Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

14 травня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] та виселено з квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вона стала власником квартири з 09.06.2012р. Відповідачі не звільнили квартиру та не погодились з рішенням суду, яке оскаржили в Апеляційному суді. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2012 року, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року залишено без змін. Однак відповідачі добровільно рішення суду не виконали. 29 жовтня 2013 року при примусовому виконанні рішення суду про виселення державним виконавцем було встановлено, що за вказаною адресою відповідачі [PERSON] та [PERSON] відсутні, а в квартирі мешкає відповідач [PERSON], яка вже була виселена 11 квітня 2011 року із вказаної квартири. 18 липня 2013 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з неї на користь КП "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради заборгованість за комунальні послуги. Заборгованість виникла за період з 01.07.2012 року по 31.03.2013 рік у зв'язку з тим, що відповідачі самоправно перешкоджали їй у праві користування та проживання у квартирі. Відповідачі самоправно мешкали у її квартирі, користувалися комунальними послугами і не сплачували за них, чим завдали їй та третім особам матеріальних збитків. Таким чином відповідачі незаконно та самоправно перебували в її квартирі в період з 01.07.2012р. по 31.03.2013р. користувалися комунальними послугами чим спричинили їй відповідні збитки. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальну шкоду у сумі 1083,48грн. та судові витрати по справі зі сплати судового збору у розмірі 243,60грн. (а.с.2-3). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.18). Відповідачі в судове засідання на слухання по справі не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених судом. Судом встановлено, що [PERSON] сплатила на користь КП "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради за рішенням суду від 18.07.2013р. суму у розмірі 1084,00грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А134626432347891 від 06.05.2015р. (а.с.4). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2011р. усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою № 117 в будинку № 20 по вул. Липовій у м. Дніпропетровську. Вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Виселено [PERSON] та всіх інших осіб, що не зазначені в ордері № 37, виданого 12 січня 1994 року Виконавчим комітетом Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетроваська, із квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення (а.с.8 з об.). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом задоволено. Усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою № 117 в будинку № 20 по вул. Липовій у м. Дніпропетровську. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення (а.с.5). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2012 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року залишено без змін (а.с.6-7). \~Як вбачається з витягу Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради №34432021 від 09.06.2012 року про державну реєстрацію прав [PERSON] на підставі договору дарування ВРР № 800217 реєстр 4-736 від 17.05.2012 року посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою належить право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.7 з об.).\~\~ З акту державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська [PERSON] від 29 жовтня 2013 року вбачається, що виходом за адресою [ADDRESS] для виконання рішення суду було встановлено: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виселилися в червні 2013 року. Рішення суду було виконано самостійно. В квартирі мешкає [PERSON] (а.с.8). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради заборгованість з оплати витрат на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.07.2012р. по 31.03.2013р. в сумі 854,08грн., на повернення судових витрат 229,40грн. (а.с.9). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської Ради, МКП «Дніпропетровські теплові мережі» про відшкодування матеріальної та компенсацію моральної шкоди та виселення задоволено частково. Виселено з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON]. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за комунальні послуги у розмірі 6452,98, яка складаються з 243,36 заборгованість по оплаті послуг ТОВ «Грінко-Дніпро», заборгованість за послуги МКП ДМТМ, \~у розмірі 3391,86 грн., заборгованість за оплату послуг КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР у розмірі \~3037,68 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 500грн. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 487,20 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 158,10 грн. В іншій частині позову відмовлено (а.с.19-20). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2014 року скасовано в частині стягнення заборгованості за комунальні послуги та змінено в частині стягнення судових витрат в іншій частині рішення залишено без змін (а.с.21-22). Аналізуючи спірні правовідносини та співвідношуючи їх із дослідженими доказами, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. \~За правилами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України, особи спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Разом з тим, позивач просить суд стягнути солідарно із відповідачів матеріальну шкоду у сумі 1083,48грн., яка складається з заборгованості з оплати витрат на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.07.2012р. по 31.03.2013р. у розмірі 854,08грн. та судових витрат зі сплати судового збору КП "Житлове господарство Самарського району" ДМР у розмірі 229,40 грн. Суд вважає за необхідне в задоволенні стягнення 229,40 грн. відмовити, оскільки вони не є шкодою, а судовим збором. Так, у разі добросовісного виконання своїх обовязків позивачем як власником зі своєчасної сплати послуг на обслуговування та утримання квартири, у комунальної житлової організіції не було би потреби звертатися з позовом до суду та відповідно сплачувати судовий збір. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, враховуючи, що відповідачі мешкали в спірній квартирі та фактично користувалися комунальними послугами в період з 01.07.2012р. по 31.03.2013 рік, що встановлено судовими рішеннями, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial