Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] просить ухвалити рішення про встановлення факту смерті [INFO] його матері [PERSON] , [INFO] , в місті Макіївка Червоноградського району Донецької області, яка визначена Верховною Радою України тимчасово окупованою територією. Вимоги обґрунтував тим, що мати є уродженкою села Н-Чайкіно Макіївського району Донецької області. Останнім часом вона проживала в місті Макіївка Донецької області, де й померла, про що Червоногвардійським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті матері відкрилася спадщина на житлові будинки, проте оформити своїх спадкових прав на це майно як спадкоємець першої черги не має можливості, оскільки видане ДНР згадане свідоцтво та лікарське свідоцтво про смерть не відповідають встановленому зразку, тому не мають законної сили. У зв`язку із цим реєстрація смерті матері можлива лише на підставі рішення суду про встановлення заявленого ним юридичного факту. В судове засідання учасники справи не з`явились. Заявник у заяві просив розглянути справу за його відсутності. Від Головненської селищної ради засобами електронного зв`язку надійшла заява про підтримання заявлених [PERSON] вимог та розгляд справи за відсутності представника селищної ради. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] , 1932 року народження, уродженка села Н-Чайкіно Макіївського району Сталінської (нині Донецької) області, [INFO] одружилась з [PERSON] , 1930 року народження, уродженцем села Головне Головнянського (нині Ковельського, перед цим Любомльського) району Волинської області. Заявник [PERSON] , який народився [INFO] в селищі Головне Любомльського району Волинської області, є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 вересня 2020 року, "так званим" Червоногвардійським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції "так званої" Донецької Народної Республіки - правильно Донецької області, значиться, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Макіївка Червоногвардійського району "таз званої" Донецької Народної Республіки - правильно Донецької області. Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 371 від 14 вересня 2020 року, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги № 5 міста Макіївка "так званої" Донецької Народної Республіки - правильно Донецької області, причиною смерті [PERSON] є хронічна сердечно-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Поховання [PERSON] проведено 14 вересня 2020 року на [ADDRESS] , що підтверджується договором-замовленням на організацію і проведення поховання № 465/18 від 14 вересня 2020 року та актом приймання-передачі наданих послуг № 013208 від 14 вересня 2020 року, складеного на виконання цього договору державною корпорацією по розробці і реалізації сучасних технологій «Донецькі технології». До складу спадщини [PERSON] входить, зокрема, житловий будинок по [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23086085 від 22 червня 2009 року. На звернення заявника відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Любомльському та Шацькому районах Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відмовив у державній реєстрації смерті [PERSON] з тих підстав, що свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та лікарське свідоцтва про смерть № 371 від 14 вересня 2020 року, видані державною установою та медичним закладом так званих «республік», не мають законної сили. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частиною 1 статті 1 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18 січня 2018 року № 2268-VIII встановлено, що тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Відповідно до ч.2 ст.1 цього ж Закону № 2268-VIII межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Указом Президента України № 32/2019 від 7 лютого 2019 року «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» місто Макіївка визнано тимчасово окупованою територією у Донецькій області. Статтею 2 Закону № 2268-VIII визначено, що правовий статус тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, а також правовий режим на зазначених територіях визначаються цим Законом, Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Згідно із ч.ч.1-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території України та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже,\~видані так\~званою Донецькою\~Народною Республікою\~на ім`я\~ [PERSON] свідоцтво\~про смерть\~серії [NUMBER] \~та лікарське\~свідоцтва про\~смерть №\~371\~від 14\~вересня 2020\~року для державних органів, утворених відповідно до Конституції та законів України, та їх посадових і службових осіб, зокрема в даному випадку для органів нотаріату та державної реєстрації актів цивільного стану, не створюють правових наслідків та є недійсними. Разом із цим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду такої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, фактичні дані та інформація, що містять документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерть підлягає державній реєстрації. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою (пункт перший); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (пункт другий). На підставі\~досліджених по\~справі фактичних\~обставин суд\~вважає достатньо\~доведеним той\~факт,\~що мати\~заявника [PERSON] \~померла [INFO] в\~місті Макіївка\~Червоноградського району\~Донецької області,\~яке є\~тимчасово окупованою\~територією,\~визначеною Верховною\~Радою України\~в силу Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" від 18 січня 2018 року № 2268-VIII. Даний факт смерті для заявника має юридичне значення у першу чергу для легітимної реєстрації смерті матері у державному органі України, створеному у відповідності до Конституції і законів України, та подальшої реалізації ним спадкових прав після смерті матері як спадкоємцем першої черги за законом. Таким чином, судом встановлено достатні та обґрунтовані підстави для задоволення заяви в повному обсязі. У відповідності до вимог ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Outcome: approved