Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Білан Світлана Володимирівна пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер його ( [PERSON] ) батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] . Оскільки заповітного розпорядження [PERSON] не склав за життя, спадщину після померлого його смерті прийняла дружина - [PERSON] , як така, що була зареєстрованою та проживала разом із померлим на момент його смерті, не заявляла відмови від прийняття спадщини та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входила зокрема і 1/2 частина житлового будинку, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , з яких 1/4 частина належала померлій [PERSON] , як члену колгоспного двору, а 1/4 частину вона успадкувала після померлого чоловіки [PERSON] , яка йому належала як голові колгоспного двору. За життя [PERSON] склала заповітне розпорядження, згідно якого заповіла позивачу належну їй 1/2 частину спірного будинковолодіння. Однак, позивач відмовився від спадкування за заповітом та 30 вересня 2015 року позивач подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом. Крім нього, іншим спадкоємцем після померлої [PERSON] є дочка померлої - відповідач [PERSON] 04 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого позивачу переходить належна померлій [PERSON] частка житлового будинку, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] . [INFO] померла тітка позивача [PERSON] , якій як голові робітничого двору належала 1/2 частина житлового будинку, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] . За життя [PERSON] був складений заповіт, згідно якого заповіла позивачу [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. Таким чином, позивач позбавлений можливості в нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права, що стало причиною його звернення до суду із позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Білан С.В. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя - позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала про визнання позову у повному обсязі та зазначила, що спадщини після смерті Батька [PERSON] не приймала та не бажає приймати, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на цілий житловий будинок, та просить позов задовольнити. Попередньо у судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала, що хоча на момент смерті батька [PERSON] вона була зареєстрованою у житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , проте не проживала у ньому та не претендує на вказане будинковолодіння, заявлені [PERSON] позовні вимоги визнає та просить задоволити їх у повному обсязі . Від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 14 червня 1989 року Тернопільською районною радою на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів №124 від 26 травня 1989 року, 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, що складається із двох членів, головою якого є [PERSON] . Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1492 виданої 23 листопада 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 16 листопада 2018 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] належить: 1/2 частина - [PERSON], 1/2 частина - [PERSON] та [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалось по [ADDRESS]. В будинковолодінні самочинних добудов та перепланувань не виявлено. Як убачається із інформаційної довідки №1494 виданої 23 листопада 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору - [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 14 червня 1989 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №47. Також, відповідно із інформаційною довідкою №1493 виданою 23 листопада 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 14 червня 1989 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №47. Випискою із по господарської книги, виданою Байковецькою сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області за №328 від 14 грудня 2018 року стверджується, що членами двору станом на 01 липня 1990 року в [ADDRESS] були: [PERSON] - голова двору, за якою рахується 1/2 частина житлового будинку (робітничий двір); [PERSON] - голова двору та його дружина - [PERSON] , за якими рахується 1/2 частина вказаного житлового будинку, як колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №2 Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та 30 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №322 виданої 10 грудня 2018 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, померлий [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . На день смерті разом із ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внук; [PERSON] - дочка; [PERSON] - дружина. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №12 Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 08 червня 2015 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Довідкою №329 виданою 14 грудня 2018 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що померла [PERSON] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . На день смерті разом із нею були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять. Згідно заповіту складеного 27 липня 2001 року у с. Лозова, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Лозівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області Кітчак Наталією Богданівною та зареєстрований в реєстрі за №78. Як убачається із матеріалів спадкової справи №522/2015, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] року позивач [PERSON] подав у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] та прийняття спадщини за законом. 04 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про поділ спадкового майна після померлої [INFO] , згідно якого погодили, що [PERSON] переходить житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2-1196. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 12 липня 1963 року Підволочиським рай бюро ЗАГС. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №34 Виконавчого комітету Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 11 травня 2018 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно Заповіту складеного 25 березня 2015 року у с. Лозова, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Лозівської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області Кітчак Наталією Богданівною та зареєстрований в реєстрі за №13. Довідкою №315 виданою 03 грудня 2018 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області стверджується, що померла [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день її смерті разом із нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Як убачається із матеріалів спадкової справи, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [PERSON] , [INFO] позивач [PERSON] подав у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3520/01-14 від 11 грудня 2018 року, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] та батька - [PERSON] та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , зокрема на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. 16 листопада 2018 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок - до 1939 року побудови; Сх - сходи; Пг - погріб, 1978 року побудови; В - хлів - 1990 року побудови; Г - господарська будівля - 1990 року побудови. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку становить 44,3 кв.м., житлова площа - 35,1 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Станом на 01 липня 1990 року 1/2 частина спірного будинковолодіння по [ADDRESS] належала померлому батьку позивача [PERSON] , який був головою колгоспного двору та померлій матері позивача [PERSON] , яка була членом колгоспного двору, а інша 1/2 частина вказаного будинковолодіння належала померлій [PERSON] як голові робітничого двору. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Відтак, у вказаній частині підлягають застосуванню норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Як установлено судом, після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України "Про власність" майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Таким чином, виходячи із рівності часток у колгоспному дворі, померлому [PERSON] , як голові колгоспного двору належала 1/4 частина спірного житлового будинку та інша 1/4 частина належала [PERSON] . Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вказані нормативні положення, норми ЦК УРСР 1963 року застосовуються, якщо спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, однак, якщо спадщини, яка відкрилась, але строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року застосовуються норми Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Таким чином, на момент відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року, тому ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Довідкою №322 виданої 10 грудня 2018 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, стверджується що на день смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внук; [PERSON] - дочка. Згідно п.п. 1-2 ч. 1 ст. 549 Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на момент його смерті та спадщини не приймала, особисто визнала у судовому засіданні. Таким чином, після померлого [PERSON] належну йому 1/4 частку житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] успадкувала його дружина [PERSON] , як така, що на момент смерті спадкодавця проживала разом із ним та вступила в управління та володіння спадковим майном. Відтак, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину спірного житлового будинку, з яких 1/4 частина належала померлій особисто, а іншу 1/4 вона успадкувала після померлого [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1117 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] та прийняття спадщини після її смерті за законом. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Таким чином, позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом після померлої [PERSON] у встановлений законом строк подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, зокрема 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] . Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити його права та інтереси, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачем [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та відповідної частини господарських споруд, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved