Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] пред`явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] , проте відповідач, проживаючи окремо, не бере участі в утриманні та вихованні дитини, хоча має такий обов`язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в сумі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2014 року скасовано і справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Справа перебувала у провадженні судді Зосименко С.Г. та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 року розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої 13 грудня 2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про слухання справи за її відсутністю. Відповідно до заяви просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги визнав частково та не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки відповідно до висновку експертизи він є батьком дитини. Однак при визначені розміру аліментів просив суд врахувати наступні обставини, а саме те, що протягом тривалого часу він не мав постійного доходу. В даний час не працює та проходить курс реабілітаційного лікування від інфаркту міокарда. Він перебуває в шлюбі та приймає участь в вихованні і утримання неповнолітньої дитини , дружини та має матір пенсійного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , про що Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 03 червня 2005 року вчинено актовий запис №500, згідно з яким в графі батько записаний " [PERSON] ", в графі мати - " [PERSON] ", на підставі чого видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] долучене до матеріалів справи в копії (а.с.4). Дитина проживає разом із матір`ю (позивачем) та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою КП "ЖЕП №31" ДМР від 01 квітня 2014 року №655 сукупно з актом цього підприємства від 01 квітня 2014 року (а.14). В судовому засіданні також встановлено, що відповідач за трудовим договором ніде не працює, постійного заробітку не має, є працездатним та інших осіб, окрім доньки [PERSON] , на утриманні не має. Доказів протилежного відповідно до своїх обов`язків за ст.ст. 43, 81 ЦПК України відповідач не надав. Оскільки судом з`ясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов`язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст.ст.181, ст.182, ст.183, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить 2218,00 гривень. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведені обставини, а також право дитини на достатній життєвий рівень, з метою захисту прав дитини та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, станом на дату подання позову, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням ст. 192 СК України, суд доходить висновку, що відповідач, будучи батьком [PERSON] , [INFO] , має передбачений законом обов`язок щодо її утримання, і не повинен покладати весь матеріальний тягар на позивача з утримання їхньої доньки. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов`язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров`я дитини, матеріальний стан одержувача аліментів, відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема матеріальний стан позивача, яка працює лікарем та має заробіток близько 1500,00 грн. на місяць, суд вважає можливим визначити розмір стягуваних аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , в сумі 1500,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 11 квітня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої позивача звільнено від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягають стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved