Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

19.11.2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку № 62 по вул. 295 Стрілецької Дивізії в м. Миколаєві, зареєстрованого на ім'я [PERSON] Позовні вимоги обгрунтовано тим, що спірний житловий будинок придбано у 1997 році під час шлюбу із [PERSON] та за сумісні із відповідачем кошти. За час шлюбу будинок подружжям переобладнано, але після розірвання шлюбу, яке відбулося 06.11.2010 року [PERSON] самовільні забудови зареєструвала на своє ім'я та не визнає за ним право власності на 1/2 частину нерухомості, яка, на думку позивача, належить йому на праві спільної сумісної власності у відповідності до вимог ст. ст. 60, 63, 69-71 Сімейного Кодексу України. Не погоджуючись із позовом [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві, відповідач [PERSON] 20 червня 2013 року звернулася із зустрічним позовом про визнання спірної нерухомості її особистою власністю та стягнення із [PERSON] грошової компенсації у розмірі 46787 гривень за 1/2 частину вартості придбаного у шлюбі автомобілю моделі АUDI 100, 1994 року випуску. Зустрічний позов обгрунтовано тим, що в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] подружжям у 1997 році за 18829 гривень куплено спірний житловий будинок, який побудовано у 1975 році, мав значний відсоток зносу, тому потребував капітального ремонту та фактичної побудови нового будинку. Також за спільні кошти подружжя 21.05.2005 року за 11800 долларів США придбано автомобіль АUDI 100, який [PERSON] зареєстрував на своє ім'я. 06 листопада 2010 року шлюб із [PERSON] розірвано та 19 листопада 2010 року між колишнім подружжям укладено договір про розподіл спільного майна, за яким житловий будинок залишається в її власності, а автомобіль - у власності [PERSON] [PERSON] розірвання шлюбу [PERSON] особисто та за свій рахунок побудувала новий будинок. За рішенням № 802 виконкому Миколаївської міської ради від 22 липня 2011 року та за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08 серпня 2011 року [PERSON] стала власником нового будинку вартістю 468685 гривень. Всі витрати по проведенню будівельних робіт та оформленню відповідних документів на будинок здійснювалися лише нею, тому [PERSON] просить визнати спірну нерухомість її особистою власністю. Оскільки спільний автомобіль АUDI 100, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], залишився у користуванні [PERSON], просить також стягнути з нього на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості цього майна у розмірі 46787 гривень. Ухвалою суду первісний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позов підримали та просили його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Доповнили, що право спільної сумісної власності на спірну нерухомість підтверджується також представленими суду фотознімками, показами свідків та висновком судової будівельно-технічної експертизи, яку проведено на підставі усних та письмових пояснень [PERSON], а також наданої суду схеми приміщень та комунікацій у житловому будинку. Зустрічні позовні вимоги ними не визнаються, оскільки [PERSON] оформила у свою власність будинок, який капітально відремонтовано за часів шлюбу та за сумісні кошти із [PERSON] Крім того, автомобіль АUDI 100 продано за їх згодою в період шлюбу, а вказаний [PERSON] договір про поділ майна подружжя від 19.11.2010 року, за яким житловий будинок передано у власність [PERSON], а автомобіль - у власність [PERSON], є недійсним. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] та задовольнити зустрічний позов. Зазначали, що фактично новий житловий будинок побудовано та оформлено у свою власність [PERSON] в 2011 році після розірвання шлюбу та за її власні кошти. Будівництво виконувала найнята нею бригада будівельників із Закарпаття. Крім того, спільний автотранспортний засіб продано [PERSON] без її згоди. Кошти від продажу автомобілю вона не отримувала, тому претендує на грошову компенсацію вартості 1/2 частини цього майна. Договір про поділ майна подружжя від 19.11.2010 року укладався та підписувався [PERSON] добровільно, а надані ним докази щодо його участі в будівництві спірної нерухомості є неналежними. Дослідивши матеріали справи, давши належну оцінку доказам, поясненням сторін та показам свідків, суд вважає позовні вимоги [PERSON], зустрічний позов [PERSON] необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, посилаючись на те, що житловий будинок по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві придбано і вподальшому капітально відремонтовано в період шлюбу та за сумісні кошти із [PERSON], позивач [PERSON] на підставі ст. ст. 60, 63, 69-71 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 355-357 ЦК України просить визнати за ним право на 1/2 частину спільної сумісної власності, якою є спірний житловий будинок. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України "суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі". Таким чином, виходячи із встановлених правил диспозитивності цивільного судочинства, судом вирішується спір щодо належності житлового будинку до об'єктів спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та права власності [PERSON] на 1/2 частину нерухомості. Крім того, судом розглядається зустрічний позов [PERSON] щодо визнання житлового будинку її особистою власністю та стягнення грошової компенсації 1/2 частини вартості спільного із [PERSON] автомобілю АUDI 100. Всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони у справі не довели тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. В процесі розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.03.1987 року по 06.11.2010 року, в період шлюбу за спільні кошти 30 липня 1997 року придбали та зареєстрували на ім'я [PERSON] одноповерховий житловий будинок по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві на земельній ділянці площею 714 кв.м., який складається із глиняного житлового будинку "А", побудованого у 1975 році, із 25% зносом, житловою площею 56 кв.м., кам'яного сараю "Б", дерев'яної літньої кухні "В", цегляної вбиральні "Л", кам'яних гаражу "Г" та сараю "З", загорожень №№ 5-8 та споруд № 2,3,11 загальною вартістю 18829 гривень (а.с. 6, 49-50, 52). Крім того, 21.05.2005 року подружжям [PERSON] придбано легковий автомобіль АUDI 100, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 51). Наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджено, що шлюб між подружжям [PERSON] розірвано 06 листопада 2010 року Корабельним відділом РАГС Миколаївського управління юстиції, актовий запис № 263 (а.с. 52). Із позовної заяви [PERSON] та його пояснень у судовому засіданні вбачається, що після розірвання шлюбу позивач виїхав на постійне проживання до Російської Федерації (а.с. 3-4). Посилання [PERSON] на його безпосередню участь у капітальному ремонті спірної нерухомості за часів шлюбу із [PERSON] спростовується належними доказами. Так, представлені [PERSON] та досліджені судом накладні, товарні чеки та акти підтверджують, що після розірвання шлюбу, а саме з грудня 2010 року по березень 2011 року відповідач [PERSON] придбала будівельні матеріали, вікна, двері, побутові прилади, сантехнику та інше майно, використане для будівництва та обладнання спірної нерухомості, на загальну суму, перевищуючу 240 000 гривень (а.с. 133-159, 168-171). За розпорядженням голови адміністрації Корабельного району м. Миколаєва від 15.06.2011 року № 290 р на підставі заяви [PERSON] від 20.05.2011 року визнано готовим до експлуатації нелажний [PERSON] та розташований по вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві житловий будинок літ. А-2 за рахунок проведення у житловому будинку капітального ремонту на 1-му поверсі (загальна площа 76.10 кв.м., житлова - 66,50 кв.м.), житлової надбудови 2-го поверху (площа забудови 132,0 кв.м. , загальна площа 76,10 кв.м., житлова площа 64,80 кв.м.); нежитлової прибудови літ. "А-1" (площа забудови 41.40 кв.м., загальна площа 30 кв.м.); загальна площа будинку становить 211,80 кв.м.; житлова - 131,30 кв.м. (а.с. 111-112). На підставі технічного висновку стану конструкцій житлового будинку по вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві (а.с. 125-132) та висновку КП "Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації" від 13.07.2011 року щодо можливості оформлення права власності на будинок за [PERSON] (а.с. 55) рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 802 від 22 липня 2011 року оформлено "право власності на житловий будинок літ. А-2 загальною площею 211,80 кв.м., житловою площею 131,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 за громадянкою [PERSON] Георгієвною." (а.с. 56-57). У відповідності із вказаним рішенням виконкому міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на цей житловий будинок від 08.08.2011 року (а.с. 62), яке зареєстровано 16.08.2011 року у ММБТІ (а.с. 63). Аналіз досліджених доказів дозволяє суду зробити висновок, що після розірвання шлюбу із позивачем [PERSON] самостійно та за власний рахунок побудувала фактично новий двоповерховий житловий будинок, який за своїми технічними характеристиками та значними витратами на будівництво кардинально відрізняється від попереднього одноповерхового глиняного будинку, придбаного за часів шлюбу з [PERSON] За ч. 2 ст. 331 ЦК України "право власності на новостворене майно (житлові будинки, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийнтяття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації" Таким чином, право власності на спірну нерухомість [PERSON] набула з моменту державної реєстрації свого права, тобто 16.08.2011 року (а.с. 63). Позивач [PERSON] не представив суду жодного доказу щодо будівництва новоствореного житлового будинку в період шлюбу та за спільні кошти із [PERSON], а представлені ним докази його участі у бідівництві нерухомості, на переконання суду, є необгрунтованими, а відтак у відповідності до ч. 2 ст. 58 ЦПК України - неналежними. До зазначених доказів суд відносить представлені позивачем фотознімки сторін та інших осіб на фоні будівлі без підтвердження часу, місця та об'єкту фотографування. Крім того, посилання позивача та його представника [PERSON] на письмові пояснення [PERSON] про початок реконструкції будинку у 2006 році та стосовно плану розміщення приміщень та комунікацій нового будинку, використаних будівельних матеріалів, об'єму будівельних робіт тощо, на думку суду, є безпідставними, оскільки спростовується дослідженими судом доказами. Із висновків судової будівельно-технічної експертизи від 26.08.2014 року № 125-104, проведеної на підставі ухвали суду від 06 червня 2014 року, вбачається суттєва невідповідність вказаних позивачем у письмовому поясненні та схемі конструктивних елементів приміщень, використаних будівельних матеріалів, облаштованих інженерних комунікацій тощо тим, що зафіксовано при проведенні експертного дослідження. Суд також не приймає до уваги покази допитаного за клопотанням позивача [PERSON], свідчення якого не стосуються обгрунтування позовних вимог. З таких же підстав суд не враховує покази допитаних за клопотанням [PERSON] свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином, суд прийшов до висновку про недоведенність позову [PERSON] щодо набуття у відповідності до ст. 60 Сімейного Кодексу України права спільної сумісної власності на спірний будинок та на передбачений ст. 70 СК України розмір його частки у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Відповідачем [PERSON] не заперечується факт купівлі-продажу у 1997 році будинку по вул. 295 Стрілецької Дивізії, його подальшу газіфікацію тощо, що у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Разом з тим, [PERSON] позовні вимоги стосовно права власності на придбану в період шлюбу нерухомість не заявляв, а відтак суд у відповідності до ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог відмовляє [PERSON] в задоволенні позову про право власності на частку новоствореного майна. Суд також не вбачає підстав для задовлення зустрічного позову [PERSON] в частині визнання нерухомого майна особистою власністю, оскільки її право власності на новостворений житловий будинок по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 62 в м. Миколаєві визнано органом місцевого самоврядування, пройшло відповідну державну реєстрацію та підтверджено цим судовим рішенням, відтак не потребує такого повторного визнання в судовому порядку. Не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частину спільного автомобілю АUDI 100, оскільки в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України суду не надано доказів продажу автомобілю [PERSON] без погодження із колишньою дружиною та після розірвання шлюбу. До того ж, [PERSON], посилаючись на укладений із [PERSON] договір про поділ майна подружжя від 19.11.2010 року, у судовому засіданні фактично визнавала за колишнім чоловіком одноособове право власності на цей автомобіль (а.с. 53). Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовів, питання про розподіл судових витрат, передбачений ст. 88 ЦПК України, судом не вирішується.

Outcome: dismissed