Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

10.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на її користь грошових коштів від продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що на момент звернення до суду позивачу не було відома про вартість майна , яке було реалізовано без її участі , 22.07.2014 року було надано уточнення до позовної заяви. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що 03.09.1993 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], за участю директора ТОВ "Ікар" [PERSON] було укладено договір. На підставі вказаного договору укладеного між сторонами на відповідача було оформлено право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Так, вказана квартина на підставі розпорядження органу приватизації від 21 червня 1993 року № 4 належала [PERSON] та відповідно до технічного паспорту від 17 серпня 1993 року складалася з однокімнатної квартири загальною площею 31.8 м2, з яких житлова - 16.4 м2. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 вересня 1993 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] перейшло до відповідача, а на підставі пункту 2 та 3 договору від 03.09.1993 року [PERSON] передав вказану квартиру по договору реконструкції під магазин СП " Европа-Юг-Інвест", а останній в свою чергу зобов'язався зробити реконструкцію вказаної квартири під магазин з переведенням її з житлового фонду в нежитловий. Відповідно до п. 7 зазначеного вище договору позивачка та відповідач домовилися, що у випадку продажу квартири - магазина за адресою: [ADDRESS], отримані від продажу кошти мають бути поділені між позивачкою та відповідачем в пропорції 50/50. Однак позивачці нещодавно стало відомо, що відповідачем [PERSON] без її опередження та домовленостей було відчужено вказане нерухоме майно шляхом продажу. Так відповідачем було продано нерухоме майно, за адресою: [ADDRESS], а 1/2 частину грошей, яка за договором належить позивачці залишив у собі. На прохання позивачки повернути вказані грошові кошти з продажу нерухомого майно - відповідач відмовив, що і змусило позивачку звернутися з вищевказаним позовом до суду. Представник позивача у судове засідання з'явився, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання з'явилася, у задоволені уточненого позову просила відмовити, посилаючись на те, що гроші, за які була придбана квартира належали батькові відповідача, а не були сплачені, як це вказно в договорі від 03.09.1993 року ТОВ "Ікар". Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 03.09.1993 року між [PERSON] та [PERSON], за участю директора ТОВ "Ікар" [PERSON] було укладено договір. На підставі вказаного договору укладеного між сторонами на відповідача було оформлено право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Так, вказана квартина на підставі розпорядження органу приватизації від 21 червня 1993 року № 4 належала [PERSON] та відповідно до технічного паспорту від 17 серпня 1993 року складалася з однокімнатної квартири загальною площею 31.8 м2, з яких житлова - 16.4 м2. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 вересня 1993 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] перейшло до відповідача, а на підставі пункту 2 та 3 договору від 03.09.1993 року [PERSON] передав вказану квартиру по договору реконструкції під магазин СП " Европа-Юг-Інвест", а останній в свою чергу зобов'язався зробити реконструкцію вказаної квартири під магазин з переведенням її з житлового фонду в нежитловий. Відповідно до п. 7 зазначеного вище договору позивачка та відповідач домовилися, що у випадку продажу квартири - магазина за адресою: [ADDRESS], отримані від продажу кошти мають бути поділені між позивачкою та відповідачем в пропорції 50/50. Відповідно до ст. 41 ЦК України (в редакції від 1963 року, яка діяла на час укладанння договору) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Відповідно до ст. 161 ЦК України (в редакції від 1963 року, яка діяла на час укладанння договору) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Посилання представника відповідача на те, що гроші, за які була здійснена купівля спірного майна належали батькові відповідача, а не були сплачені, як це вказно в договорі від 03.09.1993 року ТОВ "Ікар", судом оцінюються критично, оскільки жодних доказів судові не надано. Крім того, враховуючи час укладання договору та ту обставину, що відповідач не звертався з позовами до відповідачки (представником відповідача також не надано доказів) про оскарження вищевказаного договору, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved