Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що відповідач [PERSON] займала посаду керуючого Центрального Сєвєродонецького дділення ПАТ „Укркомунбанк" з 10.08.2009 року по 14.12.2012 року. Відповідно п. 7.1 Положення про Центральне Сєвєродонецьке відділення ПАТ „Укркомунбанк" від 7 квітня 2011 року керуючий представляє інтереси Банку у відносинах із законодавчими, виконавчими, контролюючими, правоохоронними та судовими органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами у межах наданої довіреності. Крім того, п. 3.3.2 вищезазначеного Положення зазначено, що відділення зобов'язане захищати інтереси Банку у відносинах із законодавчими, виконавчими, контролюючими, правоохоронними та судовими органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, юридичними та фізичними особами. Довіреністю № 156 від 24.04.2012року відповідачу були надані повноваження представляти інтереси банку у всіх правоохоронних, судових і адміністративних органах з усіх питань, пов'язаних з розглядом і регулюванням спорів за участю банку. 21.02.08р. між АБ „Український комунальний банк" (з 20.04.2011р. - Публічне акціонерне товариство Український комунальний банк) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 02284/08-1200. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору виникла заборгованість і банк звернувся 29.09.2010 року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 11043,70 грн. 16.04.2013 року банк звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області с заявою щодо надання інформації, 07.05.2013 року банку стало відомо про залишення позову без розгляду. Позивач вказує, що 13.11.2012 року відповідачем від імені ПАТ „Укркомунбанк" була подана заява про залишення позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду, заборгованість на момент подання відповідачем заяви про залишення позову без розгляду та до теперішнього часу не погашена і ці дії суперечать інтересам Позивача. Посилаючись на наведене, положення Кодексу законів про працю України, Цивільного кодексу України, вважаючи, що відповідач повинен сплатити повний розмір заподіяної шкоди Позивачу, так як шкода заподіяна винними протиправними діями працівника, а саме: відповідач усвідомлював про наявність заборгованості за кредитним договором та про те, що позивач понесе матеріальні збитки, відповідачу були відомі наслідки залишення позову без розгляду, але незважаючи на це, він подав заяву про залишення позову без розгляду, тим самим свідомо порушив права Позивача, просив суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства „Український комунальний банк" матеріальну шкоду у розмірі 11043 гривень 70 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи позову та просила його задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач позов не визнала, надавши суду письмові заперечення проти позову (а.с. 47-49), доводи яких підтримала в судовому засіданні та просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи а також матеріали цивільної справи 1227/8033/2012 Сєвєродонецького міського суду Луганської області, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Встановлено, що 11.10.2010 року позивач звертався до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 11043,70 грн. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.11.2012 року позовну заяву АБ „Укркомунбанк" до [PERSON] залишено без розгляду (а.с. 10). Підставою для залишення судом позову від 11.10.2010 року без розгляду стала заява представника АБ „Укркомунбанк" [PERSON] (відповідач) від 13.11.2012 року (а.с. 11). Доводи відповідача про те, що вона не пам`ятає, коли та яким чином подавала до суду заяву про залишення позову до [PERSON] без розгляду, суд не приймає, оскільки ці твердженні нічим не обгрунтовані, авторство заяви у суду сумнівів не викликає, адже не є спростованим у встановленому порядку. Доводи відповідача про те, що вказана заява не має відношення до справи за позовом АБ „Укркомунбанк" до [PERSON] суд також не приймає, адже дана заява мається в матеріалах цивільної справи 1227/8033/2012 Сєвєродонецького міського суду Луганської області, яка була вивчена судом. Тож, суд вважає встановленим, що саме відповідач [PERSON] подала заяву, внаслідок якої позов АБ „Укркомунбанк" до [PERSON] було залишено без розгляду. [PERSON] представляла інтереси АБ „Укркомцнбанк" у справі за позовом до [PERSON] на підставі довіреності від 24.04.2012 року (а.с. 47). Відповідно даної довіреності, Голова Правління ПАТ "Український Комунальний Банк", що знаходиться за адресою: 91055, м. Луганськ, вул. Шевченка В.В., буд. 18-а, Ганшина Наталія Миколаївна, діючи на підставі Статуту банку, довірила керуючому Центрального Сєвєродонецького відділення ПАТ "Укркомунбанк" [PERSON], представляти інтереси Банку у всіх правоохоронних, судових і адміністративних органах з усіх питань, пов'язаних з розглядом і врегулюванням спорів за участю банку з усіма правами, наданими законом позивачу, за виключенням права: зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни предмету та підстави позову, укладення мирової угоди, оскарження судових рішень. За цією довіреністю [PERSON] мала право пред'являти до органів державної виконавчої служби виконавчі документи для примусового виконання, знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, приймати участь у якості представника стягувача у проведенні виконавчих дії, отримувати від боржника або державного виконавця стягнуте на користь Банку майно. Для здійснення повноважень за даною довіреністю їй надано право подавати та підписувати заяви, позовні заяви, одержувати необхідні довідки і документи, бути присутній на всіх засіданнях суду, розписуватися, а також виконувати всі інші дії і формальності, пов'язані з даним дорученням. Довіреність була видана строком на один рік і діяла з 30.04.2012 по 30.04.2013. Відповідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Також представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. В ч. 1 ст. 40 ЦПК України зазначено, що представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді. В ч. 1 п. 2 ст. 42 ЦПК України зазначено, що повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Згідно ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. У відповідності до ст. 1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України договір доручення є двостороннім правочином, який регулює взаємовідносини між довірителем та повіреним, тобто між позивачем та відповідачем, і встановлює обсяг прав та обов'язків між ними. Довіреність не є правочином, і її видача необхідна лише для третіх осіб, щоб вони знали про обсяг повноважень повіреного. Отже, незалежно від того, видана була довіреність на підставі договору доручення чи ні, договір доручення є чинним, а права та обов'язки за договором повинні виконуватися сторонами. При оцінці зазначеної вище довіреності, суд приймає до уваги викладені положення законодавства та приходить до висновку, що правовідносини сторін передбачали дії повіреного [PERSON] подавати до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Суд не погоджується з доводами представника позивача про включення даного повноваження в тексті довіреності, адже із змісту довіреності вбачається, що виключення стосуються лише зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни предмету та підстави позову, укладення мирової угоди, оскарження судових рішень, а відмова від позову, згідно вимог діючого законодавства, не є тотожною процесуальною дією відносно до залишення позовної заяви без розгляду. Тож, суд дійшов до висновку, що [PERSON], подавши заяву про залишення позову АБ „Укркомунбанк" до [PERSON] без розгляду діяла в межах повноважень, наданих банком у довіреності від 24.04.2012 року. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. При таких обставинах, оскільки в судовому засіданні не встановлено факту вчинення [PERSON] винних протиправних дій, подавши заяву про залишення позовної заяви АБ „Укркомунбанк" до [PERSON] без розгляду, відповідач діяла в рамках повноважень, наданих довіреністю від 24.04.2012 року, доводи позивача про пропуск строку позовної давності на подачу позову до [PERSON] висновків суду не спростовують, адже первісно з позовом АБ „Укркомунбанк" звернувся до [PERSON] 11.10.2010 року, позов залишено без розгляду ухвалою від 13.11.2012 року, ухвала не оскаржувалася позивачем, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed