Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання майнових прав на завершення приватизації в порядку спадкування. В обґрунтування вимог вказує, що 05.01.2013 року памерла її мати [PERSON] Приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа та видано свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю першої черги [PERSON] на земельну ділянку площею 0,7059 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Хорохоринської сільської ради Луцького району Волинської області. Листом Державного архіву Волинської області від 02.12.2016 року надано архівний витяг з рішення сесії Хорохоринської сільської ради Луцького району про надання земельних ділянок для розширення підсобного господарства та у приватну власність, згідно якого [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,60 га для ведення підсобного господарства. Згідно записів у погосподарській книзі №2 Хорохоринської сільської ради за 2011-2015 роки за [PERSON] числилась земельна ділянка розміром 0,25 га для житлового будівництва та земельна ділянка розміром 0,35 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, право власності на земельні ділянки, спадкодавцем за життя не зареєстровано. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] та прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22.01.2018 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON] Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 15.03.2018 року позовна заява в частині визнання права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована в селі Хорохорин, Луцького району, Волинської області залишено без розгляду. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати за нею, як за спадкоємцем за законом, після смерті [PERSON], яка померла 05.01.2013 року, права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення підсобного селянського господарства, яка розташована в селі Хорохорин, Луцького району, Волинської області. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Просив позов задовольнити Представник відповідача та відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалі справи встановлено, що [PERSON] померла 05.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №130696 від 08.01.2013 року (а.с. 9). Листом Державного архіву Волинської області від 02.12.2016 року надано архівний витяг з рішення сесії Хорохоринської сільської ради Луцького району про надання земельних ділянок для розширення підсобного господарства та у приватну власність, згідно якого [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,60 га для ведення підсобного господарства (а.с. 11). Згідно записів у погосподарській книзі №2 Хорохоринської сільської ради за 2011-2015 роки за [PERSON] рахувалася земельна ділянка розміром 0,25 га для житлового будівництва та земельна ділянка розміром 0,35 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказане майно. До кола спадкоємців першої черги за законом у відповідності до ст.1261 ЦК України увійшла, дочка спадкодавця [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом звернення протягом шести місяців до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 27/2013, від 15.01.2013 року (а.с. 32-46). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Згідно з абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення. За наведених обставин судом встановлено, що спадкодавцю за життя належала земельна ділянка 0,35 га для ведення підсобного селянського господарства, яка розташована в селі Хорохорин, Луцького району, Волинської області, яку успадкувала [PERSON], тому позивач має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки і воно (право) підлягає спадкуванню ним, як спадкоємцем за законом. Отже, суд приходить до висновку про захист права позивача у спосіб визнання за нею права на завершення приватизації та визнання за нею права на реєстрацію права власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 16, 346, 1216, 1225, 1235, 1268 ЦК України, ст. 81, 125 та Перехідних положень ЗК України,

Outcome: approved