Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що у період з 15.11.2008 по 10.06.2013, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в них народилася дочка [PERSON], котра з дати розірвання шлюбу по даний час проживає з позивачкою та фактично перебуває на її утриманні. Відповідач не виконує свої зобов"язання по утриманню дочки, не приймає участі у її спілкуванні та вихованні та не дає згоди на виїзд дочки з України до Чеської Республіки. Крім того, починаючи з серпня 2012 року по даний час відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дочки і, станом на дату звернення до суду, за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 33000 гривень. За період окремого проживання [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харучанням, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. Не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не дає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач свідомо нехтує своїми обов"язками, ухиляючись від виховання дитини, хоч є повнолітньою, здоровою і дієздатною особою, та має всі можливості належним чином виконувати покладені на нього обов"язки по вихованню та утриманню дочки. У зв"язку з наведеним просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO]. Представник позивачки, [PERSON] надіслав суду заяву, якою позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути без його та позивачки участі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з"явився. Ним паодана заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), "дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості". Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] в період з 15 листопада 2008 року по 10 червня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області №305/750/13-ц від 28 травня 2013 року, розірвано. Свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER] стверджено, що відповідач, [PERSON], являється останній батьком. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їйого малолітньої дитини [PERSON] від 5 жовтня 2016 року №03-18/621, від самого народження малолітня дочка сторін знаходиться на повному утриманні матері. Батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, що ставить [PERSON] у важке матеріальне становище. З 2011 року [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків не приймає жодної участі у вихованні дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, не спілкується з дитиною, не цікавиться нею, не створює жодних умов для розвитку дитини та не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання. На сьогоднішній день за [PERSON] значиться заборгованість по сплаті аліментів з 2011 -2015 рр. в сумі 35793,32 гривень. Тому, враховуючи наведене орган опіки та піклування Рахівської райдержадміністрації надав висновок про доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За роз'ясненнями п., п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративної відповідальності), відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав (ст. 170 СКУ). Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них). Якщо вони не в змозі розумно керувати своїми діями та вчинками з причини, що від них не залежать (тяжке психічне захворювання, слабоумство, інвалідність тощо), то, за загальним правилом, їх не можна позбавити батьківських прав. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Судом достеменно встановлено, що відповідач не являється інвалідом, психічно хворою чи слабоумною людиною, натомість є особою молодого віку, працездатною, отже очевидна свідома умисна поведінка останнього щодо ухилення від обов'язку належного виховання дитини, тобто непіклування про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, відсутність інтересу до її виховання, не забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, неспілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, невиявлення інтересу до її внутрішнього світу, що є причиною для позбавлення відповідача батьківських прав, проти чого він не заперечив, подавши до суду заяву відповідного змісту. Питання вирішення розподілу судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved