Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" 27.05.2014р. звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей про виселення, посилаючись на те, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], 17.07.2008р. уклали кредитний договір №VОZ0GА0000000026. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 69868,72 доларів США строком до 17.07.2018р., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 17.07.2008 р. уклали договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51.60кв.м, житлового площею 34.20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору дарування. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки . 11.10.2011 року Луцьким міськрайонним судом винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 51.60кв.м, житловою площею 34.20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» . Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогуіпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток. Суд зі згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № VОZ0GА0000000026 від 17.07.2008р. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 69868,72 доларів США строком до 17.07.2018р., а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 17.07.2008 р. уклали договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51.60кв.м, житлового площею 34.20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору дарування. Судом встановлено, що свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, проте [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконав. За змістом ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 11 жовтня 2011 року позов акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Департаменту молодіжної політики і спорту Луцької міської ради про звернення стягнення було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № VОZ0GА0000000026 від 17.07.2008р. в розмірі 106968,51 доларів США : звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51,60 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки б/н від 17.07.2008р.) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Разом з тим, згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно,- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як встановлено судом, [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення виконання якого ним було передано в іпотеку квартиру по [ADDRESS], загальною площею 51,60 кв.м. і це нерухоме майно використовується як місце постійного проживання відповідача. Будь-яких доказів того, що у [PERSON] у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно матеріали справи не містять. Отже, правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з спірного житлового будинку, є похідним від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на день розгляду справи судом діє мораторій на стягнення нерухомого житлового майна, тому суд прийшов до висновку про відмову у виселенні відповідачів з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Доводи представника позивача про неможливість застосування до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не заслуговують на увагу, та спростовуються вищенаведеним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей, про виселення слід відмовити.

Outcome: dismissed