Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 березня 2008 року між позивачкою та відповідачем відділом РАЦС Літинського районного управління юстиціїї Вінницької області зареєстровано шлюб. 25 червня 2010 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Ленінського суду м. Вінниці від 02.04.2012 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. За призначенням аліментів на утримання дитини [PERSON] не зверталась. Рішенням суду встановлено, що шлюбні стосунки між ними припинилися з грудня 2011 року, з цього часу сторони перестали проживати разом. Відповідач почав проживати з іншою жінкою. Саме з 2012 року [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов"язків по відношенню до свого сина [PERSON], не цікавиться життям дитини, припинив спілкування з нею, матеріальної допомоги не надає. Після розлучення з [PERSON] позивачка стала проживати зі своїми батьками у м. Вінниці. Сином опікується виключно позивачка, а батько [PERSON] дошкільний навчальний заклад не відвідує, життям дитини не цікавиться. Враховуючи це, позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання свої батьківських та просить позбавити його батьківських прав щодо [PERSON]. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, позинаючи з дня пред"явлення позову і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд та вирішення справи у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'являвся, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, не подав. Про час і місце судового розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином. Третя особа орган опіки та піклування Вінницької міської ради в особі служби у справах дітей представника в судове засідання не направили. Подали заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти позовних вимог не заперечували. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що підстав для відкладення розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК України не має, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд здійснює заочний розгляд справи з врахуванням вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України. Суд, засухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Свідоцтвом про народження [PERSON], який народився [INFO], встановлено, що його батькаим є: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати (а.с.5). Довідкою КЗ Дошкільний навчальний заклад № 1 Вінницької міської ради" № 93 від 01.03.2017 року підтверджено, що [PERSON], [INFO], проживає разом з матір"ю- [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та відвідує КЗ "Дошкільний навчальний заклад № 1 Вінницької міської ради" з 17.08.2012 року і по теперішній час (а.с. 9 ). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги на її утримання не надає, вихованням дитини не займається. Вінницькою міською радою як органом опіки та піклування надано висновок № 01-00-011-25408 від 12.06.2017 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], так як це буде в інтересах дитини (а.с. 45-46). Відповідно до статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до пунктів 1- 5 статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Із роз'яснень, викладених у пунктах 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, зі змінами внесеними постановою № 20 від 19 грудня 2008 року, вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що батько [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її виховання та навчання, підготовку до самостійного життя, фактично відмовився від неї, що є підставою для задоволення позову, а тому позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітнньої дитни [PERSON], є доцільним і буде в інтересах дитини . Суд вважає за необхідне роз"яснити, що відповідно до вимог статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Відповідно до статті 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. У відповідності до частини 5 статті 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved