Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Відповідно до ч. 6 ст.\~268\~ЦПК України 01 листопада 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 листопада 2019 року. Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області, про визнання права власності на причіп тракторний ПТС-2 кузов, № [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] в 1998 році придбав по запчастинам причіп до трактора ПТС-2 у гр. [PERSON] , який живе в сусідньому селі. Зокрема раму № [NUMBER] , колісну базу, борти. В подальшому, він реставрував наявні деталі, які за складовими підходили до придбаних. З яких до 2005 року змонтував причіп, який став використовувати для проведення сільськогосподарських робіт у власному господарстві. Отримавши довідку №977 від 17.07.2018 Руськокомарівської сільської ради, яка підтверджує наведені обставини, та засвідчує, що причіп дійсно зібраний позивачем самостійно та законно, більше семи років перебуває в користуванні позивача. Звернувся до ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській області, із заявою №11. На що отримав відповідь, розміщену у вигляді резолюції безпосередньо на заяві, відповідно якої констатовано, що на підставі наявних документів не має можливості здійснити реєстрацію причепу. Та усно рекомендовано за наведених обставин, з метою реєстрації ТЗ звернутись за захистом порушеного права в суд. Позивачем замовлено оцінку вказаного майна, відповідно звіту про оцінку, транспортного засобу - причіп 2-ПТС кузов № [NUMBER] , вартість такого станом на час звернення складає 12740,00 гривень. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2018 позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2018 у справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. До початку розгляду справи по суті від позивача у справі [PERSON] надійшла заява про заміну первісного відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області належним відповідачем [PERSON] та позовна заява в новій редакції. Від відповідача по справі Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області на адресу суду надійшов відзив. Так, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки є неналежним відповідачем у справі. Крім того, не оспорюють право власності на причеп позивача. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2019 замінено у\~цивільній справі\~за позовом [PERSON] до Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області, про визнання права власності на тракторний причеп, первісного відповідача Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області належним відповідачем [PERSON] та залучити до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на тракторний причеп в якості третьої особи без самостійних вимог Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 01.11.2019 представником позивача адвокатом Талапа Я.В. через канцелярію суду подано заяву, в якій останній просив розглянути справу без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 25.10.2019 відповідачем подано заяву, у якій останній зазначив, що позовні вимоги визнає, просить здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав письмове клопотання від 01.11.2019, у якому просив розглянути справу за його відсутності. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2\~ст.247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Абзацами 1, 11 ч. 7 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, житлово-комунального господарства, а також тих, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, здійснюють: тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Згідно ч. 8 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" порядок здійснення відомчої реєстрації та ведення обліку транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України. Для ведення відомчого обліку зареєстрованих транспортних засобів відповідними органами, якими вони зареєстровані, створюються уніфіковані автоматизовані електронно-облікові системи Відомості відомчого обліку щодо зазначених транспортних засобів є складовою частиною Єдиного державного реєстру. Згідно п. 2 Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів /затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2009 р. N 694/ реєстрація та зняття з обліку машин проводяться державними інспекціями сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах. На даний час, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. № 447 "Про ліквідацію територіальних органів Державної інспекції сільського господарства" Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області знаходиться в стадії припинення. У відповідності до п. 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів /затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. N 667/ державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ректифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу. Підпунктами 1-2 п. 3 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів /затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 1115 р. N 667/ установлено, що основними завданнями Держпродспоживслужби є, зокрема: реалізація державної політики у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплекс; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу. Відтак, на даний час функцію реалізації державної політики у галузі реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі здійснює Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Закарпатській області. Позивач звернувся до вказаного органу для реєстрації причепу 2-ПТС кузов № [NUMBER] , однак йому було відмовлено, оскільки в останнього відсутні документи які б підтверджували правомірність придбання причепу. З метою отримання підтвердження права власності на причеп позивач звернувся до суду. Позивач вказує, що в 1998 році придбав запчастини від причепу до трактора ПТС-2 у гр. [PERSON] . Зокрема раму № [NUMBER] , колісну базу, борти. В свою чергу відповідачем [PERSON] на адресу суду надіслано заяву про визнання позову та вказані вище обставини ним не заперечуються. Як вбачається з довідки №977 від 17.07.2018, виданої Руськокомарівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, встановлено, що позивач у справі [PERSON] у власному користуванні має тракторний причеп ПТС-2 № [NUMBER] , який придбав по запчастинах і особисто відремонтував в 2005 році. Відповідно висновку про вартість майна, [PERSON] «Алекс-Хуст», вартість транспортного засобу - причіп 2-ПТС кузов № [NUMBER] станом на 26.07.2018 складає 12740,00 гривень. Із долученої до матеріалів справи заяви №11 від 19.07.2018, позивач [PERSON] звернувся до ГУ Держпродспоживслужби в Закарпатській області із заявою, у якій просив зареєструвати причіп [NUMBER] [NUMBER] , проте як вбачається із клопотання представника Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області Чуп І.М. від 01.11.2019, позивач не подав документи необхідні для реєстрації в повному обсязі. [PERSON] відмовлено в реєстрації, про що на заяві №11 зроблено відповідну резолюцію, відповідно якої констатовано, що на підставі наявних документів не має можливості здійснити реєстрацію правочину. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~пункту 2 частини першої статті 3,\~статті 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, та інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень\~статті 13,\~частини третьої статті 16,\~статті 319 ЦК\~у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд\~\~ враховує, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до\~ст.9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У\~Конституції України\~закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст.ст.13, 14, 41). Зокрема, ч.4\~ст.41 Конституції України\~передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в\~ст.344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч.1\~ст. 344 Цивільного кодексу України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.. Частиною 4\~цієї\~статті визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 9 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~статті 334 ЦК\~можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред`явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Добросовісність володіння є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. 3 ЦК). Для визнання володільця добросовісним, необхідно встановити, що незаконний володілець на протязі всього володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. В Узагальненні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 року розяснено, що для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Відкритість володіння: як встановлено під час розгляду справи, спірний причеп перебуває у позивача та він ним володіє відкрито, безперервно з 2005 року. Протягом усього періоду володіння [PERSON] таким причепом, право позивача на причеп ніхто не заперечив та не оскаржував, оскільки протилежного не надано. З моменту реставрації та фактичного заволодіння рухомим майном, тобто з 2005 року той факт, що\~ [PERSON] володіє причепом 2-ПТС кузов № [NUMBER] був очевидним для третіх осіб та ні від кого не приховувася. Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки позивач не може захистити своє невизнане право у позасудовий спосіб, його право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на тракторний причіп. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин судом встановлено, що право позивача порушене,\~\~відповідач повністю визнав позовні вимоги, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевказані норми законодавства України, а також беручи до уваги те, що позивач є добросовісний набувачем, що підтверджується матеріалами справи, а також суд бере до уваги що факт придбання запчастини від причепу до трактора ПТС-2 саме для позивача визнається сторонами, визнання позовних вимог відповідачем по справі, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на причіп тракторний ПТС 2, кузов № [NUMBER] за набувальною давністю. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі. З огляду на викладене,

Outcome: approved