Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулась до суду із позовом [PERSON] (далі Відповідач), про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовної заяви, зазначено, що 14.11.2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1124. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з Відповідачем не склалося. Шлюб розпався остаточно та примирення між ними неможливо. Шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства були між ними припиненні 14.07.2016 р., з того часу сторони проживають окремо. Донька проживає разом з Позивачкою та перебуває у неї на утриманні. Після припинення спільного проживання Відповідач одразу припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Місце роботи відповідача їй невідоме. Відповідач аліменти нікому не сплачує, має задовільний стан здоров'я, на інвалідності не перебуває. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У зв'язку із вище викладеним, Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дачі пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. У судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила стягнути з Відповідача аліменти на утримання доньки, про те, що відповідач сплачує аліменти на матір не знає. Присутній у судовому засідання представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює та отримує щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав часткового , не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 з усіх видів доходів відповідача на кожну дитину до досягнення донькою повноліття, оскільки Відповідач вже сплачує аліменти у розмірі 1/6 частки на дитину на утримання своєї матері [PERSON] Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, суд вважає що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. [PERSON] встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 14.11.2015 року сторони зареєстрували шлюб у Центрально-Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1124 (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], 25.12.2015 року, батьком якої є відповідач по справі, дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.10), та не заперечується Відповідачем. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2003 року по справі №2-1037/2003 р., з Відповідача на утримання матері [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів, які утримуються з Відповідача з 30.01.2003 року. Позивач потребує матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки, оскільки Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини Відповідач не надає. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, п. 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно довідки квартального комітету №18 від 28.07.2016 р. донька проживає з Позивачкою (а.с. 11). В судовому засіданні сторони по справі не заперечувалась обставини, що донька мешкає з Позивачем. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.182 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до положень ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пленумом Верховного [PERSON] України в абз. 3 п. 17 Постанови Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006 року надано розяснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року з відповідними змінами, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням наведеного, враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною особою, працює на ПрАТ "ЄВРАЗ [PERSON]", допомогу на утримання доньки добровільно не надає, однак сплачує аліменти на утримання своєї матері у розмірі 1/6 частини від його доходів, а також з урахуванням того, що позивач на момент пред'явлення позову та розгляду справи є непрацездатною у зв'язку із здійсненням догляду за дитиною [PERSON] до досягненням нею трирічного віку та працює та отримує щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн., суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у вигляді 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.08.2016 року, оскільки саме такий розмір призначених аліментів буде виправданий дійсними потребами, обумовлений фактичними обставинами справи та сприятиме меті зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в до-хід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому сума судового збору у розмірі 551,20 грн., також підлягає стягненню з Відповідача на користь держави. Крім того, у відповідності до приписів частини 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, отже витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., також підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial