Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

22 травня 2018 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Очаківської районної державної адміністрації (далі - Очаківська РДА) до Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та до [PERSON], третя особа - державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське ЛМГ»). Свої вимоги обґрунтовує тим, що прокуратурою встановлено порушення Покровською сільською радою Очаківського району Миколаївської області вимог законодавства при передачі земельної ділянки у власність [PERSON], якому рішенням від 17 липня 2009 року №6 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Суворова, 53 в с. Покровське Очаківського району Миколаївської області. На підставі вказаного рішення [PERSON] 04 серпня 2011 року отримано Державний акт серії ЯЛ № 868544 на право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 4825183203:02:005:0040. Частина наданої [PERSON] земельної ділянки належить до земель державної власності, перебуває у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" та відноситься до земель лісогосподарського призначення, а тому повноваження щодо вилучення та передачі її у власність належали Очаківській РДА. На думку прокурора, Покровською сільською радою надано у власність [PERSON] спірну земельну ділянку з перевищенням наданих законом повноважень, без вилучення її у постійного землекористувача - ДП «Очаківське ЛМГ» та поза волею належного власника (розпорядника) землі - Очаківської РДА, без погодження Миколаївським управлінням лісового та мисливського господарства проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та всупереч встановленому мораторію на вилучення земель лісогосподарського призначення. Крім того, зазначена земельна ділянка знаходиться у межах двох-кілометрової прибережної захисної смуги Чорного моря на відстані близько 587,6 метрів від урізу Дніпровського лиману, а тому не може передаватися у приватну власність взагалі, та, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Посилаючись на викладене, прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 17 липня 2009 року №6 про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га по вул. Суворова, 53 в с. Покровське Очаківського району Миколаївської області, визнати недійсним виданий останньому державний акт серії ЯЛ № 868544 від 04 серпня 2011 року на вказану земельну ділянку, а також витребувати земельну ділянку у [PERSON] на користь держави в особі Очаківської районної державної адміністрації. В судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Представник позивача - Очаківської РДА в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. В судовому засіданні, яке відбулося 03 грудня 2018 року, представник Очаківської РДА [PERSON] надала пояснення про те, що розпорядження про вилучення земель лісогосподарського призначення Очаківською ОДА не приймались, хоча саме остання має повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, в тому числі і в межах населених пунктів. Самостійно виявити вказане порушення Очаківська ОДА не мала можливості, оскільки не наділена повноваженнями перевіряти рішення сільської ради, та матеріали щодо передачі земельної ділянки у приватну власність до Очаківської ОДА не направлялись. Представник відповідача - Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області в судове засідання не зявився, надавши заяву про відкладення розгляду справи на підставі п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України у звязку з його перебуванням за межами м. Очакова у невідкладних службових справах. Судом не встановлено підстав для відкладення розгляду справи, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачає можливість відкладення розгляду справи у випадку першої неявки учасника справи, однак неявка представника відповідача є повторною (05 лютого 2019 року та 12 березня 2019 року), без надання доказів наявності поважних причин неявки. У строки, встановлені ухвалою від 27 червня 2018 року про відкриття провадження у справі, представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позову, зазначає про те, що передача земельної ділянки у власність [PERSON]І проведена Покровською сільською радою у межах своїх повноважень та у встановлений законодавством спосіб. Вказана земельна ділянка відведена з земель житлової та громадської забудови, знаходиться в межах населеного пункту с. Покровське та не перетинається з землями Державного лісового фонду України. Крім того, вважає безпідставними доводи прокурора про те, що земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, оскільки згідно містобудівної документації с. Покровське така прибережна смуга не встановлена, проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не розроблено та не затверджено, цільове призначення земель населеного пункту в межах двох кілометрів від урізу води не змінено, та вони за рішенням компетентного органу не віднесені до земель водного фонду. В судових засіданнях, які відбулися 03 грудня 2018 року та 09 січня 2019 року, представник Покровської сільської ради [PERSON] позов не визнавав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання, які призначалися на 31 жовтня 2018 року, 03 грудня 2018 року, 05 лютого 2019 року, 12 березня 2019 року не зявився, не повідомивши про причини неявки, відзив на позовну заяву не надавав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками. Представник третьої особи в судовому засіданні позов прокурора підтримав у повному обсязі, зазначивши, що Очаківському ДЛМГ не було відомо про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення, оскільки до теперішнього часу вказана земельна ділянка ніяким чином на місцевості не визначена та на ній відсутні будь-які будівлі та споруди. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] з відповідними органами лісового та мисливського господарства не погоджувався. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. На підставі рішення Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області від 11 грудня 2007 року №17 громадянину України [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га в межах території с. Покровське Очаківського району Миколаївської області із земель житлової та громадської забудови ( а.с. 12). 17 липня 2009 року Покровською сільською радою прийнято рішення №6, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с.Покровське Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, в тому числі [PERSON] - площею 0,25 га по вул. Суворова, 53 (а.с. 13). На підставі вказаного розпорядження відповідачеві [PERSON] 04 серпня 2011 року видано державний акт серії ЯЛ № 868544 на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 4825183203:02:005:0040, що розташована по вул. Суворова,53 в с. Покровське Очаківського району Миколаївської області (а.с. 30). За рішеннями Очаківської районної ради народних депутатів від 30 серпня 1991 року, Очаківської районної ради від 26 грудня 2000 року №11 Очаківської районної ради від 15 лютого 2013 року № 15 встановлені межі сільських населених пунктів Очаківського району, в тому числі с. Покровське (а.с. 86, 87, 88). Згідно до схеми генерального плану с. Покровське Очаківського району Миколаївської області 2008 року, який пройшов відповідні погодження, та матеріалів проекту землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, вказана земельна ділянка розташована в межах даного населеного пункту (а.с. 90, 150-169). Належність земельної ділянки, з приводу якої виник спір, до меж с. Покровське прокурором та іншими учасниками справи в судовому засіданні не спростовувалась. Нерухоме майно на спірній земельній ділянці відсутнє, що вбачається з земельно-кадастрової документації, повідомлень Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та акту обстеження земельної ділянки (а.с. 24, 27, 28). Прокурор посилається, як на одну з підстав для задоволення позову та те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах двохкілометрової прибережної захисної смуги Чорного моря, а тому не могла бути передана у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Так, відповідно до витягу з публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка, надана у власність [PERSON], знаходиться на відстані близько 587,6 метрів від урізу Дніпровського лиману (а.с. 15). Згідно з абз. 38 ч. 1 ст.\~1\~Водного кодексу\~України прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. За положеннями ст.\~60\~Земельного кодексу\~України та статті 88\~Водного кодексу\~України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 Земельного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Згідно ч. 4 ст.\~88\~Водного кодексу\~України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Статтею 87\~Водного кодексу\~України визначено, що зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Відповідно до п. 5 порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 486\~від 08\~травня 1996\~року (далі - Порядок), розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91\~Водного кодексу\~України (п.4 Порядку). Таким чином, фактичні розміри і межі прибережних захисних смуг існують не в силу їх законодавчого закріплення, а для визначення, встановлення та закріплення меж прибережної захисної смуги, та як наслідок віднесення цієї території до земель водного фонду законодавством України передбачений відповідний порядок, який полягає у розробці відповідного проекту та виділення на його підставі земель водоохоронних зон та прибережних захисних смуг. У той же час, згідно містобудівної документації с. Покровське така прибережна смуга не встановлена. Проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не розроблено та не затверджено. Вказані обставини також встановлені рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 квітня 2013 року, яке набрало законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 17 червня 2013 року та залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 06 листопада 2013 року. Вказаним рішенням відмовлено у задоволенні позову Очаківського міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської обласної ради, Головного управління Держземагентства у Миколаївській області, регіонального ландшафтного парку "Кінбурнська коса", державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області, до Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, [PERSON], [PERSON], управління Держземагентства в Очаківському районі Миколаївської області, треті особи - Миколаївське обласне управління водних ресурсів, Очаківське міськрайонне управління юстиції Миколаївської області, про визнання незаконним та скасування рішення Покровської сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та повернення земельних ділянок (а.с. 132-139, 116-120). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З врахуванням викладеного, твердження прокурора про віднесення спірної ділянки до земель прибережної захисної смуги та категорії земель водного фонду, без надання відповідних доказів, що підтверджували б існування таких обставин, суд вважає безпідставними. Разом з тим, суд вважає доведеним той факт, що частина земельної ділянки, наданої у власність [PERSON], входить до складу земель державного лісового фонду Кінбурнського лісництва ДП «Очаківське ЛМГ» в межах Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, відноситься до земель лісогосподарського призначення, перебуває у державній власності та у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" (до перейменування - Очаківське державне лісомисливське господарство, Очаківський держлісгосп), що підтверджується копією виданого у 1994 році державного акта про надання Очаківському державному лісомисливському господарству земельної ділянки у складі єдиного земельного масиву площею 9355 га у постійне користування, копіями планшетів лісовпорядкування Очаківського держлісгоспу за 1993 рік, Очаківського ДЛМГ за 2003 рік та ДП «Очаківське ЛМГ» за 2013 рік, фрагментами накладки земельних ділянок та картографічної бази даних ДП «Очаківське ЛМГ» на публічну кадастрову карту України станом на 01 січня 2004 року та станом на 01 січня 2014 року (а.с. 22, 23, 97-101, 185-190). Зазначені обставини підтверджені також повідомленнями ВО "Укрдержліспроект" від 23 жовтня 2017 року № 609 (а.с. 20) та ДП "Очаківське ЛМГ» від 17 жовтня 2017 року № 250 (а.с. 19, 20). Заперечуючи проти позову, представник Покровської сільської ради зазначав про те, що земельна ділянка [PERSON] не перетинається з землями Державного лісового фонду України, однак будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів та на спростування тверджень прокурора суду не надав. Показання в судовому засіданні свідка [PERSON] про те, що висновок про погодження відділом архітектури проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] надавався на підставі генерального плану с. Покровське, та показання свідка [PERSON] про те, що землі ДП "Очаківське ЛМГ" знаходяться поза межами населеного пункту, суд не приймає до уваги, оскільки показання свідків не є належними доказами для підтвердження розташування земельної ділянки та її належності. Судом розяснено сторонам право заявити клопотання про проведення у справі судової землевпорядної експертизи на предмет визначення місця розташування земельної ділянки, однак сторони таких клопотань не заявляли. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 7 ст. 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, вищевказаних підстав для самостійного збирання доказів судом не встановлено, тому розгляд справи проводився за наданими сторонами доказами. Відповідно до ст.116\~Земельного кодексу\~України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Частиною 5 ст.\~116\~Земельного кодексу\~України ( в редакції, що була чинною на момент прийняття рішення), передбачено, що надання земельної ділянки, яка перебуває у власності чи користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 12\~Земельного кодексу\~України визначено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Згідно п. б ст.\~80\~Земельного Кодексу\~України (далі - ЗК України), суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", статті 32\~Лісового кодексу\~України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень районних державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема передачу у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних ділянок площею до 1га, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припинення права користування ними (п.3). Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання, ведення водного господарства, будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті (ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). На підставі ст.\~149\~ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст.149\~Земельного кодексу\~України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті. Вилучення спірної земельної ділянки в порядку ст. 149 Земельного кодексу України Очаківською РДА протягом 2008-2012 років не здійснювалося, що вбачається з повідомлення Першого заступники голови Очаківської РДА [PERSON] та підтверджено представником позивача в судовому засіданні (а.с. 26). Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками", яке діяло на час прийняття оскаржуваного рішення, з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері заборонено приймати рішення про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду: для будівництва, реконструкції та капітального ремонту залізничних ліній та автомобільних доріг загального користування; для розміщення кладовищ, та за рішенням Кабінету Міністрів України - для: будівництва та обслуговування об'єктів енергетичної інфраструктури (газо-, нафтопроводів, газових та нафтових терміналів, газових та нафтових свердловин, ліній електропередачі, електростанцій, електропідстанцій, розподільних пунктів, ядерних установок); видобування корисних копалин відповідно до спеціальних дозволів на користування надрами; облаштування державного кордону та будівництва пунктів пропуску через нього; забезпечення відбудови та функціонування монастирів на місцях їх історичного заснування; будівництва, реконструкції та капітального ремонту об'єктів, визначених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; створення та забезпечення функціонування об'єктів природно-заповідного фонду і виробничо-соціальних об'єктів, необхідних для ведення лісового господарства; розміщення інших\~\~об'єктів, вилучення і надання ділянок для яких здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України. Отже, вилучення земель лісогосподарського призначення з передачею їх у власність громадян було заборонено. Таким чином, розпорядження спірною земельною ділянкою не відносилось до повноважень Покровської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, а тому земельну ділянку надано у власність відповідачу [PERSON] з перевищенням власних повноважень та поза волею належного розпорядника Очаківської РДА, без вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ», всупереч існування заборони на вилучення та передачу лісових ділянок у приватну власність громадян. Разом з тим, посилання прокурора про необхідність погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства відповідно до ч. 8 ст.\~118\~Земельного кодексу\~України у порядку, встановленому\~статтею 186-1 цього Кодексу, суд вважає безпідставним, оскільки вказані положення Земельного кодексу України набули чинності після прийняття оскаржуваного рішення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Покровської сільської ради в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд суперечить нормам Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а тому є незаконним та у відповідності до ст.\~21\~Земельного кодексу\~України підлягає скасуванню. У спорах,\~пов'язаних\~із правом\~власності на\~земельні ділянки,\~за правилами\~ст.\~152\~Земельного кодексу\~України недійсними\~можуть визнаватися\~як зазначені\~рішення,\~на підставі\~яких видано\~відповідні державні\~акти,\~так і\~самі акти\~на право\~власності на\~земельні ділянки,\~а тому\~також слід\~визнати недійсним\~виданий відповідачеві\~[PERSON]\~на підставі\~вказаного рішення\~державний акт\~серії ЯЛ\~№ 868544 від 04 серпня 2011 року. Відповідно до ст.\~387\~ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки земельна ділянка вибула з володіння держави поза волею власника, повноваження якого здійснює Очаківська РДА, суд вважає, що вимоги прокурора про витребування земельної ділянки також підлягають задоволенню. Крім цього, у порядку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів - Покровської сільської ради та [PERSON] на користь прокуратури Миколаївської області по 3726 грн. 31 коп. з кожного, в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: approved