Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Камянського райсуду із позовом до ДСП «Агрокомплекс» с. Березняки Смілянського району Черкаської обл., треті особи без самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Камянському районі Черкаської обл., відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянського РУЮ Черкаської обл. про визнання договору оренди землі припиненим, посилаючись на те, щовона є власником земельної ділянки з кадастровим № 7121885000:03:000:0529 (держакт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 157051 від 28.10.2004) розміром 2,60 га., яка розташована в адмінмежах Райгородської сільської ради Камянського району Черкаської області. У 2010 р. між нею та ДСП «Агрокомплекс» с. Березняки Смілянського району було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Вона передала відповідачу вказану земельну ділянку у строкове платне використання, а ДСП «Агрокомплекс» прийняв вказану земельну ділянку в стані, придатному для її цільового використання, про що в день підписання договору було укладено акт прийому-передачі земельної ділянки. Відповідач, після укладення (підписання) трьох примірників договору оренди та акту, забрав усі примірники з метою проведення їх державної реєстрації, після чого й досі примірники договору з усіма невідємними частинами до нього та акту не повернув. В установленому законом порядку, до закінчення дії договору, вона направила листа відповідачу, в якому зазначила, що не бажає в подальшому продовжувати дію вищевказаного договору оренди, так як умови використання її земельної ділянки є неприйнятними та вважає ДСП «Агрокомплекс» недобросовісним користувачем. Проте відповідач по закінченню строку дії договору оренди продовжує користуватись земельною ділянкою та відмовляється в добровільному порядку повернути її, так як здійснив державну реєстрацію вищевказаного договору оренди земельної ділянки не в 2010, а в 2013 році, а тому має намір використовувати земельну ділянку протягом 5 років з часу державної реєстрації договору оренди землі, тобто до 2018 року. 25.12.2015 представник позивачки [PERSON] подала до суду клопотання про уточнення позовних вимог. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. 22.03.2016 подала до суду дві письмові заяви, в яких просила розглянути справу без її участі, у звязку із труднощами, повязаними із прибуттям до суду та зазначила, що надала довіреність на представництво її інтересів в судах [PERSON] та [PERSON], яким відомі всі обставини по справі. Додатково повідомила, що не бажає продовжувати строк дії договору оренди землі № 167 від 16.09.2010, переукладати його у будь-який спосіб, про що було повідомлено відповідача листом повідомленням. Крім цього, ДСП «Агрокомплекс» проводив виплату орендної плати в натуральній формі без складання відповідних актів, що передбачено п. 12 Договору та за цінами, які не відповідали домовленостям, що передбачені п. 9 Договору; виплата орендної плати проводилась із порушенням п. 11 Договору, щодо термінів та з порушенням виплат ПДФО у встановлені податковим законодавством строки; обчислення орендної плати проводилось без врахування індексів інфляції, що суперечить п. 10 Договору; орендар не забезпечив своєчасне складання проекту землеустрою, яким передбачено ротацію культур відповідно до п. 8 Договору; орендарем відповідно до п. 19 Договору не проведено державної реєстрації Договору оренди землі у місячний термін у встановленому порядку, що потягло за собою спірні правовідносини і порушення її права, як власника. В судовому засіданні 25.12.2015 надала пояснення суду, підтримала свої позовні вимоги. Зазначила, що в серпні 2015 р. відповідач через представника надав їй підписати якісь документи, що вона і зробила, як потім дізналась додаткову угоду. Будучи незгодною з умовами додаткової угоди, звернулась із заявою до ДСП «Агрокомплекс», про повернення земельної ділянки, де їй пояснили, що дана угода юридичної сили не має. Представники позивачки [PERSON] та [PERSON] також підтримали уточнені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, подали до суду додаткові письмові пояснення, зазначивши, що на момент чинності договору оренди землі № 167 від 16.09.2010 відповідач не провів державної реєстрації змін на підставі додаткової угоди, на яку він посилається, як на підставу продовження дії Договору. Додаткова угода була подана до реєстраційного органу після припинення дії договору оренди, до якого вона відноситься і т. ін. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. 14.01.2016 від нього до суду надійшли письмові правові позиції з проханням відмовити у позові [PERSON] 14.12.2015 представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову. 15.02.2016 до суду надійшла письмова правова позиція директора ДСП «Агрокомплекс» [PERSON] з проханням відмовити у позові [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянського РУЮ Черкаської обл. в судове засідання не зявився. Повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. 01.03.2016 від начальника Камянського РУЮ надійшов лист про розгляд справи без участі представника управління. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Камянському районі Черкаської обл. в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.14.03.2016 від начальника відділу Дергеокадастру у Камянському районі надійшов лист про розгляд справи без присутності представника, у прийнятті рішення по даній справі повністю покладаються на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має в приватній власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,60 га., кадастровий № 7121885000:03:000:0529, що розташована в адмінмежах Райгородської сільської ради Камянського району Черкаської області. Дана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 157051 від 28.10.2004, виданим Камянською РДА. Відповідно до договору оренди землі від 16.09.2010 № 167, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ДСП «Агрокомплекс» (орендарем) позивачка передала у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку с/г призначення площею 2,60 га., терміном на 5 років. Згідно п. 19 вказаного Договору (інші умови передачі земельної ділянки в оренду) орендар (власник) повинен за власний рахунок виготовити невідємні частини договору: план земельної ділянки, кадастровий план, акт визначення меж земельної ділянки в натурі, акт приймання передачі земельної ділянки, нотаріально посвідчений договір оренди (за бажанням сторін), у місячний термін провести державну реєстрацію договорів оренди в Камянському відділі регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». 16.09.2010 між [PERSON] та ДСП «Агрокомплекс» був підписаний акт прийому передачі зазначеної земельної ділянки (а. с. 98). 19.11.2013 здійснено державну реєстрацію іншого речового права по вказаному вище Договору, що підтверджується витягом про державну реєстрацію від 04.12.2013 РС Камянського РУЮ (а. с. 204). 11 серпня 2015 р., тобто в період часу з дня укладення договору оренди земельної ділянки до закінчення його дії, [PERSON] звернулась до директора ДСП «Агрокомплекс» [PERSON] із повідомленням про наміри припинити оренду належної їй земельної ділянки, так як вважала, що термін договору закінчується 18.09.2015 та просила повернути вищевказану земельну ділянку впродовж 10 днів у встановленому порядку. Дана обставина підтверджується рекомендованим листом від 15.08.2015 (а. с. 26-27). Однак, відповідач земельну ділянку не повернув, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній до 01.01.2013 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди земельної ділянки вважається укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». До 01 січня 2013 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, спеціальний Закон України "Про оренду землі" у статтях 18 та 20 передбачав обовязковість проведення державної реєстрації договору оренди землі й саме момент такої реєстрації визначався моментом набуття договором юридичної чинності. З 01 січня 2013 року набрали чинності внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо обовязковості державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» статті 18 та 20 про обовязковість державної реєстрації договорів оренди землі взагалі виключені. На час укладання Договору та його державної реєстрації положення ст.. 17 Закону України «Про оренду землі» була викладено у такому змісті, згідно якого передача обєкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди земної, за актом приймання-передачі. Також, на час укладання Договору та його державної реєстрації строк дії договору оренди земельних ділянок сільського господарських угідь у відповідності до ст.19 Закону України «Про оренду землі» визначався з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою. На час державної реєстрації іншого речового права по вказаному вище Договору від 16.09.2010 дані норми про обовязковість проведення державної реєстрації втратили чинність, а сама державна реєстрація була проведена по спливу значного строку після підписання Договору сторонами. За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України. У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. За загальним правилом і з урахуванням ст. 641 та 642 ЦК України моментом, з якого договір вважається укладеним, є момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, тобто повного і безумовного прийняття однією стороною пропозиції другої сторони укласти договір на визначених і добровільно погоджених ними умовах. У ст. ст.206-210, 639, 640 ЦК України, зокрема у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, передбачені певні винятки з такого загального правила й зазначено, що моментом укладення договору може бути також надання йому письмової форми, передання майна чи вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору, його державна реєстрація. За таких обставин, укладення договору є певним процесом (від направлення оферти до моменту надання договору юридичної сили), а не моментальною, одноактною дією, та фактично складається з кількох стадій, що слідують послідовно одна за одною, а саме: подання однією стороною пропозиції щодо укладення договору, прийняття погодженої пропозиції другою стороною, надання договору необхідної форми (з урахуванням законодавчих вимог), а за необхідності нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору. Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, установлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. На час проведення державної реєстрації вищевказаного Договору від 16.09.2010 не діяло законодавче положення щодо обовязкової державної реєстрації договору оренди землі, а також положення, що така реєстрація визначається моментом набуття Договором юридичної чинності. Суд приймає до уваги, що на час укладання Договору від 16.09.2010 діяло законодавство, яке встановлювало, що договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації. З положень ст. 210 ЦК України випливає, що незареєстрований договір, хоча й узгоджений учасниками правочину та підписаний ними, не є укладеним незалежно від причин, що призвели до відсутності його державної реєстрації, але договір, який пройшов державну реєстрацію, хоча й за сплином певного строку після його підписання, є таким, що укладений, проте має юридичну чинність виключно з моменту реєстрації. В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» вказано, що судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 8 Договору від 16.09.2010 № 167, його укладено на 5 років (в тому числі для оренди земельної ділянки [PERSON] з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою), а згідно п. 45 Договору, він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Державну реєстрацію договору здійснює орендар. Ухвалою Камянського райсуду від 24.11.2015 від ДСП «Агрокомплекс» витребувано належним чином затверджений проект землеустрою на підставі якого повинна була проводиться ротація культур на спірній земельній ділянці. Відповідач не надав даного доказу по справі. Відповідно до заяви директора ДСП «Агрокомплекс» [PERSON] від 02.02.2016 доведено суд до відома, що на даний час у ДСП «Агрокомплекс» відсутній затверджений належним чином проект землеустрою. Суд вважає, що відповідно до ст. 60 ЦПК України ДСП «Агрокомплекс» не довів тієї обставини, що строк дії Договору від 16.09.2010 № 167 міг змінюватись в залежності від наявного проекту землеустрою. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконати обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. [PERSON] та ДСП «Агрокомплекс» при укладенні спірного Договору від 16.09.2010 № 167, дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, підписавши його, що і є моментом укладення договору. Таким чином, суд вважає, що хоча Договір № 167 між сторонами може вважатись укладеним та має юридичну чинність з моменту реєстрації (з 19.11.2013 ), але моментом його укладення являється 16.09.2010 року, і державна реєстрація Договору не змінює цього факту. Державна реєстрація даного Договору має значення для визначення моменту набрання Договором юридичної сили, тобто моменту часу з якого слід вважати, що сторони набули цивільних прав та обовязків, на досягнення яких було спрямоване їхнє волевиявлення. Ці висновки суду ґрунтуються на положеннях правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.02.2014 року по справі № 6-162цс13, постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі припинення закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена підстава поновлення договору оренди, а саме у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором; немає письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Такі висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 25.02.2015 року по справі № 6-219цс14, від 25.02.2015 року по справі № 6-10цс15, від 18.03.2015 року по справі № 6-3цс15, від 18.03.2015 року по справі № 6-4цс15, від 15.04.2015 року по справі № 6-55цс15, від 10.06.2015 року по справі № 6-70цс15. 02.02.2016 від ДСП «Агрокомплекс» на виконання ухвали Камянського райсуду від 24.11.2015 надійшов пакет документів, в т. ч. додаткова угода від 02.03.2015 до договору оренди землі від 16.09.2010 № 167 про продовження дії Договору до 19.11.2018 року (а. с. 205), посилаючись на наявність якої відповідач також обґрунтував письмово свої заперечення щодо вимог про визнання спірного договору припиненим. Суд не приймає як доказ вказану Додаткову угоду від 02.03.2015. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо в належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов саме сторонами договору. З досліджених в судовому засіданні примірників Додаткових угод від 02.03.2015 (а. с. 77, 205) вбачається, що у рядку «підпис» зазначено підпис та прізвище «Стрижак», в іншому примірнику стоїть лише підпис. Суд виходить з того, що документ може називатися Додатковою угодою і навіть бути оформлений із додержанням вимог щодо форми та змісту договору цього виду чи звичаїв обороту, але якщо сторони не виконають окремі приписи закону і не наступить момент вчинення правочину, то такий документ не мав, не має і не матиме юридичної сили й жодна з умов, хоч і зазначених у такому документі як зобовязання, не має обовязкової сили для осіб, указаних у документі сторонами договору. В судовому засіданні, будучи допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що в серпні 2015 р. відповідач через представника надав їй підписати якісь документи, що вона і зробила, як потім дізналась додаткову угоду. Будучи незгодною з умовами додаткової угоди, звернулась із заявою 11.08.2015 до ДСП «Агрокомплекс», про повернення земельної ділянки, де їй пояснили, що дана угода юридичної сили не має. Суд вважає, що у цьому разі Додаткова угода не є укладеною і не породжує правових наслідків, на досягнення яких вона була спрямована. Вона не відбулася як юридичний факт і фактично не існує. У відповідності до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. У відповідності до п. 21 Договору після припинення дії договору орендар у десятиденний термі за актом прийому-передачі повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду. Суд погоджується в такому разі з обраним [PERSON] способом захисту свого порушеного права у вигляді вимоги про повернення майна, так як фактично спірна земельна ділянка залишилась у збереженні Відповідача після припинення дії Договору від 16.09.2010 року, і відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України та ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України підлягає поверненню [PERSON] як майно, що зберігалось у іншої особи без достатньої правової підстави. Доказів зворотного суду не надано. Крім цього, суд не приймає як доказ наявності автоматичної пролонгації Договору до 2020 р. лист-повідомлення ДСП «Агрокомплекс» за підписом директора [PERSON] щодо наміру продовження дії Договору до 16.09.2020, копію поштового повідомлення (рік не вказаний) відповідача та проекту Додаткової угоди № 1 без дати, з підписом директора [PERSON] та без підпису [PERSON], так як автоматична пролонгація договорів передбачена ст. 764 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом і спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, яким є Закон України "Про оренду землі". Чинним законодавством не передбачено автоматичного поновлення договору оренди земельної ділянки, а лише визначено в якому руслі договір підлягає поновленню - при відсутності заперечень у сторін все одно в місячний термін має бути укладена додаткова угода, а відмова, а також наявне зволікання в її укладенні може бути оскаржено в суді. Оскільки відповідачем не надано як доказ підписану сторонами Додаткову угоду про продовження дії Договору від 16.09.2010 до 2020 р., і 11.08.2015 [PERSON] письмово заперечила проти продовження дії договору, суд вважає що Договір не може вважатись продовженим до 2020 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ДСП «Агрокомплекс» на користь [PERSON] слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 15, 16, 206 210, 631, 638 642, 654, 792, 1212 ЦК України, ст. 93 ЗК України, ст.ст. 1, 18, 20, 31 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 55, 58, 124 Конституції України,

Outcome: approved