Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Сутність заявлених до суду вимог: а) вимога про стягнення орендної плати за договором оренди землі (з урахуванням пені) У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 3,494 га, яка розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області. 15 січня 2007 року позивач уклала з відповідачем договір оренди землі, який 09 серпня 2007 року зареєстровано у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 040763104853. За умовами договору орендна плата вноситься орендарем один раз на рік до 1 листопада поточного року у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексів інфляції. Однак, відповідач порушив зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельними ділянками з 2016 року по теперішній час та відповідно не дотримується строків виплати, зазначеними в п.11 Договору оренди землі, який є його істотною умовою. Окрім цього, установлено та підтверджено Апеляційним судом Сумської області по справі № 581/199/17 ті обставини, що жодних розрахунків за користування землею відповідач з 2016 року з позивачем не проводив. За 2016 рік позивачу за договором оренди землі від 15 січня 2007 року нараховано грошові кошти у розмірі 5169 грн. 30 коп. Згідно з відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року № 2328 [PERSON] за договором оренди землі від 15 січня 2007 року відповідачем нараховано за 2017 рік грошові кошти у розмірі 10338,60 грн., але своєчасного розрахунку відповідач також не здійснив. Відповідно до п.14 договору оренди землі від 15 січня 2007 року відповідач зобов'язався у разі невнесення орендної плати в строк сплачувати пеню в розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення. За підрахунками позивача розмір пені за 2017 рік становить 11291 грн. 28 коп. Просила суд стягнути з відповідача сукупно 26799 грн. 18 коп. боргу по орендній платі за 2016-2017 роки з урахування пені за 364 дні. б) вимога про стягнення розміру заподіяної шкоди за самовільно зайняту земельну ділянку В обґрунтування цієї вимоги позивач зазначав, що 01 березня 2018 року рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області по справі № 581/620/17 визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2007 року, в якому орендодавцем зазначена [PERSON], орендарем - СВК «Колядинець». 24 вересня 2018 року Липоводолинським районним судом Сумської області ухвалено рішення по справі № 581/517/18 і під час розгляду справи встановлено, що відповідач у 2018 році (всупереч рішенню Липоводолинського районного суду Сумської області по справі № 581/620/17 від 01 березня 2018 року) продовжував обробляти земельні ділянки позивача. За підрахунками проведеними відповідно до методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу середньорічний дохід, від використання земель за цільовим призначенням позивача розмір заподіяної шкоди відповідачем за самовільно зайняту земельну ділянку у 2018 році складає 4530,49 грн., яку просила суд стягнути з відповідача. Позиція представників позивача та відповідача по даній справі У судовому засіданні 21 листопада 2018 року представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила про те, що у 2016-2017 роках відповідач нараховував оренду плату, проте її не виплачував позивачу протягом вказаного часу, а тому в межах річного строку позовної давності (з 01 листопада 2017 року і по 31 жовтня 2018 року) на несплачену орендну плату за 2017 рік нараховано договірний розмір пені у виді 0,3 % за кожен день прострочення. З приводу самовільного використання земельної ділянки позивача, додала, що договір оренди земельної ділянки площею 3,494 га визнано недійсним в судовому порядку 03 квітня 2018 року, що також визнавав представник відповідача у справі. Розмір шкоди за самовільне зайняття земельної ділянки позивача обраховано за формулою та показниками, які викладені у постанові Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 936 з урахуванням вартості використання 1 га землі, відповідних коефіцієнтів. Уточнила, що всі домовленості щодо збільшення орендної плати у вищевказані роки щодо орендної плати сторони досягалися в усній формі, додаткових угод вони не укладали. У судовому засіданні 05 лютого 2019 року представник позивача [PERSON], підтримавши заявлені позивачем позовні вимоги, додатково суду пояснив про те, що орендна плата відповідачем за 2016-2017 роки лише нараховувалася, проте фактично не виплачувалася СВК «Колядинець» і доказів про їх сплату відповідачем станом на 05 лютого 2019 року суду не надано, як і не надано доказів ухилення позивача він отримання чи відмови від отримання орендної плати за вказаний час. Уточнив, що протягом квітня-травня і по жовтень 2018 року тривало самовільне захоплення відповідачем земельних ділянок, належних позивачу. У судовому засіданні 09 січня 2019 року представник відповідача Маківський В.О. визнав позов в частині обов'язку сплачувати позивачу СВК «Колядинець» в розмірі зазначеному в договорі оренди від 15 січня 2007 року. При цьому, зазначав, що позивачка змінила місце проживання з с. Колядинець і виїхали за його межі, не повідомивши про це відповідача, і не уповноважувала будь-яких інших осіб на отримання орендної плати у спосіб явки її представника до офісу кооперативу, де в касі підприємства, раніше виплачувалась готівкою орендна плата. З приводу нарахування пені зазначив про відсутність з боку відповідача порушень вимог договору оренди щодо виплати орендної плати, син позивача, при явці до офісу кооперативу на пропозицію працівників відмовлявся отримувати нараховану орендну плату, а також уважав, що орендну плату слід обраховувати саме з розміру договірної орендної плати. З приводу самовільного використання земельної ділянки відповідачем з відшкодуванням шкоди позов не визнав та суду додатково пояснив про законність використання земельної ділянки з 04 квітня 2018 року (з дня визнання в судовому порядку договору оренди земельної ділянки недійсним, тоді ще на спірній земельній ділянці лежав сніг) і до червня-серпня 2018 року (до закінчення збору врожаю, на який відповідач має гарантоване законом право), у зазначений період часу не відбувалося самовільного використання земельної ділянки, після його закінчення і станом на день розгляду справи в суді спірна земельна ділянка відповідачем не використовується. Процесуальні дії суду у даній справі Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 02 листопада 2018 року у даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 21 листопада 2018 року о 10 год. 30 хв. 21 листопада 2018 року протокольною ухвалою оголошено перерву до 11 грудня 2018 року для виклику відповідача та його представника. 11 грудня 2018 року розгляд справи не був проведений у зв'язку з відсутністю світла у всьому приміщенні суду та на території сел. Липова Долина, розгляд справи відкладено на 09 січня 2019 року. 09 січня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву у зв'язку із закінченням процесуального часу відведеного для даної справи. 22 січня 2019 року судове засідання не відбулося у зв'язку із технічним збоєм у роботі системи відеоконференцзв'язку. Установлені судом обставини даної справи а) щодо вимоги про стягнення орендної плати за договором оренди землі (з урахуванням пені) [PERSON] на підставі розпорядження голови Липоводолинської районної державної адміністрації від 20 квітня 2004 року №141 передано у власність земельну ділянку загальною площею 3,494 га, яка розташована на території Колядинецької сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка складається з трьох окремих складових, яким визначені окремі кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 9). 15 січня 2007 року між СВК «Колядинець» та [PERSON] укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки, яка розташована на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області, строком на 15 років. Цей договір зареєстровано у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 07 липня 2007 року за № 040763104711 (а.с. 9-10). Згідно з п. 5, 9,10 зазначеного договору орендна плата розраховується в розмірі 1,5 % від нормативної оцінки землі, що становить 475 грн. у рік, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексів інфляції; нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 31709 грн. 57 коп., в тому числі: рілля - 30789,66 грн., сіножаті - 655,55 грн., пасовища - 264,36 грн. При цьому, орендна плата вноситься у такі строки: один раз на рік до 01 листопада поточного року, а до обов'язків орендаря віднесено видавати орендну плату в повному обсязі в установлені договором терміни. При проведенні розрахунку орендної плати із суми, що підлягає до сплати утримується і перераховується до бюджету податок з доходу фізичних осіб. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами. (п.11,31). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені зазначеним договором, справляється пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення (п.14). За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору, а також сторона, яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності, якщо доведе, що порушення сталося не з її вини (п.п.41,42 укладеного правочину). Згідно з п. 13 укладеного між сторонами договору розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, і в інших випадках передбачених законом. Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 01 березня 2018 року визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2007 року, в якому орендодавцем зазначена [PERSON], а орендарем - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Колядинець», об'єктом оренди - земельна ділянка площею 3,349 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Колядинецької сільської ради Сумської області (а.с. 18-19). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 17 серпня 2017 року, яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року залишено без змін, установлено, що [PERSON] в рахунок орендної плати СВК «Колядинець» за 2016 рік нараховано 5169 грн. 30 коп. та утримано 1008 грн. 01 коп. податку з доходів фізичних осіб та військового збору, кошти у розмірі 4161 грн. 29 коп. не виплачено, що сторонами не заперечувалося під час розгляду даної справи (а.с. 15-16). Відповідно до копії відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2016 р. по 31 березня 2018р. № 2328 [PERSON] СВК «Колядинець» за «надання майна в лізинг» нараховано за 2017 рік грошові кошти у розмірі 10338,60 грн., за 2016 рік - нараховано грошові кошти в розмірі 5169 грн. 30 коп. (а.с. 22). У матеріалах справи відсутні докази виплати відповідачем позивачу орендної плати за вищевказані земельні ділянки за 2016-2017 роки. б) щодо вимоги вимога про стягнення розміру заподіяної шкоди за самовільно зайняту земельну ділянку В акті обстеження земельної ділянки від 10 серпня 2018 року та в акті дотримання вимог земельного законодавства, складених державним інспектором ГУ Держгеокадастру у Сумській області Погрібним О.А. за участі керівника відповідача, зафіксовано самовільне зайняття та використання СВК «Колядинець» під посів соняшнику двох земельних ділянок загальною площею 3,1837 га (кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER]) та установлено порушення вимог ч.1 п. б) ст.211 ЗК України. 10 серпня 2018 року державним інспектором-головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Сумській області Погрібним О.А. складено припис про усунення вищевказаних порушень земельного законодавства шляхом звільнення вищевказаних самовільно зайнятих земельних ділянок протягом 30 денного терміну. Постановою державного інспектора-головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Сумській області Погрібним О.А. від 10 серпня 2018 року на голову правління СВК «Колядинець» Сліпченка А.М. за порушення вимог ч.1 п. б) ст.211 ЗК України накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 53-1 КУпАП, у виді штрафу в розмірі триста сорок гривень. Зазначеним рішенням державного інспектора установлено розрахунок матеріальної шкоди, завданої самовільним зайняттям земельних ділянок в обсязі 4128 грн. 13 коп. (детальний розрахунок шкоди обраховано у розрахунку № 180, як додатку до протоколу про адміністративне правопорушення від 10 серпня 2017 року № 576-ДК/0221/П/07/01/-18). Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі а) по вимозі про стягнення орендної плати за договором оренди землі та пені за просточення виконання зобов'язання. Відповідно до частини 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 9 ст.93 ЗК України також встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції Закону України від 19.12.2006 року № 489-16-V з наступними змінами). Відповідно до статтей 14,30 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. Відповідно до частини 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статті 1 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 19.12.2006 року № 489-V) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статті 15 Закону України "Про оренду землі" орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією з істотних умов договору оренди землі. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина 1 ст. 611 ЦК). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. б) по вимозі про відшкодування заподіяної шкоди за самовільно зайняту земельну ділянку За приписами статей 125, 126 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку посвідчується державними актами, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 211 вказаного Кодексу громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, як зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок. Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначені правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, та передбачено, що цей Закон спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля (преамбула Закону). Згідно зі статтею 1 вказаного Закону, у якій міститься визначення термінів, самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до положень ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам. За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Водночас відповідно до ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно зі ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Порядок обчислення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, визначено Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963. Висновки суду по суті заявлених вимог: а) по вимозі про стягнення орендної плати за договором оренди землі з урахуванням пені за просточення виконання зобов'язання Аналіз п.5,9-13,31,36 договору оренди від 15 січня 2007 року (він був чинний протягом 2016-2017 років) свідчить про те, що визначення процентного співвідношення визначеного договором оренди орендної до нормативної грошової оцінки земельної ділянки у 1,5 % складає розмір орендної плати, яка підлягає індексації та видачі (внесенню) орендарем орендодавцю щорічно, а зміна умов цього договору здійснюється у письмовій формі та за взаємною згодою сторін. Положення зазначеного договору не передбачено сплата (внесення, видача) орендної плати тільки на вимогу орендодавця, а невизначення в укладеному договорі способу та умов виплати орендної плати, а також фактична сплата протягом 2007-2015 років орендарем позивачу орендної плати в касі кооперативу не звільняє орендаря від обов'язку своєчасного внесення (сплати) ним щорічної орендної плати, яка за договором повинна виплачується з урахування індексу інфляції. Представники сторін також підтвердили ті обставини, що у встановленому законом порядку відповідні письмові зміни (додаткові угоди) щодо уточнення розміру орендної плати по вищевказаному договору протягом періоду його дії з урахуванням індексації та зміни нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки не вносилися (окремі угоди не укладалися). Також сторонами спору не надано суду належних та допустимих доказів того, що між сторонами досягнута домовленість про зміну умов договорів оренди в частині зміни (збільшення) орендної плати в письмовій формі. З огляду на це, суд уважає, що відповідач належно не виконав умови договору в повному обсязі щодо виплати позивачу орендної плати саме у розмірі 1,5% від грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у наведених вище положеннях правочину, що становить 475,65 грн. на рік, протягом 2016-2017 років (з урахуванням індексів інфляції) та порушив вимоги ст. 21,22 Закону України «Про оренду землі». При цьому, стягнення орендної плати в більшому розмірі не передбачено договором та не узгоджувалось сторонами шляхом укладення додаткових угод до нього. Тому несплачену орендну плату за вищевказаним договором за 2016-2017 роки для забезпечення ефективного національного способу захисту порушеного права [PERSON] слід стягнути з відповідача саме в розмірі 3307 грн. 79 коп. (без відрахування обов'язкових платежів та податків) за нижченаведеними розрахунками: за 2008 рік орендна плата 475 грн. 65 коп. * 122,3 (індекс інфляції за 2007 рік ) = 554,61 грн.; за 2009 рік - 554,61 грн. * 122,3% (індекс інфляції за попередній рік) = 678,29 грн.; за 2010 рік - 678,29 грн. * 112,3% (індекс інфляції за попередній рік) = 761,72 грн.; за 2011 рік - 761,72 грн. * 109,1% (індекс інфляції за попередній рік) = 831,04 грн.; за 2012 рік - 831,04 грн. * 104,6% (індекс інфляції за попередній рік) = 869,26 грн.; за 2013 рік - 869,26 грн. * 99,6% (індекс інфляції за попередній рік) = 865,78 грн.; за 2014рік - 865,78 грн. * 100,5% (індекс інфляції за попередній рік) = 870,11 грн.; за 2015 рік - 870,11 грн. * 124,9% (індекс інфляції за попередній рік) = 1086,77 грн.; за 2016 рік - 1086,77 грн. * 143,3% (індекс інфляції за попередній рік) = 1557,34 грн. за 2017 рік - 1557,34 грн. * 112,4% (індекс інфляції за попередній рік) = 1750,45 грн. При цьому суд ураховує те, що для щорічного обрахунку розміру проіндексованої орендної плати застосовується індекс інфляції споживчих цін, обрахований за попередній рік (як це передбачено ч. 4 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», та за аналогією закону абз.17 п.10 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 р. № 786). Отже, сукупний розмір несплаченої позивачу орендної плати відповідачем за 2016-2017 роки складає 3307 грн. 79 коп. без відрахування нарахованих обов'язкових платежів (податків та зборів), проте з урахуванням індексів інфляції. З приводу нарахування та стягнення пені з відповідача, суд ураховує, що відповідно до п. 14 укладеного між сторонами договору у разі невнесення орендної палити в строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення. При цьому, суд уважає, що представником відповідача та СВК «Колядинець» окремо не надано суду доказів вжиття ним заходів як по внесенню (виплати) орендної плати за 2017 рік за договором оренди від 15 січня 2007 року за місцем проживання орендодавця, так і не доведено фактів відсутності позивача у місці виконання зобов'язання, в тому числі, за місцем проживання останнього, обставин неможливості внесення кооперативом орендної плати на депозит нотаріуса чи перерахування поштовим переказом коштів у виді орендної плати. Також не підтверджено належними та допустимими засобами доказування фактів відмови або ухилення позивача від прийняття зазначеного платежу у строки та на умовах, що встановлені вищевказаним договором оренди. Таким чином, слід уважати, що відповідач внаслідок грубої необережності не вжив відповідних заходів по належному виконанню умов вищевказаного договору оренди землі в частині повної та своєчасної виплати орендної плати позивачу за 2017 рік (лише провів нарахування без фактичної виплати орендної плати). З урахуванням установленої судом несплати відповідачем позивачу орендної плати за 2017 рік та установленої судом вини в невиплаті орендної плати за 2017 рік, суд уважає вимогу про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату орендної плати за вказаний період обґрунтованою частково, і відповідно розрахунок пені є наступним: 1750 грн. 45 коп. (сума заборгованості по орендній платі за 2017 рік) х 0,3% (пеня) х 364 дні прострочки (з 02 листопада 2017 року по 31 жовтня 2018 року включно) і дорівнює 1911 грн. 49 коп. На думку суду, стягнення в судовому порядку з відповідача на користь позивача розміру орендної плати є ефективним національним засобом юридичного захисту права орендодавця, а орендна плата є складовою поняття «майно», захист якого також практично гарантується нормами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (такий висновок суду випливає також із п.57 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії»). Також аналіз справи свідчить про те, що невиплатою орендної плати протягом більш ніж двох років позивачу відповідач поклав на [PERSON] надмірний тягар, без дотримання засад справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача втрутився у право позивача на вільне володіння орендною платою в якості майна, яке має економічну цінність. б) по вимозі про відшкодування заподіяної шкоди за самовільно зайняту земельну ділянку З матеріалів справи вбачається, що відповідачем земельна ділянка, належна позивачу, тимчасово, у період з квітня 2018 року і станом на серпень 2018 року, самовільно зайнята без належних правових підстав, що підтверджується сукупністю матеріалів перевірки дотримання СВК «Колядинець» земельного законодавства, матеріалами притягнення керівника відповідача до адміністративної відповідальності за самовільне захоплення земельних ділянок позивача, і фактично вбачається з пояснень представників сторін по справі. Для визначення розміру збитків, завданих позивачу підлягає застосуванню Методика визначення розміру шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963 (далі-Методика). Згідно з пунктом 1 Методика спрямована на визначення розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним та фізичним особам, на всіх категоріях земель внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу. Пунктом 4 Методики визначений розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, для всіх категорій земель (крім земель житлової та громадської забудови) за формулою: Шс = Пс x Нп x Кф x Кі , де Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, визначається відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою КМУ від 12травня 2000 р. № 783 та ст. 289 Податкового кодексу України, (індексується з 2007 року щорічно), та за 2017 рік становить - 1,8792. Згідно з Додатком 1 до Методики в якому визначений середньорічний дохід від використання земель за цільовим призначенням (землі сільськогосподарського призначення) по Сумській області становить 690 грн. з гектару. При цьому, розмір зазначеної шкоди обраховується без урахування фактичного часу самовільного заняття земельної ділянки, для обрахунку фактично є достатнім установлення відповідним органом самого факту бездоговірного використання земельної ділянки відповідною особою. З урахуванням розміру самовільнозахопленої земельної ділянки - 3,1837 га, якою без правових підстав користувався відповідач у 2018 році, розмір шкоди, заподіяної позивачу буде становити 4130,73 грн., виходячи з розрахунку 3,1857 х 690 х1* 1,8792= 4130 грн. 73 коп. На думку суду, стягнення в судовому порядку з відповідача на користь позивача шкоди, завданої самовільним захопленням земельної ділянки, також є ефективним національним засобом юридичного захисту права орендодавця, а зазначена вище шкода є складовою поняття «майно», захист якого практично гарантується нормами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (такий висновок суду випливає також із п.34,44 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1995 року у справі «Прессос Компанія Навєра С.А. та інші проти Бельгії»). Спростування доводів позивача та заперечень відповідача Довід позивача про те, що з відповідача підлягає стягненню борг по орендній платі за спірні земельні ділянки за 2016-2017 роки у розмірі, що нараховані відповідачем і обліковуються у базі даних Міністертва доходів і зборів України, не заслуговують на увагу, оскільки розмір орендної плати слід обраховувати виключно з норм діючого на той час договору оренди земельної ділянки від 15 січня 2007 року та з огляду на не укладення сторонами додаткових угод про збільшення розміру орендної плати протягом 2007-2018 років. Довід позивача про те, що кількість днів невиплати орендної плати за 2017 рік тривала 364 дні, не ґрунтується на фактичних обставинах справи і пов'язується з неправильним обрахунком [PERSON] початку перебігу річного строку позовної давності про стягнення пені (до 01 листопада кожного року (включаючи дату 01 листопада) відповідач повинен сплачувати орендну плату, з наступного дня, тобто з 02 листопада 2017 року, настало прострочення виплати орендної плати за 2017 рік відповідачем та з 31 жовтня 2018 року та по 02 листопада 2017 року слід проводити стягнення пені в судовому порядку в межах річного строку позовної давності в частині пені). Довід позивача про те, що відповідач самовільно захопив земельну ділянку площею 3,494 га і саме з цієї площі необхідно обраховувати розмір завданої шкоди також, на думку суду, також не узгоджується із встановленими обставинами справи, а обставина самовільного зайняття більшої частини земельної ділянки площею 9,18 га позивача відповідачем підтверджується матеріалами, складеними співробітником ГУ Держгеокадастру в Сумській області. Доводи відповідача про відсутність вини, як підстави для стягнення пені з відповідача за порушення умов договору оренди земельної ділянки, та про відсутність ознак самовільного захоплення земельної ділянки, не є переконливими та спростовуються дослідженими судом вищенаведеними доказами. Розподіл судових витрат по справі Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1, 2 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов'язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов'язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Разом із цим, ч.3 ст.141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справ, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до наданої позивачем квитанції про сплату судового збору позивачем при подачі позову до суду сплачено 704 грн. 80 коп. (квитанція від 31 жовтня 2018 року). 20 листопада 2018 року і 28 січня 2019 року позивач, користуючись послугами ПАТ «Укрпошта», на адресу відповідача направляв позовну заяву з додатками, відповідь на відзив та окремо додатково здобуті докази доводилися відповідачу до відома і витрати на поштові відправлення, які пов'язуються із підготовкою та розглядом справи, сукупно склали 146,60 грн., і відповідно підлягають відшкодуванню з відповідача. Щодо відшкодування 10,00 грн. комісії банку, 51,60 грн. поштових витрат та 180 грн. витрат на проїзд з м. Харків до сел. Липова Долина, суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на те, що позивачем не надано доказів в підтвердження понесення таких витрат стороною позивача, що позбавляє суд процесуальної можливості вирішити питання про відшкодування цих витрат.

Outcome: partial