Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 05 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено поліс № АМ/6752988 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого був застрахований транспортний засіб "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] . 12 березня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Passat" д/н [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля "Hyundai Coupe" д/н [NUMBER] . 23 квітня 2019 року постановою Вишгородського районного суду Київської області відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП. Крім того, відповідно до постанови серії ДПО18 № 847499 від 12 березня 2019 року відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 березня 2019 року керував автомобілем марки "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] без права керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно страхового акту № 135668 заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АМ/6752988 від 05 грудня 2018 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 34 629,51 грн. Згідно платіжного доручення № 10098 від 05 червня 2019 року позивачем перераховано страхове відшкодування в сумі 34 629,51 грн. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 34 629,51 грн., витрати на правову допомогу та витрати по сплаті судового збору. Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 05 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено поліс № АМ/6752988 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого був застрахований транспортний засіб "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 5). 23 квітня 2019 року постановою Вишгородського районного суду Київської області відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП (а.с.10-11). Відповідно до постанови серії ДПО18 № 847499 від 12 березня 2019 року відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 березня 2019 року керував автомобілем марки "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] без права керування транспортним засобом відповідної категорії (а.с. 9). Згідно страхового акту № 135668 заявлена подія є страховим випадком за Полісом № АМ/6752988 від 05 грудня 2018 року виплата страхового відшкодування підлягає у розмірі 34 629,51 грн. (а.с. 36, 37). Згідно платіжного доручення № 10098 від 05 червня 2019 року позивачем перераховано страхове відшкодування в сумі 34 629,51 грн. (а.с. 38). 23 липня 2019 року на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування завданих матеріальних збитків в порядку регресу в розмірі 34 629,51 грн. (а.с. 39). Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях. Предметом доказування є вчинення відповідачем певних дій, які призвели до заподіяння позивачу матеріальної шкоди. Представник позивача на підтвердження позовних вимог посилавсь на керування відповідачем автомобілем без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що особа яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.п. 38.1, 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування). Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ДПО18 № 847499 від 12 березня 2019 року відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 березня 2019 року керував автомобілем марки "Volkswagen Passat" державний номерний знак [NUMBER] без права керування транспортним засобом відповідної категорії. За встановлених обставин позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до [PERSON] про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування підлягають задоволенню повністю: стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування», код ЄДРПОУ 24745673, адреса місцезнаходження: 04050, вул. Герцена, 10, м. Київ, у відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 34 629 (тридцять чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн. 51 коп. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 03 січня 2019 року між позивачем та Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 23, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг, які полягають в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях (а.с. 45-48, 49). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує актом виконаних робіт від 30 вересня 2019 року на суму 5 000,00 грн. (а.с. 50), платіжним дорученням № 15384 від 02 вересня 2019 року (а.с. 51) та детальним описом робіт (наданих послуг) виконаних для надання правової допомоги від 30 вересня 2019 року (а.с. 52). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: approved