Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування збитків. В обгрунтування своїх вимог посилається на наступне. Відповідно до ст.121 Конституції України, обов'язком прокурора є захист інтересів держави в суді. На органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках визначених законом. Згідно ч.3 ст.20 Закону України „Про прокуратуру", при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право звертатись до суду в передбачених законом випадках. Відповідно до ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності підстав, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатись до суду з позовами (заявами, поданнями). Відповідно до п.2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № З-рп/99 під поняттям „орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надане повноваження органу виконавчої влади. Крім того, в рішенні Конституційного суду України від 08.04.1999 року № З-рп/99 роз'яснено, що, оскільки „інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до ч.2 ст.45 Цивільно-процесуального кодексу України, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. В даному випадку Нікопольський міжрайонний прокурор звертається до суду з позовом в інтересах держави в особі Комунального закладу „Нікопольська міська лікарня № 1" Дніпропетровської обласної ради" (далі - КЗ „Нікопольська міська лікарня № 1" ДОР"), виходячи з наступного. В ході проведення перевірки встановлено, що 22.01.2014 року, приблизно о 19:45 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в маршрутному автобусі № 135, який слідував маршрутом з с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області, де на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, навмисно порожньою скляною пляшкою, наніс удар в тильну сторону долоні правої руки [PERSON], чим спричинив потерпілому, згідно висновку експерта № 62 від 13.02.2014 року, тілесні ушкодження у вигляді - відкритого перелому п'ятої кістки правої кисті, забито-рваної рани правої кисті в проекції п'ятої п'ястної кістки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Після одержання вказаних тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON], згідно довідки КЗ „Нікопольська міська лікарня № 1" ДОР" від 19.02.2014 року № 199 знаходився на лікуванні в травматологічному відділені у період з 26.01.2014 року по 11.02.2014 року, на лікування якого лікарнею було затрачено кошти в розмірі 3 002,88 грн. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 21.03.2014 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України закрито у зв'язку з заявою потерпілого [PERSON] про відмову від обвинувачення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, згідно п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 ст.1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.п.1, 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 „Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день; кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухвалені вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. За змістом п.п.1, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка померла від злочину, та судових витрат", кошти, витрачені на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, можуть покладатись на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями, при цьому відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого у лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі, і зазначене відшкодування можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебування потерпілого на такому лікуванні. Так, враховуючи те, що внаслідок вчинення [PERSON] даного злочину, медичним закладом понесено витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] на суму 3 002,88 грн., що відповідає положенням п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545 „Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", які відповідно до вищевказаного законодавства підлягають відшкодуванню. Тим самим [PERSON], вчиняючи злочинне діяння, не тільки завдав потерпілому [PERSON] фізичного болю, але й заподіяв збитки КЗ „Нікопольська міська лікарня № 1" ДОР", чим змусив медичний заклад понести відповідні непередбачені витрати на лікування потерпілого [PERSON], що постраждав від злочину, яких можливо було б уникнути. Несплата на даний час відповідачем вказаної суми призводить до неодержання КЗ „Нікопольська міська лікарня № 1" ДОР" відшкодування проведених затрат. Зважаючи на те, що в ході судового розгляду рішення про стягнення по обвинуваченого [PERSON] коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON], на користь КЗ „Нікопольська міська лікарня № 1" ДОР" не було вирішено, Нікопольський міжрайонний прокурор змушений звернутись до суду в інтересах держави в особі КЗ „Нікопольська міська лікарня № 1"ДОР" з даним позовом. В судовому засіданні представник прокуратури позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які відмовився отримати. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Справа слухалась у його відсутність, відповідно до ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] 22.01.2014 року, приблизно о 19:45 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись в маршрутному автобусі № 135, який слідував маршрутом з с.Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області, де на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, навмисно порожньою скляною пляшкою, наніс удар в тильну сторону долоні правої руки [PERSON], чим спричинив потерпілому, згідно висновку експерта № 62 від 13.02.2014 року, тілесні ушкодження у вигляді - відкритого перелому п'ятої кістки правої кисті, забито-рваної рани правої кисті в проекції п'ятої п'ястної кістки, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.с.5). Після одержання вказаних тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON], згідно довідки КЗ „Нікопольська міська лікарня № 1" ДОР" від 19.02.2014 року № 199 знаходився на лікуванні в травматологічному відділені у період з 26.01.2014 року по 11.02.2014 року, на лікування якого лікарнею було затрачено кошти в розмірі 3 002,88 грн. (а.с.7-8). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 21.03.2014 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України закрито у зв'язку з заявою потерпілого [PERSON] про відмову від обвинувачення. (а.с.5). За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved