Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації). Позов мотивує тим, що 17.08.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "СК "ПЗУ Україна") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунапак Україна" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №109555, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 16.05.2017 року в м.Луцьку по вул.Кравчука,2 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить ТОВ «Дунапак Україна» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Audi A6», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2017 року (справа №161/7931/17) відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. 17.05.2017 року до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся ТОВ «Дунапак Україна» із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування та на підставі рахунку-фактури ТОВ «Автоконцепт» №АК00031894 від 18.05.2017 року здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 9 881,26 грн. Згідно інформації із офісної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України на момент настання дорожньо-транспортної пригоди у [PERSON] був відсутній Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено претензію щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування, однак станом на 08.07.2019 року вищевказана сума [PERSON] не погашена. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 9 881,26 грн. та 1921 грн. сплаченого судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала на адресу суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечувала щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.08.2016 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТзОВ «Дунапак-Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ №109555, предметом якого є страхування автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.46-47). 16.05.2017 року близько 22 год. 10 хв. в м.Луцьку по вул.Кравчука,2 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Corolla», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить ТОВ «Дунапак Україна» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Audi A6», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с.57). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2017 року (справа №161/7931/17) [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.59). У відповідності з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2017 року комерційний директор ТзОВ «Дунапак-Україна» Іванів Я.В. звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку згідно Договору страхування (а.с.50-53). У зв`язку з настанням страхового випадку, на виконання умов Договору страхування, на підставі страхового акту №UA2017051600070/L14/01 від 24.05.2017 року (а.с.73), розрахунку страхового відшкодування (а.с.74) та на підставі акту виконаних робіт (а.с.71-72) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснено виплату страхового відшкодування на користь ТзОВ «Дунапак-Україна» в розмірі 9 881,26 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 4592 від 24.05.2017 року (а.с.75). Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст.27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст.980 Цивільного кодексу України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Відповідно п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону №1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду (пункти 68-74) від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі ст.993 ЦК України - в порядку суброгації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» є обґрунтованими, а тому з [PERSON] слід стягнути на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 9 881,26 грн. страхового відшкодування. Крім того, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені при подачі позову судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved