Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

29.09.2020 р. представник звернувся до суду з вказаною заявою в інтересах [PERSON] , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на шість місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити перебувати в місці реєстрації або проживання (перебування) з постраждалими особами - колишньою дружиною [PERSON] та неповнолітніми синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань ближче 500 метрів: до місця проживання або реєстрації постраждалих, до закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 133 «Струмочок» ЗМР ЗОР, який відвідує [PERSON] , до Запорізької гімназії № 93 ЗМР, де навчається [PERSON] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв`язку як особисто, так і через третіх осіб; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.04.2012 р. по 29.04.2020 р. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.04.2020 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, сини проживають разом з заявником. Судовим наказом від 02.06.2020 р., виданим Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\3 частки його заробітку (доходу). До розірвання шлюбу в судовому порядку, між [PERSON] та [PERSON] постійно виникали конфлікти та непорозуміння. В лютому 2020 р. [PERSON] став звинувачувати заявницю у розпустному образі життя: надсилав через Вайбер та на електронну пошту фото незнайомих оголених дівчат, зазначаючи, що це [PERSON] . [PERSON] телефонував заявниці по 40-50 раз на добу, доки та не вимушена була заблокувати телефон, з`являється до під`їзду будинку, стукає у двері, переслідує під час переміщення по місту. У травні 2020 р. [PERSON] почав писати та реально погрожувати заявниці та її родині. Молодший син відвідує заклад дошкільної освіти, а старший навчається в гімназії, і у [PERSON] існують побоювання, що батько прийде до садочка та школи, забере їх та зникне у невідомому напрямку. Ухвалою від 29.09.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 02.10.2020 р. 02.10.2020 р. розгляд справи було відкладено на 09.10.2020 р. у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні. 09.10.2020 р. розгляд заяви відкладено на 20.11.2020 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті у складі колегії суддів в період з 05.10.2020 р. по 16.10.2020 р. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви через її безпідставність та недоведеність. Зазначив, що заявником не доведено належними та допустими доказами вчинення насильства будь-якого характеру з боку [PERSON] відносно неї чи неповнолітніх дітей. [PERSON] заперечує надсилання колишній дружині повідомлень, які додані до заяви, а звернення [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису вважає таким, що направлене на усунення його від спілкування з дітьми у штучний спосіб. Заслухавши пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що з 28.04.2012 р. по 29.04.2020 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з заявником. Судовим наказом від 02.06.2020 р., виданим Шевченківським районним судом м.Запоріжжя, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\3 частки його заробітку (доходу). [PERSON] в поданій до суду заяві про видачу обмежувального припису стверджує, що [PERSON] вчиняє відносно неї психологічне насильство, про що, зокрема свідчить надані неї скриншоти спілкування між нею та колишнім чоловіком у Вайбері. Окрім того, [PERSON] має побоювання, що [PERSON] забере дітей у невідомому напрямку. Вирішуючи дану заяву суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1Закону України"Прозапобігання тапротидію домашньомунасильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України" Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. За п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] заявник аргументує вчиненням щодо неї психологічного насильства. В обґрунтування вчинення психологічногонасильства заявник зазначає, що [PERSON] систематично телефонує їй, надсилає повідомлення з звинуваченнями та погрозами, переслідує. Водночас, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження застосування психологічного насильства з боку [PERSON] та не довела наявність обґрунтованих ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї, їх неповнолітніх дітей і потребу у їх захисті в порядку, передбаченому Законом, оскільки із встановлених обставин справи вбачається, що [PERSON] до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягався. Також, заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що у разі незастосування вказаних заявником у заяві про видачу обмежувального припису заходів та обов`язків щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства у контексті положень Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника або дітей. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed