Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

02\~червня \~2021\~року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, в якій просить суд визнати виконавчий напис №3279 від 09.09.2020 року, виданий Приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Т.В. про стягнення з нього, [PERSON] , [INFO] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (ЄДРПОУ40340222) заборгованості у розмірі 241 649, 09 грн таким, що не підлягає виконанню та тягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 грн 00 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 8000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається, що 26\~травня 2021\~року він\~дізнався про\~те,\~що приватним\~виконавцем Проценко\~Д.Ю.\~було відкрите\~виконавче провадження\~про стягнення\~з нього\~ на\~користь ТОВ\~«Фінансова компанія`Еліт\~Фінанс» боргу\~у розмірі\~241\~649,09\~грн.\~28\~травня 2021\~року він\~ознайомився у\~приватного виконавця\~Проценко Д.Ю.\~ з\~ виконавчим\~провадженням №\~65443079,\~яке було\~відкрите на\~підставі виконавчого\~напису,\~вчиненого \~№3279\~від \~09.09.2020\~року Приватним\~нотаріусом Івано-Франківського\~нотаріального округу\~Личук Т.В.\~про стягнення\~з нього\~ на\~користь ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Еліт Фінанс»\~(ЄДРПОУ40340222)\~заборгованості у\~розмірі \~241\~649,\~09\~грн.\~Вважає вчинений\~виконавчий напис\~незаконним,\~таким,\~ що\~не підлягає\~виконанню,\~бо заочним\~рішенням Комунарського\~районного суду\~м.Запоріжжя\~від 20\~квітня 2016\~року було\~задоволено позов ПАТ\~«Дельта банк»\~в особі\~уповноваженої особи\~Фонду гарантування\~вкладів фізичних\~осіб на\~ліквідацію АТ\~«Дельта Банк»\~до нього\~та його\~дружини [PERSON] \~ про\~стягнення заборгованості\~у розмірі 342\~537 грн 47 коп та судові витрати. 25.03.2019 року Запорізьким апеляційним судом вищевказене рішення Комунарського районного суд м.Запоріжжя у справі № 333/723/16-ц від 23.05.2019 року скасоване та ухвалено нове, про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 057-01/К-07 від 28.11.2007 р. на користь АТ "Дельта Банк" у розмірі простроченого тіла по кредиту -\~5702,74 грн.; суми за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту -\~443,72 грн. В іншій частині позовних вимог\~відмовлено. На підставі виданого на виконання вищезазначеного рішення суду виконавчого листа щодо стягнення заборгованості з нього Комунарським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) завершені виконавчі провадження № 57245895 та №58194306. 23.06.2020 року між АТ "Дельта Банк", та ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС", укладено Договір про відступлення прав вимоги № 2268/К, згідно з умовами якого, право вимоги до позичальника за зобовязаннями за вищевказаним кредитним договором перейшло до ТОВ ФК «Еліт Фінанс». Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2021 року по справі №333/723/16, \~заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про зміну сторони у виконавчому провадженні та видачу дублікату виконавчого документу по цивільній справі № 333/723/16-ц задоволено. Тобто, відповідачу було достовірно відомо про судовий спір, підстав для звернення до нотаріуса за цим виконавчим написом у відповідача не було, так само як і відсутня основна ознака для вчинення нотаріусом виконавчого напису, це її безспірність. Нотаріус при вчинені виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Зазначені обставини змусили позивача звернутися до суду з цим позовом. 22.07.2021 р. на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2021 р. матеріали вищезазначеної позовної заяви передано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, для розгляду за підсудністю. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 26.07.2021 року відкрито провадження у цій справі, призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заява по суті спору. Відповідач скористався\~своїм процесуальним\~правом,\~надавши відзив\~на позов,\~в якому зазначив, що заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем кредитна заборгованість за вищевкаазним кредитним договором не погашена, відповідачем були надані документи, що підтверджували безспірність цієї заборгованості, нотаріусом при вчиненні оскпорюваного виконавчого напису були дотримані всі вимоги законодавства. Заявлені позивачем витрати на правову допомогу відповідач вважає не обгрунтованими. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися,про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився,про час і місце розгляду справи був повідомлений. Третя особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цимКодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 28.11.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого на підставі договору відступлення був ПАТ «Дельта банк») та [PERSON] укладено договір № 057-01/К-07, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 11572,00 доларів США. Даний кредитний договір не посвідчувався нотаріально. У лютому 2016 року ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та поручителя заборгованість за кредитним договором № 057-01/К-07 станом на 02.02.2016 року у розмірі 342537,47 грн., яка складається з: тіла кредиту - 214073,78 грн.; відсотків - 13827,63 грн.; суми заборгованості за комісіями - 2511,98 грн.; пені - 105977,62 грн.; суми за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту - 5702,74 грн.; суми за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 443,72 грн. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2016 року, позов Банку задоволено у повному обсязі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2018 року вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано в порядку задоволення заяви [PERSON] про його перегляд, справу призначено до нового розгляду, під час якого ухвалене рішення від 23 травня 2019 року, яким у задоволенні позову Банку у цій справі відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 березня 2020 року вищевказане рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2019 р. скасоване, ухвалено нове, яким присуджено стягнути із [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020) суму за ставкою 3% від простроченого тіла по кредиту - 5702,74 грн.; суму за ставкою 3% від прострочених доходів по кредиту - 443,72 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити. В даному рішенні суду зазначені наступні обставини: «…Щодо стягнення Банком у цій справі з відповідачів заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 18.04.2012 року, то апеляційний суд дійшов висновку про таке: - порука поручителя до цієї заборгованості припинилась через 6 (місяців) після того, як Банк звертався до суду першої інстанції із позовом у квітні 2012 року у справі ЄУН № 812/3828/12, в силу вимог ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час існування цих правовідносин; оскільки встановлено, що у подальшому Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі лише у лютому 2016 року; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні; - трирічна (загальна) позовна давність для стягнення цієї заборгованості з позичальника [PERSON] збігла у квітні 2015 року з дати подачі позову Банком у квітні 2012 року в іншій справі ЄУН № 812/3828/12 за відсутності будь-яких дій, у тому числі платежів з боку позичальника у цей період, які б свідчили про визнання ним боргу. На підставі Договору відступлення від 23.06.2020 р. право вимоги за вищевказаним кредитним договором перейшло від ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до ТОВ «Фінансова компанія`Еліт Фінанс». 09.09.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личук Т.В. було вчинено\~виконавчий напис\~за№3279 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (ЄДРПОУ40340222) заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 241 649, 09 грн., яка виникла за період з 23 червня 2020 року \~ по 20 серпня 2020 року. Дана заборгованість складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту\~складає 234 345 гривень 97 копійок; простроченої заборгованості за відсотками - 17003 грн 12 коп. Постановою приватного\~виконавця виконавчого\~округу Запорізької області Проценко Д.Ю. від 17 травня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65443079 на підставі даного виконавчого напису. За загальним правилом статей\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~статті 87 Закону\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано, що заявлена для вчинення виконавчого напису кредитна заборгованість є спірною, враховуючи, що вже строк кредитування за договором закінчився, оскільки кредитор звертався в судового порядку до позичальника з вимогою про дострове погашення кредитних коштів та процентів за його користування, за цими вимогами був вирішений спір судом, і кредитор не мав права звертатися після закінчення цього строку з вимогою про стягнення тіла кредиту та процентів за його користування. Також приватним нотарусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого не враховане наступне. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною\~Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Таким чином, пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172«Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», на момент вчинення виконавчого напису діяв наступній в редакції «….Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами. Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Відповідно до\~ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 2\~ст. 14 КАС України,\~\~судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, опублікована на офіційному сайті Верховної ради України. В\~Постанові Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та в\~Постанові КМУ від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», які містяться на офіційному сайті Верховної ради України, є посилання на вищевказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, та ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/6492/17 від 01.11.2017 р., якою дана постанова залишена без змін. З аналізу вищевказаних судових рішень, вбачається, що після 01.11.2017 р. (дата набрання законної сили Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14), нотаріуси не мають право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально. Правової позиції щодо неможливості вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріальні, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, дотримується й Міністерство Юстиції України (лист «Щодо вчинення виконавчих написів» від 25.06.2020 року). Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Личук Т.В. 09.09.2020 р., після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Вищевкаазний кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. З огляду на вищевказне, приватним нотаріусом Личук Т.В. недотримані умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому наявні підстави для визнання цього виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року по справі № 172/1652/18. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за пред`явлення позову у розмірі 908,00 грн., Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд враховує наступне. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. З доданих позивачем документів, вбачається, що між позивачем та адвокатом Трачук Н.І. 28.05.2021 р. укладений договір про надання правової допомоги та представництво,\~в якому\~не конретизовано,\~що даний\~договір стосується\~лише надання\~правової допомоги\~в межах\~цієї справи. Представником позивача наданий Акт від 02.12.2021 р., підписаний адвокатом Трачук Н.І. та позивачем, за яким вони підтвердили, що позивачем оплачені замовлені послуги в межах справи №334/3853/21, вартість правничих послуг склала 8000,00 грн. та копію квитанції про оплату послуг за вищевказаним договором у розмірі 8000,00 грн. Відповідач у відзиві на позов вважає розмір витрат на правову допомогу, заявлених позивачем, з урахуванням складності справи та наданих по ній правових послуг, необгрунтованим, при цьому із заявою про зменшення витрат на правову допомогу, у встановленому законодавством порядку, відповідач не звертався. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В наданому позивачем Акті не зазначені відомості про здійснення адвокатом витрат часу, необхідних для надання правничої допомоги. Дана справа є малозначною і не відноситься до категорії складних справ, адвокат Трачук Н.І. не представляла інтереси позивача в судових засіданнях, окрім позову, позивачем інші процесуальні документи не подавались. З огляду на вищевказане, суд вважає, що розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката Трачук Н.І. не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду на вищезазначене, з урахуванням судової практики викладеної в рішеннях ЄСПЛ, суті отриманих позивачем правових послуг, їх необхідності, розумності розміру їх оплати, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн. (з розрахунку: 1000,00 грн. консультація з правових питань з приводу оспорювання виконавчого напису та допомога у складанні даного позову).

Outcome: approved