Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом в суд і просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свою заяву мотивує тим, що сина [PERSON] утримує одна і не має достатніх матеріальних коштів на утримання повнолітнього сина, який на даний час навчається в Приватному вищому навчальному закладі "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука" і у зв`язку з цим просила стягнути, відповідно до ст.199 СК України, з [PERSON] , як батька [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно на утримання сина, починаючи з дня звернення в суд і до закінчення ним навчання або досягнення 23 років. Відповідач позов не визнав, зазначаючи про те, що має двох дітей, а саме сина [PERSON] та дочку [PERSON] , які проживають з позивачкою та двох дітей від другого шлюбу, а саме сина [PERSON] та дочку [PERSON] , які проживають з ним, і не має можливості сплачувати аліменти, зазначаючи, що працює в управлінні Ратнівського водного господарства, де отримує заробітну плату в розмірі 3500 грн. Ухвалою суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в зазначеній справі. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] на неодноразові виклики суду в судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики суду в судове засідання не з`явився, обґрунтовуючи свою неявку значними витратами на забезпечення явки до суду, які він понести немає можливості. Подав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутність. Ухвалою суду було визнано потрібною (обов`язковою) явку в судове засідання позивача [PERSON] для дачі особистих пояснень по справі та зобов`язано її з`явитися в судове засідання. Позивач [PERSON] на неодноразові виклики суду в судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутність та зазначивши, що не визнає наявності у відповідача двох неповнолітніх дітей, обґрунтовуючи це тим, що відповідні документи не отримувала. За інформацією оператора поштового зв`язку на час розгляду справи [PERSON] перебувала в Республіці Польща. Ухвалою суду, на підставі ст.81 ЦПК України, якою визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом, судом було витребувано від Острозького РВ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) інформацію про наявність чи відсутність актових записів про народження: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2008 р.н., [PERSON] , 2011 р.н., батьком яких є [PERSON] , [INFO] ; витребувано від Острозької міськрайонної філії Рівненського обласного центру зайнятості відомості про перебування на обліку, як безробітних [PERSON] та [PERSON] ; витребувано від Острозького сектору обслуговування громадян ПФУ України в Рівненській області відомості про отримання пенсії [PERSON] та [PERSON] , наявні відомості про їх працевлаштування за трудовими та цивільно-правовими договорами, розмір оплати праці за період 2018-2020 років. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. В судовому засіданні з рішення Острозького районного суду від 03.03.2005 року, свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] встановлено, що сторони по справі по 19.07.2005 року перебували в шлюбі та мають сина [PERSON] , який народився [INFO] і дочку [PERSON] , яка народилась [INFO] . Водночас, з пояснень сторін та з повідомлення Ратнівського РВ ДВС головного територіального управління юстиції у Волинській області встановлено, що у зазначеному відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх сина [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від його доходу, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на одну дитину до досягнення дитиною повноліття. По даному виконавчому провадженню утримання аліментів проводиться з грошового забезпечення [PERSON] у Ратнівському управлінні водного господарства і станом на 01.10.2019 року нарахування аліментів здійснюється лише на дочку [PERSON] у зв`язку з тим, що [PERSON] [INFO] досяг повноліття. Відповідно до довідок Приватного вищого навчального закладу "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука" встановлено, що [PERSON] платно навчається в зазначеному навчальному закладі на заочній формі навчання та має закінчити вищий навчальний заклад 30.06.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення 23 років. Частиною 3 зазначеної статті визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Системний аналіз Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" дозволяє прийти до висновку, про те, що ним не передбачено обов`язкове проживання особи за зареєстрованим місцем проживання, оскільки зазначеним Законом гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Водночас, частиною 3 ст.199 СК України не визначено, що обов`язковою умовою права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання має той з батьків, зареєстроване місце проживання якого співпадає з зареєстрованим місцем проживання сина. За таких умов, враховуючи пояснення позивачки про спільне проживання з сином і відсутність заперечень з цього приводу відповідача, суд приходить до висновку про спільне проживання позивачки та сина сторін по справі в [ADDRESS] , що вказує на право позивачки на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. З договору №027/619 на підготовку бакалавра з вищою освітою у Приватному вищому навчальному закладі "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука" від 01.09.2018 року вбачається, що вартість надання освітніх послуг у зв`язку з навчанням [PERSON] протягом півріччя 2018-2019 навчальних років становила 6950 грн. і саме така сума була сплачена 21.08.2018 року (витяг з сервісу Приват24). В судовому засіданні з квитанцій банківської установи встановлено, що за навчання [PERSON] позивачкою сплачено: 02.09.2019 року - 3000 грн., 04.09.2019 року - 1850 грн. Водночас, з довідки Острозької міськрайонної філії Рівненського обласного центру зайнятості №146 від 27.01.2020 року вбачається, що ні позивачка, яка в позовній заяві зазначає, що не є працевлаштованою, ні [PERSON] , щодо якого позивачка зазначає, що він є безробітний, на обліку в зазначеній філії, як безробітні не перебувають. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" визначено, що з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року прожитковий мінімум в Україні для працездатних осіб становив 2007 грн, а з 01.12.2019 року по даний час він становить 2102 грн. Таким чином, дохід [PERSON] станом на час звернення його матері до суду (04.10.2019 року) був менше прожиткового мінімуму, а отже він потребував утримання від своїх батьків, як такий, що продовжив навчання. В судовому засіданні відповідач доказів того, що він брав на той час належну участь в утриманні свого повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, не надав. В позовній заяві позивачка зазначає, що змушена самостійно займатися утриманням сина. В той же час, з інформації наданої суду як самою позивачкою (копія трудової книжки серії [NUMBER] ), так і Пенсійним фондом України встановлено, що станом на час звернення до суду позивачка доходів в Україні не отримувала, що на думку суду вказує на отримання позивачкою доходів з інших джерел, про які вона не зазначає. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що повнолітній син сторін по справі фактично проживає разом з матір`ю, яка його і утримує і з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року навчається в Приватному вищому навчальному закладі "Міжнародний економіко-гуманітарний університет імені академіка Степана Дем`янчука" та не отримує від батька аліментів на своє утримання. Оскільки відповідач коштів на утримання сина не надає, хоча зобов`язаний це робити за приписами ст.199 СК України, то з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку з врахуванням обставин, викладених у ст.182 СК України. В той же час, з інформації наданої суду Пенсійним фондом України встановлено, що [PERSON] з жовтня 2019 року працевлаштований в ТОВ «Морган Феніче» і його заробітна плата в жовтні 2019 року становила 1557,15 грн., в листопаді 2019 року становила 10293,81 грн.. в грудні 2019 року становила 9251,25 грн. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з 01.11.2019 року [PERSON] не потребує утримання від батьків, оскільки розмір його заробітної плати значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а оскільки за правилами ст.201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, то позивачка за даним позовом має право на отримання з відповідача аліментів за період з 04.10.2019 року по 31.10.2019 року. Визначаючи розмір аліментів на повнолітнього сина суд враховує обставини, визначені у ст. 182 СК України - стан здоров`я та матеріальне становище [PERSON] ; стан здоров`я та матеріальне становище позивача і відповідача та виходить з того, що вони мають добрий стан здоров`я, оскільки про інше суд не повідомлений. Також суд бере до уваги наявність у платника аліментів на утриманні трьох неповнолітніх дітей, наявність у позивачки на утриманні однієї неповнолітньої дитини, відсутність у сторін у справі на праві власності, володіння та/або користування рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення. Одночасно, суд бере до уваги, що сторонами наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, витрат на придбання нерухомого чи рухомого майна не доводилась, а тому при вирішенні справи виходить з наявних доказів. При вирішенні позову суд враховує, що позивачка та відповідач працездатні. Зокрема, в судовому засіданні з пояснень відповідача встановлено, що його щомісячний дохід становить 3500 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів, суд виходить з наступних розрахунків. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на жовтень 2019 року становив 2007 грн., що становить 1812,77 грн. за 28 днів жовтня 2019 року (2007:31х28 днів=1812,77 грн.) Оскільки, сам [PERSON] в жовтні 2019 року отримав дохід в розмірі 1557,15 грн., то для забезпечення визначеного державною прожиткового мінімуму його слід було забезпечити 255,62 грн. (1812,77-1557,15=255,62 грн.). Водночас, в судовому засіданні встановлено, що позивачкою за його навчання у вересні 2019 року було сплачено 4850 грн. (3000+1850=4850). За відсутності інших доказів у справі про оплату за навчання протягом 2019-2020 навчальних років, суд виходить з того, що щомісячна плата за навчання мала становити 485 грн. (4850:10=485 грн.), а отже плата за навчання за жовтень 2019 року (з урахуванням часу пред`явлення позову) мала становити 485:31х28=438,06 грн. Отже, витрати на утримання [PERSON] з 04.10.2019 року по 31.10.2019 року мали становити 255,62+438,06=693,68 грн. Оскільки обоє батьків мають брати участь в утриманні [PERSON] , то для забезпечення прожиткового мінімуму кожен з батьків мав надавати таке утримання в розмірі не менше 346,84 грн. (693,68:2=346,84). Оскільки відповідач у справі не забезпечив такого утримання для свого сина, який продовжив навчання, то зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 04 жовтня 2019 року, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Водночас відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене, на підставі ст.180-182, 192, 199 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved