Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

12.07.2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №OD30AE00000069 від 23.05.2008 року, а саме:трьох відсотків річних у розмірі 6 901,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2021 року складає 193 314,38 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 899,72 грн. В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати відповідачу - [PERSON] кредит у розмірі 28 660,90 доларів США на термін до 22.05.2013року, а відповідач - [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит у розмірі 28 660,90 доларів США. Представник позивача вказує, що в порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Представник позивача зазначає, що у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем -[PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов яких, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до умов договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року, але вимога щодо виконання забезпеченого зобов`язання залишена без задоволення. Представник позивача вказує, що 30.10.2012 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] загальну суму заборгованості за кредитним договором №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008року в розмірі 70 054 долари США 56 центів. З урахуванням викладеного, у зв`язку з тим, що в порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов`язання до теперішнього часу не виконав, АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 31.10.2012 року, тобто з період після подання позовної заяви від 30.10.2012 року, по 14.04.2021 року. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 01.09.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 16.11.2021 року представник позивача не з`явився, однак одночасно з подачею позову звернувся до суду з клопотанням, в якому просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судовому засіданні 16.11.2021 року представник відповідача - [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, 15.11.2021 року надав до канцелярії суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач - [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 13.05.2008року відповідач - [PERSON] звернувся до позивача із анкетою-заявою на оформлення кредиту на покупку автомобіля. 23.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір №OD30АЕ00000069, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати відповідачу - [PERSON] кредит у розмірі 28 660, 90 доларів США на термін до 22.05.2013року, а відповідач - [PERSON] зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Частина кредиту в розмірі 25 000, 00доларів США надається з метою придбання позичальником автомобіля. Процентна ставка складає 17,04% річних. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу. Відповідно до п.п. 6.2.2., 6.2.3., 6.2.4. кредитного договору № OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до вимог договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку винагороди, визначені п.п. 5.2., 16.9., 16.10., 17.1.7 договору, та погасити іншу заборгованість згідно з вимогами договору. Погасити кредит в порядку, в сумах і строки, що передбачені п.п. 12.2.6 та 17.1.5 договору. Згідно п.п. 14.2., 14.3., 14.9. кредитного договору № OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 6.2.2. та 6.2.3. договору щодо сплати винагород та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. У випадку порушення позичальником зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого п. 6.2.4. договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0, 15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховуються. При порушенні позичальником будь-якого грошового зобов`язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 250грн. плюс 5% від суми невиконаного грошового зобов`язання. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 23.05.2008року між позивачем та відповідачем -[PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між банком та позичальником. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Грошові кошти у сумі 25 000, 00 доларів США були отримані відповідачем - [PERSON] , що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 26.05.2008року. У зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань по укладеному кредитному договору щодо своєчасного погашення заборгованості, 30.10.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008року в розмірі 70 054 долари США 56 центів. У зв`язку з тим, що до теперішнього часу рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року виконано не було, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 21.05.2021 року звернулося на адресу відповідачів з повідомленнями про погашення заборгованості. У зв`язку з відсутністю відповіді на надіслані повідомлення та наявності заборгованості, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення у солідарному порядку з відповідачів трьох відсотків річних за період з 31.10.2012 року по 14.04.2021 року у розмірі 6 901,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2021 року складає 193 314,38 грн. Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства», Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В силу приписів ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Тобто, порука є одним із видів акцесорного зобов`язання. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України визначено підстави припинення поруки. Так, частиною 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У редакції, чинній на момент звернення позивачем до суду, частина 4 ст. 559 ЦК України була викладена наступним чином: порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, якою встановлено правила визначення строку та терміну, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Проте, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором строк її дії, сплив цього строку - припиняє суб`єктивне право кредитора. Як вбачається з матеріалів справи, строк погашення кредитних коштів за кредитним договором №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року встановлено до 22.05.2013 року. При цьому, відповідно до п. 15.1 кредитного договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року, 30.10.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено частково. Стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року в розмірі 70 054 долари США 56 центів. При цьому, суд зазначає, що пред`явивши зазначені вимоги, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, пред`явивши 30.10.2012 року боржнику і поручителю позовні вимоги позивач вимагав достроково виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, отримавши рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання. Відповідно до п. 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Отже, можна зробити висновок, що наведеним пунктом договору поруки визначено, що сторони дійшли згоди про припинення поруки після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто після 30.10.2012 року. З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме трьох відсотків річних, 12.07.2021 року, тобто після припинення поруки. При цьому, повідомлення про погашення заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу поручителя 21.05.2021 року, тобто також після припинення поруки. Таким чином, суд приходить до висновку про пропущення позивачем строку пред`явлення вимоги до поручителя [PERSON] . Відтак, в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанку» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача - [PERSON] слід відмовити у зв`язку з припиненням договору поруки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Частиною першою ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Згідно частини першої ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт). Отже, приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року №1410цс18 при розгляді справи № 444/9519/12 визначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання. Обставина, на яку посилається позивач щодо невиконання [PERSON] належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості за кредитом, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження, а тому позовні вимоги в цій частині є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача відповідачем [PERSON] суду надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено, як і не було надано доказів виконання вищезазначеного рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року. Отже, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №OD30AE00000069 від 23.05.2008 року, а саме: трьох відсотків річних у розмірі 6 901,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.04.2021 року складає 193 314,38 грн. При цьому, суд застосовує строк позовної давності тільки до вимог, що стосуються поручителя - [PERSON] , оскільки відповідну заяву про застосування строків позовної давності було надано саме його представником, що виключає можливість застосування строків позовної давності до вимог, що стосуються позичальника - [PERSON] . Крім того, суд враховує, що позивачем не надано доказів звернення до органів виконавчої служби за примусовим виконанням рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року, яким було стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" загальну суму заборгованості за кредитним договором №OD30АЕ00000069 від 23.05.2008 року в розмірі 70 054 долари США 56 центів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За наведених вище обставин, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь позивача 2 899,72 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial