Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У грудні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 28 січня 2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 045/08, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 80000 грн на термін до 26 січня 2018 року зі сплатою 17 % річних. Додатком до кредитного договору встановлено графік погашення заборгованості по кредиту. 17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 045/08 від 28 січня 2008 року. Проте [PERSON] зобов`язань за кредитним договором не виконала, в результаті чого станом на 01.11.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 166 810, 11 грн, у тому числі: за кредитом - 69 501,17 грн, по відсотках - 55 499,15 грн, пеня - 41 809,79 грн. Позивач просив стягнути в судовому порядку з відповідача заборгованість у сумі 166 810 грн 11 коп., у тому числі за кредитом - 69 501 грн 17 коп., по відсотках - 55 499 грн 15 коп., пеню - 41 809 грн 79 коп. і судові витрати у справі. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що у 2012 році первісний кредитор ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" скористався своїм правом на дострокове повернення всього кредиту та що з метою дострокового погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором № 045/08 від 28 січня 2008 року за рішенням суду мало місце стягнення усієї кредитної заборгованості, а відтак строк дії цього кредитного договору сторін закінчився, і між ними існують лише невиконані зобов`язальні правовідносини, а тому банк, використавши у 2012 році своє право на дострокове повернення всього кредиту, після рішення Костопільського районного суду від 3 липня 2012 року не має права на повторне стягнення з боржника тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 03 червня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково, рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав, зазначаючи, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, однак не виконане, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору і не позбавляє позичальника права на отримання процентів та пені за невиконання умов кредитного договору, проте таких вимог позивачем не заявлялося. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2016 року та Рішення апеляційного суду Рівненської області від 03 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року справу прийнято до розгляду та відповідно до протокольної ухвали від 05 лютого 2018 року визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження . Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, подали письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Стецюк М.Ю. в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 28 січня 2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 045/08, відповідно до умов якого останній надано кредит в розмірі 80 000 грн зі сплатою 17 % річних із терміном повернення не пізніше 26 січня 2018 року. Додатком до кредитного договору встановлено графік погашення заборгованості по кредиту . В порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідачка узятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором не виконувала і станом на 18 грудня 2011 року допустила заборгованість на суму 90 106,58 грн., яка складається з заборгованості по кредиту- 73249 грн., по відсотках за користування кредитом - 14752,17 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 840,52 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту - 1264,89 грн У зв`язку із цим ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у 2012 році, скориставшись наданим законом та укладеним із відповідачкою кредитним правочином правом вимагати дострокового повернення всього кредиту, звернувся в суд із позовом про стягнення з відповідачки 90 106, 58 грн. заборгованості за кредитним договором № 045/08 від 28 січня 2008 року. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 03 липня 2012 року позов було задоволено . 17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з яким до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором від 28 січня 2008 року № 045/08. 20 грудня 2012 року ПАТ «АК Промінвестбанк» Костопільським районним судом було видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання стягувач пропустив без поважних причин . Крім того, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 18 червня 2018 року задоволено позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2008 року № 045/08, укладеного між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та [PERSON] . Згідно долученого позивачем розрахунку, заборгованості за кредитним договором від 28 січня 2008 року № 045/08 станом на 01.11.2015 року становить 166 810, 11 грн, у тому числі: за кредитом - 69 501,17 грн, по відсотках - 55 499,15 грн, пеня - 41 809,79 грн. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує наступні норми права. Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги. Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 зазначено, що виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відступаючи від зазначеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла правового висновку про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок міститься також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 302/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). ПАТ „Акціонерний комерційний промислово -інвестиційний банк" використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також процентів, належних до сплати відповідно до статті 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, звернувшись до Костопільського районного суду Рівненської області із позовом про примусове стягнення цих коштів з [PERSON] у судовому порядку, рішення від 03 липня 2012 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку право банку нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове погашення заборгованості згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Дана правова позиція викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Великої Палати Верховного Суду, яка розглянувши спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (у тому числі й процентів за кредитом, нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування), дійшла висновків, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. На час звернення позивача ТзОВ "Кредитні ініціативи" до Костопільського районного суду Рівненської області 09 грудня 2015 року, Костопільським районним судом Рівненської області 03 липня 2012 року було ухвалено рішення про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в сумі 90 106, 58 грн. за кредитним договором від 28 січня 2008 року № 045/08, яке набрало законної сили. Суд рахує, що з моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов`язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину. а саме площину виконання судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. В силу вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed