Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач є власником земельної ділянки площею 4,2392 га з кадастровим номером 3220483500:0:001:0033, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та 19.06.2014 року [PERSON] уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" Договір оренди землі № б/н, за яким передала свою земельну ділянку в оренду позивачу на 10 років. 09.02.2015 року вказаний договір оренди було належно зареєстровано. Починаючи з лютого 2018 року, власник земельної ділянки вчиняла дії, спрямовані на позбавлення ТОВ Агрофірма "Матюші" права користування земельною ділянкою за Договором оренди. [PERSON] з іншими особами подала скаргу до Міністерства юстиції та наказом №729/5 від 15.03.2018року Міністерство скасувало рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права ореди на земельну ділянку за позивачем. 02.03.2018р. [PERSON] уклала з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди землі № б/н за яким передала свою земельну ділянку в оренду. Позивач оскаржив до суду зазначений договір оренди, однак 05.01.2019 року [PERSON] уклала з ТДВ "Шамраївський цукровий завод" Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року (оспорюваний договір), згідно з яким ТДВ «Шамраєвський цукровий завод», фактично, повторно отримав право використовувати спірну земельну ділянку. Позивач вважає, що оспорюваний договір укладений з порушенням норм законодавства та Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма "Матюші" та [PERSON] , а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. А тому, позивач, уточнивши до початку розгляду справи по суті свої позовні вимоги, просить суд визнати недійсним Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року, укладений між [PERSON] та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" щодо земельної ділянки площею 4,2392 га з кадастровим номером 3220483500:01:001:0033; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ТДВ "Шамраївський цукровий завод" щодо земельної ділянки площею 4,2392 га з кадастровим номером 3220483500:01:001:0033, і припинити право користування цією земельною ділянкою ТДВ "Шамраївський цукровий завод"; вирішити питання відшкодування судових витрат. 17.02.2020 року було відкрито провадження у справі та зупинено до залучення правонаступника відповідача, яка померла. 06.05.2020 року було закрито провадження у справі в зв`язку зі смертю відповідача та відсутністю даних про її правонаступника та в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] померла [INFO] , а даний позов було подано суду 20.12.2019року. Постановою Київського апеляційного суду від 30.06.2020року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 06.05.2020р. було скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 09.09.2020 року провадження у справі було зупинено в зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] , до залучення в справу її правонаступника. 28.09.2020 року провадження у справі поновлено та 05.11.2020 року було залучено в справу правонаступника відповідача [PERSON] , її спадкоємця - [PERSON] (Т.1 а.с. 216-218). Представник позивача, згідно довіреності в справі адвокат Тетеря С.І., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник, адвокат Овчаренко Д.К. в судовому засіданні позов не визнав, клопотав про відкладення розгляду справи та в судовому засіданні 21.01.2021 року подав зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Матюші» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 21.01.2021 року було відмовлено в прийнятті зустрічного позову (Т. 2 а.с.58). В подальші судові засідання ні відповідач [PERSON] ні її представник не з`явилися, про день та час розгляду спраив були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань/заяв не подали. Представник відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод», адвокат Козачков В.Л., в судовому засіданні позов не визнав, подав ряд клопотань, які були розглянуті судом, надав письмово викладену позицію на позов. Державний реєстратор КП «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належно,його адвокат Василенко Н.С. направила суду відзив на позов. Заслухавши позицію учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Встановлено, що [PERSON] була власником земельної ділянки площею 4,2392 га з кадастровим номером 3220483500:01:001:0033, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від. 21.12.2006р. (Т.1а.с.9-11). Встановлено, що [PERSON] [INFO] померла та 28.01.2020 року була зведена спадкова справа щодо майна померлої. Згідно заяви від 28.01.2020 року, спадщину прийняла [PERSON] (Т. 1 а.с. 183-188). Судом встановлено, що за життя, 19.06.2014 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Матюші" Договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду позивачу свою земельну ділянку, строком на 10 років (Т.1а.с.8). Встановленим є те, що 09.02.2015 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Бурімська М.І. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19206000, яким зареєструвала право оренди на Земельну ділянку за позивачем, на підтвердження чого надано суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди (Т.1а.с. 15). Встановлено, що 15.03.2018року Міністерство юстиції України за колективною скаргою [PERSON] і інших, скасувало рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за позивачем (Т.1 а.с.27). Встановлено, що 02.03.2018 року [PERSON] уклала з Товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" Договір оренди землі № б/н, за яким передала останньому в оренду свою земельну ділянку площею 4,2392 га з кадастровим номером 3220483500:01:001:0033, та 15.03.2018року була здійснена державна реєстрація права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраєвський цукровий завод (Т.1 а.с.28). Представник позивача суду пояснила, що наведені вище обставини спричинили судовий спір, однак рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/8112/18 позивачу було відмовлено у визнанні недійсним Договору оренди земдлі №б/н від 02.03.2018р. Рішення суду набрало законної сили; відкрито касаційне провадження. Позивач продовжує оскаржувати дії орендодавця щодо укладення договору оренди між [PERSON] і ТДВ «Шамраєвський цукровий завод», доводить своє переважне право користування земельною ділянкою, яка належала [PERSON] . Як було встановлено судом, між [PERSON] та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) № б/н від 05.01.2019 року (далі - оспорюваний договір"), згідно з яким ТДВ "Шамраївський цукровий завод", фактично, повторно отримав право використовувати земельну ділянку для здійснення сільськогосподарської діяльності (Т.1а.с.36-37). 07.03.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства "Агенція адміністративних послуг" Євко В.В. прийняв щодо земельної ділянки рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ "Шамраївський цукровий завод", індексний номер: 45855123, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за № 30599422 (Т.1а.с.38,39). Отже, встановлено, що власником земельної ділянки [PERSON] було передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебувала раніше в користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди від 19.06.2014року, строк дії якого не закінчився, однак реєстрацію цього договору оренди було оскаржено [PERSON] та скасовано Міністерством юстиції України за наказом №729/5 від 15.03.2018р. Позивач в судовому порядку не відновив своє право орендаря. При цьому, позивач зазначає, що укладений між [PERSON] і ТДВ «Шамраївський цукровий завод» Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є неправомірним, оскільки порушує права позивача, як законного землекористувача. Відмовляючи в позові, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. А за ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А частиною 4 цієї ж статті, передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Зі скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку та внесенням відповідних відомостей до Реєстру, втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 125 ЗК України вважається такою, що не набула відповідного речового права. Отже, скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди позивача, держава офіційно не визнає і не підтверджує факт набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, яка раніше належала [PERSON] , оскільки відповідні відомості були виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Доводи сторони позивача в частині незаконності вищезазначеного наказу Міністерства юстиції України, з огляду на його оскарження в судовому порядку, суд, наразі, не може взяти до уваги, оскільки на момент розгляду справи зазначений наказ є чинним і відповідного судового рішення про його скасування не надано. Крім того, оскарження позивачем в судовому порядку дій чи рішення Міністерства юстиції України не спростовують сам факт існування такого рішення державного реєстратора про скасування реєстрації права оренди позивача, станом на час укладення спірних договорів оренди де орендарем є ТДВ «Шамраєвський цукровий завод». А отже, суд критично оцінює позицію сторони позивача, що їх право на користування земельною ділянкою чинне та має бути відновлено, шляхом скасування Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 05.01.2019р. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд погоджується з позицією позивача, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки. І як було встановлено судом, реєстрація договору оренди між [PERSON] та ТДВ «Шамраєвський цукровий завод» від 02.03.2018 року не була скасована, договір не розірваний, строк дії не закінчився і одночасно було зареєстровано між тими ж самими особами Договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 05.01.2019р. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Однак, в даному випадку, суд зауважує, що позивач не є стороною Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 05.01.2019р., реєстрація права користування земельною ділянкою позивача скасована, та крім того, визнання вказаного Договору про емфітевзис недійсним, ніяким чином не відновить право оренди позивача, а може, лише, призвести до відновлення права оренди за попереднім Договором оренди земельної ділянки, який було укладено між [PERSON] і ТДВ «Шамраєвський цукровий завод» 02.03.2018 р. та зареєстровано 15.03.2018р. А тому, обраний позивачем спосіб захисту його прав не узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Таким чином, суд не вбачає підстав визнання недійсним Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарський потреб (емфітевзис) №б/н від 05.01.2019р., та похідним є - відмова в скасуванні реєстрації цього договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки ТОВ «Агрофірма «Матюші» не обгрунтувало та не довело порушення своїх прав як дійсного орендаря зазначеної земельної ділянки в зв`язку з укладенням між [PERSON] та ТДВ «Шамраєвський цукровий завод» Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарський потреб (емфітевзис) №б/н від 05.01.2019р. Оскільки суд відмовлає в задоволенні позову, то судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача (п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed