Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - Позивач) звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 18.11.2010 року у м. Дніпропетровську з вини [PERSON] (далі - Відповідач), який керував автомобілем “FORD”, д/н [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль “MAZDA”, д/н [NUMBER], що на праві приватної власності належить [PERSON]. Розмір завданих збитків [PERSON] внаслідок вказаної ДТП складає 94 014 грн. 12 коп. Також, позивач поніс додаткові витрати у розмірі 208 (двісті вісім) грн. 00 коп. на збір документів у справі та визначення розміру шкоди. Відповідач на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. 04 квітня 2011 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ", подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану [PERSON]. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів " позивач 04 квітня 2011 року здійснив виплату відшкодування [PERSON] у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Позивач також зазначає, що витратив також 208 (двісті вісім) грн. 00 коп. на збір документів у справі та визначення розміру шкоди. Таким чином, Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути на його користь грошові кошти у розмірі понесених витрат у сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., додаткові витрати на збір документів у справі та визначення розміру шкоди у розмірі 208 (двісті вісім) грн. 00 коп., та судового збору у розмірі 510 (п'ятсот десять) грн. 08 коп. До суду надійшла письмова заява від представника позивача, в якій вони просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити (а.с.52). Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.11.2010 року приблизно о 21 год. 45 хв. водій [PERSON], рухаючись по вул. Гагаріна в м. Дніпропетровську, керуючи транспортним засобом марки "FORD", д/н [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем “MAZDA”, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що на праві приватної власності належить [PERSON], та що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини [PERSON], що підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2011 року (а.с.5). Таким чином, відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вина [PERSON] встановлена та не підлягає додатковому доказуванню. Судом також встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль “MAZDA”, д/н [NUMBER], цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВС 8934105, укладеного із ЗАТ «Українська акціонерна страхова компанія "АСКА". Із матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2011 року [PERSON], скориставшись своїм правом передбаченим законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану [PERSON], при цьому останній на день вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, подав заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП (а.с. 27). Відповідно до звіту № 1927 від 21.04.2011 року складеного експертом ЧП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] “MAZDA”, д/н [NUMBER] становить 59 448 грн. 25 коп., вартість запчастин які підлягають ремонту дорівнює 26 990 грн. 50 коп. (а.с.16,17). Суд зазначає, що відповідач посилаючись не необґрунтованість такого розрахунку не надав суду жодного належного чи допустимого доказу на обґрунтування своїх заперечень. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було роз'яснено відповідачеві його процесуальне право на отримання правової допомоги, а також право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи, однак відповідач із невідомих суду причин таким правом не скористався. З огляду на наведене суд критично відноситься до заперечень відповідача із вказаного приводу. У зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України згідно наказу № 837 від 01 квітня 2011 року здійснило виплату [PERSON] в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 2733 від 24 червня 2011 року (ас.34) Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), Моторне (транспортне) страхове бюро України, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, яка не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Як визначено п. 38.2 ст. 38 вказаного Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України та роз'яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 (зі змінами) „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, до позивача, як до особи, що відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, перейшло в межах фактичних витрат право вимоги, у відповідності із зазначеними нормами матеріального закону. Таким чином, зважаючи на всі обставини, що встановлені судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача фактично сплаченої суми заподіяної шкоди є такими, що підлягають до задоволення в частині стягнення із відповідача фактичного виплаченого грошового відшкодування у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. що підтверджується платіжним дорученням № 2723 від 24 червня 2011 року (а.с. 34). Також судом встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України понесло витрати на збір документів по справі, огляду пошкодженого транспортного засобу, витрати на визначення розміру заподіяних збитків потерпілому, що підтверджується Актом від 12 травня 2011 року (а.с.30). Однак суд не знаходить правових підстав для стягнення із відповідача вказаних грошових коштів. За правилами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи лише у розмірі виплаченого відшкодування. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позивач, отримав право регресу до відповідача лише в межах розміру виплаченого відшкодування. Окрім цього, за загальним правилом, страхове відшкодування не може перевищувати розміру реальних збитків, інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Як вбачається із матеріалів справи, послуги аварійного комісара, послуги з огляду пошкодженого транспортного засобу, тощо, не є прямими збитками, а отже не можуть бути стягнуті в порядку регресу. З огляду на наведене, в задоволені позову в цій частині слід відмовити з-за необґрунтованості позовних вимог. Також, згідно із ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з [PERSON], підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені та понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial