Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір №б/н від 18.04.2006 року, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі п.3.12. Договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п.3.13. кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції. Стверджує, що відповідач до підписання Пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Зазначає, що відповідач станом на 28.02.2018 року не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість на загальну суму 22797,38 гривень, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути на його користь. Згідно поданого уточненого позову просив суд стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором б/н від 18.04.2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 18.04.2015 по 18.04.2018 р.р. у розмірі 6237,99 грн.. Представник позивача - ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з'явився, від позивача надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без участі представника, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.24). Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засідання стосовно позовних вимог позивача заперечували в повному обсязі, просили у їх задоволенні відмовити, згідно поданого відзиву на позов вважають позовні вимоги безпідставними, так як позивачем, позов заявлений із пропущенням строків позовної давності, а тому з цих підстав у задоволенні позову повинно бути відмовлено, як за позовними вимогами щодо стягнення суми основного боргу, на яку поширюється 3-річний строк позовної давності, так і по стягненню пені, до якою повинна бути застосована позовна давність тривалістю 1 рік. Вважають, що прострочення сплати коштів розпочалося з 23 листопада 2007 року, тобто з вказаного періоду по 28 лютого 2018 року позивач знав про порушення права його довірителем, але правом на звернення до суду не скористався. Просили суд застосувати строки позовної давності та відмовити з цих підстав у задоволенні позову позивачу. Вислухавши думку представника відповідача та відповідача, вивчивши та дослідивши письмові докази справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. 02 липня 2018 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов уточнений позов, з якого позивач просив стягнути з відповідача на користь АБ КБ "ПриватБанк" відсотки у розмірі 6237,99 грн. (а.с.67-68). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захистсвого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Судом встановлено, що 18 квітня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір відповідно до умов №б/н. Відповідно до п. 3.2 вказаного договору позивач відкрив картковий рахунок № б/н в національній валюті України - гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 4600,00 грн.. Банк умови договору виконав в повному обсязі, однак в порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язанний за вказаним договором належним чином не виконав. Обґрунтовуючи наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, представник відповідача вказував на те, що сплив строк позовної давності. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 р. у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. у справі № 6-31цс15. Судом встановлено, що відповідно до п. 3.12. заяви №б/н кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п.3.13., кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У зв'язку з тим, що у договорі не зазначено строк позовної давності, то відповідно до статті 257 ЦК України застосовується загальна позовна давність, яка складає три роки. Судом встановлено, що останній платіж внесено [PERSON] 23.11.2007 року, а позов про стягнення заборгованості поданий позивачем до суду лише 24.04.2018 року, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущений строк позовної давності щодо захисту порушених прав та інтересів. Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. В зв'язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, а тому суд вважає, що у задоволенні таких вимог слід відмовити.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed