Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом до [PERSON], зазначаючи у позовній заяві про те, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 19 березня 2015 року за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,67 га., які знаходяться в с.Скобелка Горохівського району Волинської області по вул.Річній, 67, а 03 серпня 2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на це майно. 25 червня 2015 року позивач подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду, яке 08 вересня 2015 року апеляційним судом Волинської області було скасовано та прийнято нове рішення про відмову [PERSON] у задоволені її позову. Крім цього, 18 серпня 2015 року під час розгляду апеляційної скарги було винесено ухвалу про накладення арешту на вищевказане майно. У звязку з тим, що вищевказане рішення суду від 19 березня 2015 року було скасоване, позивач звернулася з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON], який помер 30 січня 2015 року, та яке останній успадкував після смерті свого батька [PERSON], який помер 09 липня 2004 року. 12 січня 2016 року Горохівським районним судом було винесено рішення про задоволення предявленого позивачем позову. 09 лютого 2016 року позивач подала до реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції усі необхідні документи для реєстрації за нею права власності на нерухоме майно. Також за заявою позивача ухвалою апеляційного суду Волинської області від 09 березня 2016 року було скасовано вжиті заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно. Однак у здійсненні цієї реєстрації позивачу було відмовлено, оскільки спадкове майно на той час вже було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Згодом позивач дізналася, що 18 березня 2016 року [PERSON] відчужила спірне майно [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу, хоча, на думку позивача, вона не була власником цього майна та в силу ст.388 ЦК України не мала права його відчужувати. Позивач вважає, що спірне майно вибуло з її володіння не з її волі, оскільки вона не здійснювала волевиявлення, спрямованого на передачу права власності на це майно, не була стороною договорів купівлі-продажу, не вчиняла жодних дій, які б свідчили про намір продати дане майно, та не уповноважувала будь-яких осіб на ведення переговорів з приводу продажу майна. Позивач також зазначає, що оскільки продавець володіла інформацією про те, що рішення суду від 19 березня 2015 року скасоване, у відповідному реєстрі був запис про обтяження майна, а тому [PERSON] є недобросовісним набувачем майна, так як він не вжив усіх розумних заходів, не виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна. У звязку з вищевикладеним, враховуючи те, що на час розгляду даної справи [PERSON] відчужив спірне майно відповідачу [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 24 травня 2016 року, а також з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просить витребувати із володіння відповідача [PERSON] в її користь житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,07 га., які знаходяться в с.Скобелка Горохівського району Волинської області по вул.Річній, 67, скасувати рішення приватного нотаріуса Горохівського районного нотаріального округу [PERSON], якими було зареєстровано право власності на спірне майно за [PERSON] та [PERSON], скасувати рішення реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції, правонаступником якої є відділ державної реєстрації Горохівської районної державної адміністрації Волинської області, про реєстрацію права власності за [PERSON], а також стягнути з відповідача в її користь судові витрати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлених позовних вимог не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявлених позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача мотивував свої заперечення тим, що позивач не має права звертатися з вищевказаним позовом в силу того, що вона не була та не є власником спірного майна, оскільки таке право виникає лише з часу державної реєстрації права власності на це майно. Крім того, представник відповідача зазначив, що під час відчуження майна за договорами купівлі-продажу будь-яких заборон чи обтяжень на це майно не було, а тому [PERSON] не може вважатися недобросовісним набувачем. Договір купівлі-продажу не було визнано недійсним чи скасовано, а тому, на думку представника відповідача, цей договір є чинним. В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] заявлених позовних вимог не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Свої заперечення мотивував тим, що житловий будинок, що в с.Скобелка Горохівського району Волинської області по вул.Річній, 67, він купив у [PERSON], який діяв від імені [PERSON], для своєї дочки. [PERSON] ствердив, що він дізнався про те, що вищевказаний будинок продається, безпосередньо у [PERSON], про будь-які обтяження на цей будинок його ніхто не повідомляв, а тому він купив цей будинок і земельну ділянку за 10 тис. доларів США. Договір купівлі-продажу цього домоволодіння було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Приблизно через три тижні після цього [PERSON] стало відомо, що його дочці цей будинок не потрібен, тому він вирішив його продати, а коли йому [PERSON] повідомив, що вищевказаний будинок хоче придбати матір його дружини [PERSON], він продав їй це домоволодіння за таку ж саму ціну. В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] заявлених позовних вимог не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. Свої заперечення мотивувала тим, що на день смерті її батька [PERSON] вона проживала за кордоном. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області за нею було визнано право власності в порядку спадкування за законом після померлого батька на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,67 га., які знаходяться в с.Скобелка Горохівського району Волинської області по вул.Річній, 67. У березні 2015 року вона виїхала за межі України, залишивши своєму синові [PERSON] довіреність на право продажу вищевказаного домоволодіння. [PERSON] ствердила, що її син повідомляв про те, що з приводу вищевказаного майна є спір із позивачем, однак на жодні судові засідання вона судових викликів не отримувала. Згодом [PERSON] стало відомо про те, що рішення суду, яким за нею було визнано право власності на спадкове майно, в подальшому було скасовано, кому саме її син продав будинок від її імені і що цей будинок було перепродано ще один раз, вона не знає. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус [PERSON] не зявився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причини його неявки. Про час, день і місце проведення даного судового засідання [PERSON] був повідомлений належним чином. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділу державної реєстрації Горохівської районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не зявився, однак звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, ствердили факти, наведені в позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, третіх осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 12 січня 2016 року, яке не змінено та не скасовано, набрало законної сили 23 січня 2016 року, було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого 30 січня 2015 року [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області (а.с.19-20). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, вищевказаним рішенням суду від 12 січня 2016 року встановлено, що спадкоємцем за законом першої черги після померлого 09 липня 2004 року [PERSON] був його син [PERSON], який прийняв спадщину, однак своїх спадкових прав документально не оформив. Стаття 1298 ЦК України та п.210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинних на час смерті [PERSON], який помер 09 липня 2004 року), не містять обмежувального строку одержання свідоцтва про право на спадщину, а Інструкцією прямо передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Отже, виходячи з вищезазначених норм законодавства, суд вважає, що [PERSON] як спадкоємець, який прийняв спадщину, є власником належного спадкодавцю [PERSON] спадкового майна з моменту відкриття спадщини. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 14 травня 2014 року у справі № 6-42цс14. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, на думку суду, неотримання [PERSON] до дня смерті свідоцтва про право на спадщину за законом не позбавляє його права власності на успадковане ним майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 12 січня 2016 року також встановлено, що після померлого 30 січня 2015 року [PERSON] єдиною спадкоємницею за законом першої черги, яка прийняла спадщину, є [PERSON] З вищевказаного судового рішення вбачається, що позивач прийняла спадщину і на належні [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку, які знаходяться в с.Скобелка Горохівського району Волинської області по вул.Річній, 67. Згідно пункту 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч.1 ст.388 ЦК. Оскільки відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст.388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Згідно з абзацом 2 пункту 6 цієї ж постанови, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з тим суди повинні розмежувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. Відповідно до ст.16 ЦК України одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 28521132 від 01 березня 2016 року, винесеним державним реєстратором реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області [PERSON] (а.с.21), стверджується, що [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області, оскільки заявлене право вже зареєстровано за іншим субєктом права згідно рішення суду № 155/296/15-ц від 19 березня 2015 року. Поряд з цим суд вважає, що права власності на спірне майно позивач була позбавлена рішенням Горохівського районного суду Волинської області № 155/296/15-ц від 19 березня 2015 року, яким було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлого 09 липня 2004 року [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,67 га., які знаходяться в с.Скобелка Горохівського району Волинської області по вул.Річній, 67 (а.с.14). Рішенням апеляційного суду Волинської області від 08 вересня 2015 року рішення Горохівського районного суду Волинської області від 19 березня 2015 року було скасовано, а в позові [PERSON] до Скобелківської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено (а.с.16-18). Згідно із статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Договором купівлі-продажу житлового будинку Р№ 344, посвідченим 17 березня 2016 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] (а.с.127-128), стверджується, що [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON], продав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області, який належав продавцю на підставі Рішенням Горохівського районного суду Волинської області № 155/296/15-ц від 19 березня 2015 року. Договором купівлі-продажу земельної ділянки Р№ 346, посвідченим 17 березня 2016 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] (а.с.151-152), стверджується, що [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON], продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,07 га., яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області, та яка належала продавцю на підставі Рішенням Горохівського районного суду Волинської області № 155/296/15-ц від 19 березня 2015 року. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 55472123 (а.с.22) стверджується, що на підставі договорів купівлі-продажу № 344 та № 346, посвідчених 17 березня 2016 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,07 га., яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області. Договором купівлі-продажу житлового будинку Р№ 514, посвідченим 25 квітня 2016 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] (а.с.179-180), стверджується, що [PERSON]В продав [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області, який належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку Р№ 344, посвідченим 17 березня 2016 року вищевказаним приватним нотаріусом. Договором купівлі-продажу земельної ділянки Р№ 516, посвідченим 25 квітня 2016 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] (а.с.204-205), стверджується, що [PERSON]В продав [PERSON] земельну ділянку площею 0,07 га., яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та знаходиться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області, та яка належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки Р№ 346, посвідченим 17 березня 2016 року вищевказаним приватним нотаріусом. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 59607246 (а.с.61) стверджується, що на підставі договорів купівлі-продажу № 514 та № 516, посвідчених 25 квітня 2016 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON], за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,07 га., яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: вул.Річна, 67, с.Скобелка Горохівського району Волинської області. Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18 серпня 2015 року на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,67 га., які знаходяться в с.Скобелка Горохівського району Волинської області по вул.Річній, 67, було накладено арешт (а.с.15-16). Отже, суд не бере до уваги твердження позивача та її представника про те, що відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] є недобросовісними набувачами спірного майна, оскільки на час укладення договорів купівлі-продажу у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження будь-яких відомостей щодо обтяження цього майна не було (а.с.133, 135, 186-190), а доказів того, що останні знали про те, що продавець не мав права відчужувати майно, суду не представлено. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст.388 нього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). Таким чином суд вважає, що за змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс 13, від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. За положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом предявлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі 6-140цс14. В постанові Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року у справі № 6-33 цс15 суд виходив із того, що аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Таким чином суд приходить до висновку, що, оскільки спірні житловий будинок та земельна ділянка були відчужені поза волею позивача шляхом незаконного позбавлення права спадкування за законом, а тому остання мала право домагатися відновлення свого права на них. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набула речові права на успадковане майно - право володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеним майном виникає в позивача з часу державної реєстрації її права власності на це майно (ч.2 ст.1299 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12. У звязку з цим, на думку суду, вищевказане спірне майно підлягає витребуванню в добросовісного набувача відповідача [PERSON] на підставі статті 388 ЦК України. Щодо вимог про скасування рішень приватного нотаріуса Горохівського районного нотаріального округу [PERSON], якими було зареєстровано право власності на спірне майно за [PERSON] та [PERSON], а також скасування рішення реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції, правонаступником якої є відділ державної реєстрації Горохівської районної державної адміністрації Волинської області, про реєстрацію права власності за [PERSON], то суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про обєкти та субєктів цих прав. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Відповідно до ст.ст.26, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, на думку суду, зазначеним Законом передбачено скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно і таке рішення приймається відповідним органом державної влади на підставі рішення суду. Згідно роз'яснень, що викладенні у п.п.8, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відмова у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, недійсності правочину, витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Отже, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявність судового рішення про витребування спірного майна від набувача [PERSON] є підставою для здійснення відповідної державної реєстрації права за власником позивачем [PERSON] Крім того, [PERSON], [PERSON], відділ державної реєстрації Горохівської районної державної адміністрації Волинської області та приватний нотаріус [PERSON] в якості відповідачів до участі у даній справі не залучалися. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує їх в користь позивача в розмірі 1653,60 грн. (551,20 + 551,20 + 275,60 + 275,60 = 1653,60).

Outcome: partial