Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що як видно із по господарських книг Розкішнянської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки Розкішнянської сільської ради житловий будинок [ADDRESS], 1950 року побудови відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня.1991 року в ньому проживала [PERSON], яка згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору. 02 лютого 2016 року померла [PERSON]. Спадщину після її смерті прийняла вона, спадкоємиця за заповітом посвідченим 19 серпня 2010 року за р.№ 627 Розкішнянською сільською радою Ставищенського району Київської області - [PERSON], яка отримала в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, що підтверджується спадковою справою щодо майна померлої. Вважає, що [PERSON] за життя набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] як на майно колгоспного двору і це право в силу, статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] року внаслідок смерті останньої. Відповідно до технічного паспорта житловий будинок загальною площею 52,90 м2, житловою площею 26,10 м2, вартістю 74182 гривні. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1», погріб з шийкою «В», погріб окремо збудований літер «Ж», сарай «Б», сарай «Г», убиральня літер «Д», сарай літер «З», огорожа №1, ворота з хвірткою №2. Як вбачається з повідомлення, Розкішнянська сільська рада свідоцтва про право власності не видала, що позбавляє її можливості оформити свої права в нотаріальній конторі. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердала обставини, викладені в позові. Представник відповідача Розкішнянської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а.с. 37). Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечили. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача Розкішнянської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Розкішнянської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки (а. с. 11-12), довідок Розкішнянської сільської ради від 18 липня 2016 р. №№ 1270, 1271 (а. с. 13-14) житловий будинок по [ADDRESS] 1950 року побудови, відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого в ньому проживала та не втратила частку в його майні мати позивача - [PERSON], яка набула право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. Відповідно до рішення виконкому Розкішнянської сільської ради від 23.01.1997 року № 2, вказаний житловий будинок належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (а. с. 7). Із словника-довідника «Власні імена людей» (за ред.. Л.Г.Скрипник, Н.П.Дзятківська Інституту мовознавства ім. О.О. Потебні Національної академії наук України. Київ: Наукова думка, 2005, стор 87) вбачається, що імена «[PERSON]», «[PERSON]», «[PERSON]» є тотожними офіційними іменами. Відповідно до технічного паспорту (а. с. 16-18) та довідки Розкішнянської сільської ради від 18 липня 2016 р. № 1270 (а. с. 14) вказаний житловий будинок загальною площею 52,90 м2, житловою площею 26,10 м2, вартістю 74182 гривні розташований на земельній ділянці, яка не приватизована. На земельній ділянці за вказаною адресою крім житлового будинку, позначеного в технічному паспорті літерою „А-1" розташовані погріб з шийкою «В», погріб окремо збудований «Ж», сарай «Б», сарай «Г», убиральня «Д», сарай «З», огорожа №1, ворота з хвірткою №2. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] померла [INFO] року в селі Розкішна Ставищенського району Київської області. Спадщину після смерті останньої прийняла позивач - дочка спадкодавці та спадкоємиця за заповітом, посвідченим Розкішнянською сільською радою Ставищенського району Київської област19 серпня 2010 року за р. № 627, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України. Інші спадкоємці протягом встановленого статтею 1270 ЦК України не подавали заяву про прийняття спадщини, тому відповідно до ч. 1 ст. 1272 вважаються такими, що не прийняли спадщину. Разом із спадкодавицею у вищевказаному житловому будинку, де вона постійно проживала до дня смерті, ніхто не проживав та не був зареєстрований. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи (а.с. 34-37). Реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 8) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а. с. 43, 44)). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], за життя, набула право власності на вищевказаний житловий будинок відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), а після смерті [INFO] року останньої право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набула позивач [PERSON], і оскільки відповідачем Розкішнянською сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки Розкішнянська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved