Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» в січні 2015 року звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 27 482 грн. 48 коп., мотивуючи позов тим, що 29.12.2012 року між Страховою компанією «Провідна» та [PERSON] укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8952994. 15.11.2013 року відбулось ДТП з вини відповідача, учасниками якої також був [PERSON] На підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування було виплачене страхове відшкодування в розмірі 27 482, 48 грн., на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав відповідні пояснення, проти заочного розгляду справи та винесенні по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, досліджуючи матеріали справи, суд бере до уваги наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2013 року справа [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.11.2013 року (а.с. 7). Постанова Подільського районного суду м. Києва набрала законної сили станом на 24.12.2014 року. 29.12.2012 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» укладено договір добровільного страхування, оформлений полісом № АВ/8952994, яким застраховано автомобіль "FAW ", реєстраційний номерний знак [NUMBER] строк дії якого закінчується 29 грудня 2013 року (а.с. 3). Відповідно до ст. 4 Закону України "Про страхування" страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що 27 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» для відшкодування шкоди заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 15.11.2013 року (а.с. 4). Згідно з ч. 1 ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вказано, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК Україна шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Део Ланос» д.н.з. [NUMBER] складеного 16 грудня 2013 року ТОВ "Сальватор" оцінювач [PERSON] визначено розмір завданої шкоди майну - автомобіль «Део Ланос» д.н.з. [NUMBER], в розмірі 20 474,25 грн. (а.с. 10-25). 21 липня 2014 року [PERSON] направлено досудову вимогу № 539-15-ГО/ФПА про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої внаслідок ДТП, на суму 27 482,48 грн.(а.с. 27-). Докази, щодо добровільного відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] завданої в результаті ДТП, в матеріалах справи відсутні. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, що підтверджується належними доказами, з огляду на те, що відповідач добровільно не сплатив страховій компанії матеріальну шкоду в порядку регресу, доказів в спростування даної обставини суду не надав, в зв'язку з чим в ПрАТ «СК «Провідна» виникло право регресної вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати суд виходить зі змісту вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved