Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

[PERSON] зверунвся до суду із позовною заявою в якій просить стягнути з ДП «Донецька залізниця» заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 594,07 грн. В обґрунутвання позовної заяви позивач вказав, що в період з 01.06.2006 року по 07.07.2017 року знаходився в трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця», узв`язку з чим йому нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 10594,07 грн. 07.07.2017 року був звільнений в зв`язку з переводом до виробничого підрозділу «Вагонне депо`Основа» регіональної філії «Південна залізниця», проте, в період з березня по липень за відпрацьований час не отримав грошові кошти. 21.01.2021 року отримав письмову відповідь зі структурного підрозділу «Донецької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецької залізниці» про неможливість виплатити заробітну плату за фактично відпрацьовані часи у 2017 році через відсутність необхідних оригіналів документів, оскільки ці документи, залишились у бухгалтерії «Дебальцевське вагонне депо» на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Таким чином, позивач змушений звернутись до суду із вказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив проти позовної заяви, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив розглянути справу за його відстуності. У відзиві відповідач вказав, що з 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відстуність зв`язку з виробничими підрозділами стурктурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця`АТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Вказав, що підставою, згідно Закону, для проведення бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Бухгалтерський облік підприємства повністю залежить від первинних документів, які офорлюються відповідно до Інстуркції №88. Пояснив, що детальна інформація щодо проведених позивачу нарахувань та виплат наведена у листі керівника стурктурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 04.06.2021 року № 531 та додатках до нього. Заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з 01.01.2017 року по 28.02.2017 року у розмірі 9695,47 грн. була перерахована на особовий рахунок [PERSON] . За період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 2154,70 грн., яка 20.07.2017 року отримана в касі міста Лиман. Інша заборгованість з заробітної плати перед позивачем за період березень 2017 року - липень 2017 року у відповідача відсутня, так як нарахування заробітної плати за інші періоди (друга половина березня 2017-липень 2017 року) не здійснювалось через відсутність первинних документів. Представник відповідача у відзиві посилався на те, що надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, надані на непідконтрольній українській владі території в м. Дебальцеве. Таким чином, відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення. Таким чином, вважав, що зазначені обствини дають підстави для критичного оцінювання наданих позивачем доказів, тому сума заборгованості по заробітній платі не підтверджена відповідними первинними документами і не нарахована у встановленому законом порядку. Крім того, представник відповідача вказав, що Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 10.01.2018 року встановлено, що порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця виникли через форс-мажорні обставини. І на цій підставі АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю. У зв`зку з чим представник відповідача вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач згідно особової картки працівника та записів в трудовій книжці [NUMBER] в період з 01.06.2006 по 07.07.2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем Акціонерне товаристве "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця", структурний підрозділ Донецька дирекція залізничних перевезень" (а.с.5,20-27). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року №938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця». Наказом начальника РФ «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236-ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року. Як вбачається із запису в трудовій книжці та Наказу (розпорядження) № 2657/04-00 від 06.07.2017 року за підписом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» - Турченков С.В. 07.07.2017 року звільнений з виробничого підрозділу «Дебальцевське вагонне депо, пункт технічного обслуговування вагонів станції Дебальцеве-Сортувальне 2 класу з посади оглядач вагонів 6 розряду, у зв`язку з переведенням до виробничого підрозділу «Вагонне депо «Основа» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі п. 5 ст. 36 КУпАП (а.с. 6,27). Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1, де значиться й зокрема, Державне підприємство "Донецька залізниця". Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, особовим рахунком з 01.01.2017 року по 07.07.2017 року та розрахунками заробітної плати, наказом про припинення трудового договору (а.с.6, 7, 14). Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Позивачем надані розрахунки заробітної плати за січень 2017 року в сумі 6192,17 грн., сума до виплати складає 3413,91 грн., за лютий 2017 року в сумі 6000,59 грн., сума до виплати складає 4771,56 грн., за березень 2017 року в сумі 6640,39 грн., сума до виплати складає 3413,91 грн., які в тому числі, співпадають з наданими відповідачем розрахунками заробітної плати за цей період. Крім того, позивач надає розрахунки заробітної плати за період за квітень 2017 року в сумі 3248,11 грн., сума до виплати складає 2582,84 грн., за травень 2017 року в сумі 3200,00 грн., сума до виплати складає 246,76 грн., за червень 2017 року січень в сумі 3200,00 грн., сума до виплати складає 1826,09 грн., за липень 2017 року в сумі 827,55 грн., сума до виплати складає 658,05 грн. Таким чином, суд приймає вказані розрахунки як належні докази, а заперечення відповідача в частині, що первинні документи знаходяться на непідконтрольній території України та доступ до них відстуній, судом оцінюються критично з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Як вбачається з відзиву, наданого відповідачем, останній посилається на захоплення підприємства невідомими особами, у зв`язку з чим первинна документація на підприємстві, починаючи з березня 2017 року - відстуня та доступу до неї неможливий, у зв`язку з чим провести розрахунок по заборгованості з заробітної плати не є можливим, при цьому суд враховує, що самим підприємством надається бухгалтерська документація, зокрема, довідка про доходи позивача за період січень, лютий, березень 2017 року, в якій нарахована заробітна плата співпадає з нарахованою заробітною платою, згідно розрахунків наданих за цей період позивачем, як вже вище зазначалось судом. Крім того, суд враховує, що відповідачем надається відомість на виплату грошей № 12 за березень 2017 року ВЧД Дебальцеце -сортувальна, що заверіна печаткою АТ «Українська залізниця» Структурного підрозділу «Донецька та Луганська дирекція залізничних перевезень», згідно якої [PERSON] отримав 2154,70 грн. у м. Лиман 20.07.2021 року, про що свідчить його особистий підпис у відомості, наданій відповідачем. Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати. Також, суд критично оцінює заперечення відповідача щодо здійснення діяльності на території тимчасово непідконтрольній Україні, що виникли не з 16 січня 2018 року як визначено висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2, а мали місце у період з 14 квітня 2014 року в населених пунктах, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, згідно з положеннями Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Таким чином, Товариство, яке на час проведення антитерористичної операції продовжувало здійснювати діяльність на території, непідконтрольній Україні, визначивши свої права та реалізовуючи їх за своїм розсудом, повинно відповідати за негативні наслідки від такої діяльності. Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходивсяся з відповідачем в трудових відносинах до 07.07.2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до ст.12, частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду документів ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з березня 2017 року по 07 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі, суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі (сумам, які належали йому від підприємства на день звільнення). Розрахунок заробітної плати за липень 2017 року узгоджуються з наказом від 06 липня 2017 року № 12657-ОН-Ос про припинення трудового договору, який був виданий в.о. начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень В.О. Подлузським», тобто посадовою особою відповідача. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача зазначені конкретні компенсація за відпустки за 0 днів, не відпрацьованих днів. Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивачу виплачено частково заробітну плату в розмірі 2154,70 грн., тому стягненню підлягає сума заробітної плати 8439,37 грн. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, при цьому судовий збір не сплачувався. Враховуючи, що судом ці вимоги задоволені частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 723,31 грн. Також, слід наголосити, що відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Але суд зазначає, що на підтвердження існуючої заборгованості з виплати заробітної плати позивачем суду були надані розрахунки заробітної плати, в яких зазначені суми до виплати, тобто після утримання сум податків і обов`язкових платежів. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial