Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

25 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та Межівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 07 травня 2018 року ним було отримано з Межівського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області для відома та виконання постанову про відкриття виконавчого провадження №56113081 від 05.04.2018 року, винесену по примусовому виконанню виконавчого напису приватного Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 23.11.2017 року №22334 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не сплаченої в строк заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.10.2014 року, у сумі 113585,47 гривень. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень 00 копійок. Вважає, що виконавчий напис №22334, не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням діючого законодавства, а це свідчить про необхідність вирішення спірних правовідносин у порядку позовного провадження. Позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №22334. Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено судовий розгляд на 20 серпня 2018 року о 10:00 годин. 20 серпня 2018 року розгляд справи було відкладено у звязку з неявкою учасників відповідача та третіх осіб на 04 вересня 2018 року. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згодний на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача\~в судове\~засідання не\~з'явився,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~день та\~час розгляду\~справи і\~від нього\~не надійшло\~повідомлення про\~причини неявки.\~Заяви про\~розгляд справи\~за його\~відсутності суду\~не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та представник Межівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи і від них не надійшло повідомлень про причини неявки. Заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: \~ \~ \~ \~ Згідно постанови\~Межівського районного\~відділу державної\~виконавчої служби\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області про\~відкриття виконавчого\~провадження ВП\~№56113081\~від 05.04.2018\~року,\~встановлено,\~що в.о.\~начальника відділу Межівського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області [PERSON] було розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 23.11.2017 року №22334 про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту в розмірі 113585,47 гривень, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та постановлено відкрити виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом "Про нотаріат"\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України "Про нотаріат"\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно виконавчого напису від 23.11.2017 року №22334 встановлено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] пропонує стягнути заборгованість на підставі вказаного виконавчого напису на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з [PERSON] не сплачену в строк за кредитним договором №б/н від 02.10.2014 року. Строк за яким проводиться стягнення 1116 днів, а саме: з 02.10.2014 року по 22.10.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 113585,47 гривень, з урахуванням: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 45470, 62 гривень; - заборгованість за відсотками у розмірі 24737, 09 гривень; - заборгованість з пені та комісії у розмірі 43377, 76 гривень. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 гривень 00 копійок. Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 23 листопада 2017 року. Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» при подані нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису не було надано достатніх доказів на підтвердження щодо отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення за кредитним договором, яку, навіть у разі надсилання кредитором, [PERSON] не мав би змоги отримати, оскільки з 06.09.2017 року по 06.01.2018 року не знаходився за місцем реєстрації та постійного проживання у звязку з відрядженням на службу в органи національної поліції Донецької області, що підтверджується Наказом ГУ НП в Дніпропетровській області №3637 від 04.09.2017 року. У звязку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, предявленої до стягнення. Таким чином, позивач не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. У судовому засіданні встановлено, що виконавчий напис нотаріуса від 23.11.2017 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишку заборгованості за кредитом у сумі 113585,47 гривень вчинений на підставі генеральної угоди від 02.10.2014 року №б/н про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт. Укладений договір від 02.10.2014 року був угодою про реструктуризацію боргу за кредитним договором SAMDN51000087687408 від 17.05.2013 року. Таким чином право на здійснення виконавчого напису у позивача могло виникнути виходячи з умов генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, за умовами якої позивач мав сплачувати щомісяця з 1 по 25 число суму у розмірі 2277,54 гривень в рахунок заборгованості за раніше укладеним кредитним договором SAMDN51000087687408 від 17.05.2013 року. Проте встановлено, що [PERSON] не здійснював щомісяця з 1 по 25 число сплату суми у розмірі 2277, 54 гривень, та у свою чергу право вимоги для кредитора настало з дня невиконання позичальником умов кредитного договору щодо погашення кредиту, то право кредитора звернутись з вимогою про стягнення заборгованості у примусовому порядку виникло 26.10.2014 року, в той час як виконавчий напис нотаріуса вчинено 23.11.2017 року, тобто після спливу трьох років. Таким чином, вбачається, що нотаріусом не було виконано вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат", а саме не було зясовано чи не пропущено банком строк позовної давності, та не було встановлено, коли саме здійснено останню оплату по кредиту. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. [PERSON] увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Дослідивши матеріали позовної заяви, встановлено, що [PERSON] нараховану суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.10.2014 року, у сумі 113585,47 гривень, що підлягає стягненню за виконавчим написом нотаріуса №22334, - заперечує в повному обсязі. Отже дана обставина спростовує сам факт безспірності заборгованості позивача перед відповідачем. Так, відповідно до п.п. 1.1.3. генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 02.10.2014 року, дата кінцевого погашення заборгованості за договором SAMDN51000087687408 від 17.05.2013 року 31.10.2016 року. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці до 30.10.2016 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31 жовтня 2016 року позивач, мав зокрема повертати відповідачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 01 листопада 2016 року, позивач мав обовязок незалежно від предявлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки періодичні платежі були розраховані у межах строку кредитування. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, положення вказаної статті можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже у звязку із спливом 31.10.2016 року строку кредитування, банк не мав права продовжувати нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, оскільки таке право кредитодавця припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, що узгоджується із висновком викладеним у постанові [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, який, відповідно до ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, враховується іншими судами при застосуванні таких норм. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося (пункти 54, 91 постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12), то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Згідно банківської виписки від 16.12.2016 року по рахунку 5168755505046348 вбачається, що сума нарахованих позивачу за період з 31.10.2014 року по 31.10.2016 року процентів за користування кредитним лімітом у межах строку кредитування, яку повинен сплатити [PERSON] становить 10593,12 гривень. Проте відповідач нарахував ще й проценти за прострочений кредит, які згідно банківської виписки від 16.12.2016 року по рахунку 5168755505046348 становить 7258,04 гривень. Однак відповідно до п.2.1.1.12.6.3 Умов та Правил надання банківських послуг, проценти за користування кредитом (кредитним лімітом) нараховуються в дату їх сплати, передбачену пунктами 2.1.1.12.4 і 2.1.1.12.5, при цьому процент розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту та/або овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або овердрафт стають простроченим кредитом. Відповідно до п.2.1.1.12.6.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню у розмірі, зазначеному в п.2.1.1.12.6.1 цих Умов. При цьому винагорода відсотки за користування кредитом не сплачуються. Таким чином 7258, 04 гривень процентів на прострочену заборгованість за кредитом нарахована всупереч нормам чинного законодавства. Згідно виконавчого напису нотаріуса від 23.11.2017 року, вбачається, що підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 24737,09 гривень, за період з 02.10.2014 року по 22.10.2017 року. Отже сума процентів 14143, 97 гривень нарахована безпідставно. Також із спливом строку кредитування 31.10.2016 року банк позбавлений права нараховувати пеню за несвоєчасну сплату кредиту, оскільки у випадку прострочення виконання грошового зобовязання, права банку підлягають захисту на підставі ст.. 625 ЦК України. Утім, згідно виконавчого напису нотаріуса від 23.11.2017 року, підлягає стягненню заборгованість з пені та комісії у розмірі 43377,76 гривень за період з 02.10.2014 року по 22.10.2017 року. Крім того у звязку з ототожненням банком комісії з неустойкою (пенею), при відсутності розмежування пені та комісії 43377,76 гривень не можливо визначити розмір пені, а також неможливо визначити розмір комісії, попри те, що це є різні за своєю природою нарахування, оскільки комісія це нарахування за певні послуги банку, а пеня є нарахування неустойки за прострочення виконання зобовязань за договором. Отже, дані про розмір пені та про розмір комісії нотаріусу взагалі не надавалися. У свою чергу встановлено, що сплата комісії угодою взагалі не передбачена. Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт сторони встановили відповідальність позивача у вигляді штрафу у випадку невиконання умов даної Угоди у розмірі 4082,48 гривень. [PERSON] того, згідно виписки від 16.12.2016 року по рахунку 5168755505046348, сума нарахованих позивачу за період з 20.12.2014 року по 30.11.2016 року штрафів складала 43651,68 гривень, відповідно по 1818,82 гривень за 24 місяці. Проте виконавчий напис нотаріуса від 23.11.2017 року, станом на 22.10.2017 року заборгованість по штрафу ані за угодою, ні за розрахунками не містить. Таким чином, документи, що подані нотаріусу не можливо вважати безспірними. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дослідивши у судовому засіданні матеріали позовної заяви було встановлено, що заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.10.2014 року, у сумі 113585,47 гривень, що підлягає стягненню з [PERSON] за виконавчим написом нотаріуса №22334, не можна вважати безспірною. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було зясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст.88\~Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції та п.1 Переліку. Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України\~суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved