Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , ПАТ «СК Брокбізнес» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину. Позов мотивувала тим, що [PERSON] 03.11.2016 року, близько 22:20 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись від вул. Лебединського в м. Вінниця в напрямку вул. Брацлавська, на перехресті з вул. Привокзальною, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки та перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого з необережності допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки "Volkswagen Passat", державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. По даному факту було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2016 року №12016020010008782 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача [PERSON] , що підтверджується вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 року, яким було визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними строком на три роки. В ході розгляду кримінальної справи, [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті та щиро розкаявся. Позивач зазначає, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди їй, як власнику транспортного засобу, яким керував потерпілий [PERSON] , було завдано майнову шкоду в розмірі 76 880 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи за №426 від 14.02.2017 року. Майнова шкода полягає в пошкодженні належного позивачу автомобіля. Окрім того, позивач зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП, станом на 03.11.2016 року, була застрахована в ПАТ «СК «Брокбізнес», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4587451 від 21.06.2016 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого 100 000 грн., франшиза становить 0 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в страховій компанії ПАТ «СК «Брокбізнес», дані особи повинні нести відповідальність солідарну відповідальність за матеріальну шкоду завдану позивачу за пошкоджений автомобіль. 20.02.2020 року набрав законної сили вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 року по справі №127/9648/17. Після того, як було встановлено та доведено вину у вчиненні ДТП [PERSON] , позивачем було подано заяву від 25.02.2020 року про здійснення страхового відшкодування до ПАТ «СК «Брокбізнес», яка несе матеріальну відповідальність за завдану ним шкоду. Листом ПАТ «СК «Брокбізнес» від 28.02.2020 року позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування. У зв`язку із вищевикладеним позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину. Позивач вважає дану відмову безпідставною та необгрунтованою, тому звернулась до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідачів солідарно на її користь76 880 грн., майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля "Volkswagen Passat", державний номер [NUMBER] , та стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 18.08.2020 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 30.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві, просив суд їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу в їх задоволенні. Крім того, просила застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності. Представник страхової компанії ПАТ «СК «Брокбізнес» в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності, справу просив розглядати в його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки "Volkswagen Passat", державний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.14). Згідно висновку автотоварознавчої експертизи за №426 від 14.02.2017 року, вартість ремонто-відновлювальних робіт автомобіля "Volkswagen Passat", державний номер [NUMBER] , 1990 року випуску, який належить [PERSON] , у результаті його пошкодження, з ПДВ складає: 265 419,02 грн. Розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки "Volkswagen Passat", державний номер [NUMBER] , 1990 року випуску, в результаті його пошкодження, з ПДВ складає: 76 880 грн.(а.с.15-27). Листом ПАТ «СК «Брокбізнес» від 28.02.2020 року, [PERSON] відмовлено у страховому відшкодуванні, оскільки заява про страхове відшкодування позивачем подана 25.02.2020 року, а відповідно до пп.37.1.4 п.37.1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП (а.с.28). Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Стаття 22 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Частиною першою статті1177 ЦК України регламентовано, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Винність [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 року, а розмір шкоди визначено висновком автотоварознавчої експертизи за №426 від 14.02.2017 року у розмірі 76 880 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтями 78, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] 03.11.2016 року близько 22:20 год. керуючи технічно-справним автомобілем марки "Mercedes-Benz Sprinter," державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись від вул. Лебединського в м. Вінниця в напрямку вул. Брацлавська, на перехресті з вул. Привокзальною, виконуючи маневр повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки та перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого з необережності допустив зіткнення з технічно-справним автомобілем марки "Volkswagen Passat", державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 року, визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними строком на три роки. В ході розгляду кримінальної справи, [PERSON] свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав за обставин, викладених в обвинувальному акті та щиро розкаявся (а.с.4-13). Відповідно до вимог ч.ч. 4, 6 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 28.09.2020 року представником відповідача ПАТ «СК «Брокбізнес» було подано до суду відзив, в якому він просив застосування строків позовної давності до даних вимог (а.с. 47-50). За нормами ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, обов`язок перевірки причин пропуску строку звернення до суду покладено на суд. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2020 року, визнано винного [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, оскільки дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Mercedes-Benz Sprinter", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки "Volkswagen Passat", державний номер [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , сталася 03.11.2016 року і як пояснив представник позивача, ним подавалась позовна заява в кримінальному провадженні. Строк позовної давності в даному випадку необхідно рахувати з моменту скоєння ДТП, а саме з 03.11.2020 року, а не з моменту набрання вироком законної сили. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Такий же висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року в справі №6-17цс17. Як роз`яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування ним пропуску строку позовної даності, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed