Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконкому Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради про визнання права власності на гараж. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді: гаражу розташованому за адресою: м. Дніпродзержинськ вул. Енергетиків. У встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Листом позивачу було роз'яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину у вигляді гаражу розташованого в м. Дніпродзержинськ по вул.. Енергетиківє неможливим оскільки відсутні правовстановлюючі документи на гараж. Позивач вважає, що оскільки його батько правомірно набув право власності на гараж, він є єдиним спадкоємцем на гараж, то просить визнати за ним право власності на гараж. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача - Виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, просить розглянути за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи - Державної реєстраційної служби в судове засідання не з'явився, просить розглянути за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Судом досліджені докази по справі: Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - копія паспорту позивача по справі /а.с. 4/, згідно яких підтверджується місце проживання та реєстрації останнього; - свідоцтво про народження /а.с. 5/, згідно якого підтверджується, що позивач є сином спадкодавця; - технічний паспорт на гараж /а.с. 6-8/, згідно якого підтверджується закінчення будівництва гаражу в 1985 році ; - свідоцтво про смерть /а.с. 9/, згідно яких підтверджується дата та факт смерті спадкодавця; - роз'яснення Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори /а.с. 10/, згідно якого було повідомлено позивача щодо неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину на гараж оскільки відсутні правовстановлюючі документи і рекомендовано звернутися до суду; - оціночний акт /а.с. 13-17/, згідно якого підтверджується вартість спірного майна та розмір судового збору. В судовому засіданні встановлено: Предметом спору є гараж який знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ вул. Енергетиків. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем за законом спадщини, відкритої після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Листом державного нотаріуса від 14 вересня 2012 року позивачу було роз'яснено, що неможливо отримати свідоцтво про право на спадщину на гараж оскільки відсутні правовстановлюючі документи і рекомендовано звернутися до суду. 30.10.1985 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на гараж. Згідно довідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ» право власності на зазначений гараж не зареєстровано. Таким чином, на теперішній час гараж в експлуатацію не введено та його не зареєстровано як нерухоме майно в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 22 Закону України "Про основи містобудування" - забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до ст.. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. До нерухомих речей, згідно ст. 181 ЦК України, належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельних ділянках, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання. Так, відповідно до п.6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 7.02.2002р. №7/5, з послідуючими змінами, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. З урахуванням норм Закону України "Про основи містобудування" та Закону України "Про планування і забудову територій" для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Відповідно до змісту ч.1 ст.31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Позивачем [PERSON] не надані будь які докази факту його звернення до органів місцевого самоврядування з питання прийняття в експлуатацію зазначеного об'єкту нерухомого майна та з питання реєстрації права власності на вказаний збудований об'єкт, також відсутні дані, що з приводу зазначеного питання приймалось відповідне рішення, яке б свідчило про порушення його права, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст.3 ЦПК України та у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, ст.4 ЦПК України. Оскільки чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, позивач не надав доказів про виконання вимог закону щодо здачі в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, що є обов'язковим згідно із законами України "Про основи містобудування", "Про планування і забудову територій" та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України в редакції, що діяло у відповідний період, суд приходить до висновку про відсутність підстав для захисту її права. Виходячи з вищевикладеного, не має правових підстав для визнання права власності на гараж, якій не пройшов державної реєстрації як об'єкт нерухомого майна. Проаналізувавши об'єктивні дані, що вищевикладені в судовому рішенні, засновані на представлених сторонами й досліджених судом доказах, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, враховуючи також наступне суду не зазначена та не підтверджено право власності на зазначений гараж, що є предметом спору, за своє життя спадкодавець [PERSON] який помер в [INFO], не оформив право власності на спірний гараж, немає правових та законних підстав для задоволення позову. На підставі ст. ст. 181, 331, 380, 1218, 1261 ЦК України,

Outcome: dismissed