров"я. Саму [PERSON] ніколи не бачили, та не можуть вказати про її психічний, емоційний чи психологічний стан . Свідок зі сторони позивача [PERSON], в залі судового засідання дала покази, що раніше працювала ріелтором. В 2008 році допомагала оформляти договір купівлі продажу між [PERSON] та [PERSON], останній раз бачила [PERSON] в 2008 році. Психічних відхилень у неї не бачила. При укладанні заповіту присутня не була. Свідки зі сторони відповідача [PERSON] та [PERSON], кожен окремо пояснили, що знали [PERSON] тривалий час, вона не була психічно хворою особою, на обліку у психіатра не перебувала. Психічних відхилень не бачили. Заповіт на ім'я їх сина написала за своєю волею. За запитом, до суду надійшла довідка з КЗ " Криворізький психоневрологічний диспансер " ДОР " ( а.с. 70 ) від 20 09 2016 року , відповідно до якої [PERSON] на обліку у лікаря психіатра не перебувала, за медичною допомогою не зверталася. [PERSON] відповідно до відповіді КЗ " Гейківська психоневрологічна лікарня" ДОР " від 29 09 2016 року ( а.с. 83) на обліку не перебувала, в архівних книгах не значиться, лікарня стаціонарного профілю, поліклінічного відділення не має. [PERSON] на обліку в КЗ " Криворізький онкологічний диспансер " ДОР" не перебувала ( лист від 22 11 2017 року ). Відповідно до документів наданих приватним нотаріусом Дацко В.Я., 24.03.2012 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON]. Заповіт зареєстрований в реєстрі за №860 ( а.с. 97 ) . Стороною позивача клопотань про призначення судово-психіатричної експертизи не подавалося. У відповідності до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частина 2статті 1257 Цивільного кодексу України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Суд вважає, що спір що до того, чи усвідомлювала [PERSON] свої дії та керувала ними під час складанні заповіту, можливо встановити лише за висновком судово-психіатрічної експертизи. Такого клопотання сторона позивача не заявила . Доказів того, що [PERSON] перебувала у стані при якому не могла усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати при підписані заповіту судом не добуто та стороною позивача не доведено за допомогою належних і допустимих доказів того, що [PERSON] внаслідок хвороби при складанні і підписанні заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Підставою для визнання заповіту не дійсним відповідно до позовної заяви є саме вчинення заповіту в момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати ( ст. 225 ч 1 ЦК України). Тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту не дійсним не підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з недоведеністю. Відповідач просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грв. , в підтвердження такої сплати надає акт виконаних робіт, квитанцію про прийняття адвокатом [PERSON] від [PERSON] коштів. Статтею 133 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до положень п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК України,інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі відмови в позові - на позивача. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Оскільки відповідачем документально підтверджено витрати на правову допомогу, позивачу в задоволенні позову відмовлено, суд приходить до переконання, що з позивача слід стягнути на його користь витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

Outcome: approved