Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у зв'язку із загибеллю батька - одноразово 100 тисяч гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що його батько - [PERSON], був травмований 26.09.2014 року в результаті наїзду на нього автомобілю «ТАТА» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який належить відповідачу. Від отриманих травм [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.10.2014 року, серія [NUMBER] та довідкою про причину смерті від 01.10.2014 року. Батько [PERSON] був воєнним пенсіонером, надавав йому життєві поради, був для нього достойним прикладом. Позивач тяжко переживає загибель батька, відчуває важкі душевні страждання. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу за його відсутності, у разі не прибуття у судове засідання відповідача розглядати справу у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до наданих сторонами доказів судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом було встановлено, що 26 вересня 2014 року, близько 12 години 40 хвилин [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем "ТАТА", державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], після проведення маневру - розвороту на під'їзній автодорозі до магазину "Чудо-Маркет", розташованого по вул. Ак. Ляпунова, № 7 у м. Харкові, почав рух заднім ходом від проїжджої частини вул. Ак. Ляпунова у напрямку будинку № 26 по пр. Леніна, під час якого грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, та скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який в цей час рухався у попутному з ним напрямку до будинку № 26 по пр. Леніна. [INFO] від отриманих травм [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01.10.2014 року, серія [NUMBER]. З лікарського свідоцтва про смерть № 319 Ат від 01.10.2014 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO], причиною смерті є закрита травма грудної клітини. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.11.2015 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначене покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки. Згідно кримінального провадження [PERSON] та [PERSON] визнано потерпілими від даного кримінального правопорушення. Даним кримінальним провадженням також підтверджується, що автомобіль "ТАТА", державний номер [NUMBER], належить [PERSON]. Відповідно до наказу № 01-07 від 01.07.2012 року [PERSON] прийнятий на посуду водія в ТОВ «ЛАККІ», директором якого є [PERSON] Копія наказу міститься в матеріалах справи. Свідоцтво про народження від 20 серпня 1965 року [NUMBER], свідчить, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. З позовної заяви вбачається, що для позивача батько був достойним прикладом, який надавав сину життєві поради. [PERSON] тяжко переживає загибель батька, відчуває важкі душевні страждання. А тому оцінює нанесену йому моральну шкоду в розмірі 100 тисяч гривень. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справам про стягнення моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, за змістом зазначеної норми закону саме володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини у її заподіянні. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність по використанню яких є джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, позовні вимоги позивача доведені наданими суду доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Виходячи із вищевикладеного, а саме те, що автомобіль, яким був травмований [PERSON] належить [PERSON], а також враховуючи глибину моральних страждань позивача, пов'язаних з втратою батька, порушення нормального укладу життя, характер заподіяної шкоди, суд приходить до висновку, що позов про стягнення моральної шкоди підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved