Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду у м. Харкові з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова, Головного управління праці та соціального захисту населення в Харківській області, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської Обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності відповідачів незаконною, зобов'язання провести з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року перегляд призначень та нарахувань до виплат щорічної разової допомоги на оздоровлення та стягнути заборгованість з виплати належних йому коштів в сумі 12960,00 гривень та заподіяну неправомірними діями моральну шкоду в сумі 500,00 гривень. В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2-ї категорії . Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України 231-У від 05. 10.2006 року «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Згідно з п.7 ст.48 вищевказаного Закону України розмір виплат визначається на час виплат. Згідно ч 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. В 2007 році державна соціальна допомога на оздоровлення йому була сплачена в розмірі 100,00 гривень в 2008 році щорічна допомога на оздоровлення була йому сплачена в розмірі 100,00 гривень , в 2009 році щорічна допомога на оздоровлення була йому сплачена в розмірі 100,00 гривень . Призначає, нараховує та виплачує їй державну та додаткову пенсії відповідач у цій справі Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської Обласної державної адміністрації, а сплачує відповідач Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова в особі представника за дорученням Шарої Н.М. позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував, пояснивши , що всі виплати позивачу [PERSON] були виплачені відповідно до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про державний бюджет України на 2008 рік», «Про державний бюджет України на 2009 рік» та Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року « Про компенсаційні виплати особам, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС», просив проводити судове засідання за відсутність представника. Відповідач Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської Обласної державної адміністрації про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не сповістив. Відповідач Головне управління праці та соціального захисту населення в Харківській області про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив, в судове засідання не з»явився. Суд заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з думкою відповідача Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного: Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом в судовому засіданні були роз»яснені сторонам вимоги ст..ст.10,11,60 ЦПК України , суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтованість своїх доводів не доведена. Судом встановлено, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 09.02.1993 року , відомостей про наявність інвалідності суду не надав. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивне забруднених територій, умов проживання І трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесених до 2 категорії щорічна допомога на оздоровлення сплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Згідно п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом ,дію зазначеної норми зупинено на 2007 рік. Згідно і з ч 7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Згідно з ч 1 ст.19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно Законами України визначається розмір мінімальної заробітної плати. Статтею 76 Закону України«Про державний бюджет України на 2007 рік», були встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати на 2007 рік: ,а саме 400,00 гривень з 01січня по 31 березня 2007 року, 420,00 гривень з 01 квітня по 30 червня 2007 року,440,00 гривень з 01 липня по 30 вересня 2007 року,460,00 гривень з 01 жовтня по 31 грудня 2007 року. Зі змісту вимог Законів України, згідно з якими визначалися розміри мінімальних заробітних плат не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Ст.29 Закону України«Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» здійснюється у таких розмірах: інвалідам 1 групи -450,00 гривень, інвалідам 2 групи -360,00 гривень, інвалідам 3 групи 300,00 гривень, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в»язням концентраційних таборів ,гетто ,інших місць примусового утримання, а також дітям, які народилися в місцях примусового утримання, їх батькам -280,00 гривень,, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною -450,00 гривень, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами -150 гривень, учасникам війни та колишнім в»язням концентраційних таборів , гетто ,інших місць примусового утримання,, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи , дітям партизанів, підпільників, а також іншим учасникам боротьби з націонал -соціалістським режимом у тилу ворога-55 гривень. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп\\2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Конституційний Суд України прийшов до висновку, що зупинення Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дії інших Законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших Законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин , ніж передбачено Законами України, не відповідає статтям 1,3 частині другій ст.8, частині другій ст.19, статтям 21,22, пункту 1 частини другої ст.92, частинам першій, другій ,треті, ст.95 Конституції України. Статтею 54 Закону України«Про державний бюджет України на 2009 рік», були встановлено, що у 2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних демографічних груп населення, діє в тих розмірах ,що діяли в 2008 році. Розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму встановлюються відповідними Законами, на підставі Закону України«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту » цю норму встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 року №211 «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2009 році відповідно до Законів «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та «Про жертви нацистських переслідувань» і вона складає для інвалідів війни 380,00 гривень. Зазначені виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обов»язок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на момент здійснення цих виплат. Відповідно до п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» зупинено на 2007 рік дію абзаців 2,3,4,5,6 та 7 частини 4 та 7 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Як вбачається з матеріалів справи щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік позивачу сплачено в квітні 2007 року в розмірі 120,00 гривень, таким чином, органи соціального захисту, здійснивши виплату допомоги на оздоровлення у відповідний період, діяли на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», тобто діяли правомірно, у межах повноважень та у спосіб, який зазначено діючим законодавством України. Отже ,з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених ст.48 .Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли. Застосування законодавства України у таких спосіб, ґрунтується на висновках Конституційного Суду України , який в рішенні від 03.10.1997 року №4-зп вказав» Конкретна форма суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайна практика ,коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше». Виходячи з вищевикладеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обов»язку здійснити перерахунок та виплату допомоги особам, які отримали таку допомогу протягом періоду з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року, у розмірах встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», бо протягом цього часу органи соціального захисту населення діяли у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, органи соціального захисту населення не мають обов»язків щодо їх виплати. Відповідно до ч 1,ч4 ст.17 -1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну допомогу на оздоровлення здійснюють органи соціального захисту населення за місцем проживання чи одержання грошового утримання. Як вбачається з матеріалів справи позивач отримав державну соціальну допомогу на оздоровлення на підставі ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно з частиною другою ст.19 Конституції України , органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Частиною другою ст.95 Конституції України передбачено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Дію ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» призупинено на 2007-2008 роки в частині визначення розміру виплат щорічної грошової разової допомоги учасникам війни. Ст.23 Бюджетного Кодексу України передбачає, що будь-які бюджетні зобов»язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом України про бюджет України на відповідний рік. Відповідно п5 ст.51 Бюджетного Кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов»язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених затвердженими кошторисами. Бюджетне асигнування по сплаті щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії встановлено в розмірі 100,00 гривень на рік. Згідно ч 2 ст.4 Бюджетного Кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать Конституції України, вимогам Бюджетного Кодексу та Закону Про державний бюджет України. Ст.29 Закону України«Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» здійснюється у таких розмірах: інвалідам 1 групи -450,00 гривень, інвалідам 2 групи -360,00 гривень, інвалідам 3 групи 300,00 гривень, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в»язням концентраційних таборів ,гетто ,інших місць примусового утримання, а також дітям, які народилися в місцях примусового утримання, їх батькам -280,00 гривень,, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною -450,00 гривень, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами -150 гривень, учасникам війни та колишнім в»язням концентраційних таборів , гетто ,інших місць примусового утримання,, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи , дітям партизанів, підпільників, а також іншим учасникам боротьби з націонал -соціалістським режимом у тилу ворога-55 гривень. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 положення цієї статті визнані неконституційними. Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. У відповідності до ст.63 Закону України«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . фінансування витрат, пов»язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України. Виплата державної допомоги на оздоровлення носить разовий характер. Позивач отримав дану допомогу у квітні 2007 року, до прийняття рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, тобто до визнання положень ст.29,ст.71 Закони України «Про державний бюджет України на 2007 рік» неконституційними. Позивач отримав дану допомогу у березні 2007 року, у квітні 2008 року, у вересні 2009 року в розмірі 100 гривень на рік , положення ст.29,ст.54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» неконституційними не визнані, рішення Конституційного Суду України з цього питання в 2009 році не приймалося.. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі «Щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 12, підпункту 15, пункту 28 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. N 107-УІ. Також встановлено, що це рішення мас преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Таким чином, положення ст.42 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» набирають чинності з 22 травня 2008року. П.42 другого розділу Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» передбачає: «бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, вивезення побутового сміття та рідких нечистот надаються житлові субсидії населенню та пільги ветеранам війни; особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів державної пожежної охорони та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; звільненим зі служби за віком, хворобою або вислугою років військовослужбовцям Служби безпеки України, працівникам міліції, особам начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони; пенсіонерам з числа слідчих прокуратури; дітям (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків; непрацездатним членам сімей, які перебували на їх утриманні; звільненим з військової служби особам, які стали інвалідами під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні; батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, батькам та членам сімей осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, які загинули (померли), пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні служби; реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою; громадянам відповідно до пункту "ї" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я, частини четвертої статті 29 Основ законодавства України про культуру, абзацу першого частини четвертої статті 57 Закону України "Про освіту" ; дітям війни, а також компенсацій особам, які згідно із статтею 43 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення. (Частина перша статті 42 із змінами, внесеними згідно із Законом N 659-VI від 12.12.2008) За рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу надаються житлові субсидії населенню та пільги ветеранам війни; особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів державної пожежної охорони та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; звільненим зі служби за віком, хворобою або вислугою років працівникам міліції, особам начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони; дітям (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, державної пожежної охорони, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків; непрацездатним членам сімей, які перебували на їх утриманні; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою; громадянам відповідно до пункту "ї" частини першої статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я, частини четвертої статті 29 Основ законодавства України про культуру, абзацу першого частини четвертої статті 57 Закону України "Про освіту", особам, які мають таке право згідно із статтею 48 Гірничого закону України. За рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) та компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян надаються пільги ветеранам війни; особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів державної пожежної охорони та ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби; інвалідам, дітям-інвалідів та особам, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей-інвалідів (не більше одного супроводжуючого), пенсіонерам з числа слідчих прокуратури; реабілітованим громадянам, які стали інвалідами внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, а також здійснюються компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Виходячи з вищевикладеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обов»язку здійснити перерахунок та виплату допомоги особам, які отримали таку допомогу протягом періоду з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року, у розмірах встановлених Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік», бо протягом цього часу органи соціального захисту населення діяли у відповідності з приписами діючого законодавства, а враховуючи разовий характер виплат, в момент їх здійснення особа реалізувала своє право на їх отримання, і як наслідок, органи соціального захисту населення не мають обов»язків щодо їх виплати. Відповідно до ч 1,ч4 ст.17 -1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну допомогу на оздоровлення здійснюють органи соціального захисту населення за місцем проживання чи одержання грошового утримання. Як вбачається з матеріалів справи щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік сплачено у розмірі 100 гривень в березні 2007 року, за 2008 рік позивачу сплачено в квітні 2008 року в розмірі 100,00 гривень, за 23009 рік сплачено в вересні 2009 року, таким чином, органи соціального захисту, здійснивши виплату допомоги на оздоровлення у відповідний період, діяли на підставі Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», тобто діяли правомірно, у межах повноважень та у спосіб, який зазначено діючим законодавством України. Отже ,з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах встановлених ст.48 .Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки протягом цього часу положення базових законів не діяли. Що стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 500,00 гривень, суд виходить з наступного: згідно вимог ст.. 1167 ЦК України 2003 року моральна (немайнова)шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № ; з змінами , що внесені Постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні права власності(в тому числі інтелектуальної) прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ. Суд вважає позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню , бо позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди та наявність причинного зв»язку між невиплатою йому відповідачем державної соціальної допомоги на оздоровлення та погіршенням стану його здоров»я. З урахуванням наведеного , дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов не обґрунтований, не доведений та не підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed