Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, в якому просила: 1. Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Гагаріна, 15 в селі Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області, укладений 04.03.1999 року між [PERSON] і [PERSON]; 2.Визнати за [PERSON] право власності на: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Гагаріна, 15 в селі Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області; - земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд площею 0,25 га, що знаходиться по вул. Гагаріна, 15 в селі Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області та належить померлій [PERSON] на підставі Державного акта на землю серії ДП, виданого Юр'ївською сільською радою 11.12.1997 року; - земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,268 га, що знаходиться по вул. Гагаріна, 15 в селі Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області та належить померлій [PERSON] на підставі Державного акта на землю серії ДП, виданого Юр'ївською сільською радою 11.12.1997 року. На обґрунтування своїх вимог у позовній заяві [PERSON] вказала, що 04 березня 1999 року в [PERSON] філії Придніпровської товарної біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 125-НД/125-Н, за яким [PERSON] продала [PERSON] (на даний час [PERSON]) [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район, с. Преображенка, вул. Гагаріна, 15, після укладення якого [PERSON] передала їй всі необхідні документи. 30.11.2002 року вона уклала шлюб з [PERSON] і змінила дошлюбне прізвище "Зайцева" на "Крисань". Також вказує, що присадибна земельна ділянка під житловим будинком та господарськими будівлями та спорудами була приватизована [PERSON] та на її ім'я був виданий Державний акт на право власності на землю. Крім того, їй відомо, що [PERSON] померла 22.03.2006 року. Місце знаходження можливих спадкоємців померлої [PERSON], а також їх наявність взагалі їй не відомі. До неї з претензіями щодо користування житлом ніхто не звертався. Вона більше 10 років відкрито користується вказаним вище будинком та земельною ділянкою. За таких умов вона вважає, що відповідачем по справі повинна бути [PERSON] селищна рада, як єдиний претендент на можливу відумерлу спадщину померлої [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує частково лише в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Гагаріна, 15 в селі Преображенка Царичанського району Дніпропетровської області, укладеного 04.03.1999 року між [PERSON] і [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд даної справи без участі їхнього представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно ст. 174 ч. 1 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а позивач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем укладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону, або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.153 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічні за змістом приписи містить і частина друга статті 220 ЦК України в редакції 2004 року, відповідно до якої, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.15 ЗУ "Про товарну біржу", діючому на той час, договори купівлі-продажу, укладені на товарній біржі, обов'язковому нотаріальному посвідченню не підлягали, а державна реєстрація права власності була проведена відповідно до діючого на той час законодавства. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, з'ясувавши правову позицію відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі ст.ст. 47, 153, 227 ЦК УРСР в редакції 1963, ст.ст. 220, 377 ЦК України. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини, викладені в позовній заяві визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і не заперечуються учасниками процесу. Сторонами за договором купівлі-продажу нерухомого майна було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, які ними виконані, однак продавцем не було забезпечено нотаріального посвідчення договору. [PERSON], яка була продавцем, померла 22.03.2006 року, а тому на даний час нотаріально посвідчити вказаний договір не має можливості. Дійшовши переконання, що між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку відбулася домовленість щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, за умови, що одна сторона не забезпечила його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що маються всі законні підстави для визнання такого договору дійсним. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, виходячи з вищенаведеного, враховуючи обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved