Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позов до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. Позивач позивні вимоги мотивує тим, що 22 серпня 2018 року, близько 11 години 00 хвилин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Citroen Berlingo" номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] , проїжджаючи регульоване перехрестя вулиць Радянська і Лисківська, у порушення вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України, при повороті ліворуч не надала переваги в русі зустрічному транспортному засобу внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем марки "Toyota Lend Cruiser" державний номер [NUMBER] , яким керував позивач. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 23.10.2018 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Позивачу було нанесено матеріальну шкоду, а саме: пошкоджено автомобіль "Toyota Lend Cruiser" державний номер [NUMBER] , який належить йому на праві приватної власності. У зв`язку з викладеним вище позивач [PERSON] просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 28200грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15.04.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками до неї. Однак, відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву, Від третьої особи Приватного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» надійшли пояснення по справі відповідно до яких зазначили, що під час ДТП за кермом автомобіля з іноземною реєстрацією «Citroen Berlingo», д.р.н. [NUMBER] . знаходився водій - [PERSON] , яка не ввозила зазначений транспортний засіб в Україну для своїх особистих потреб, таке володіння не буде правомірним, а відтак дана особа не буде вважатися особою, відповідальність якої застрахована, тому у ПАТ «HACK «ОРАНТА» не виникло зобов`язання по сплаті страхового відшкодування за полісом № АК/9944743 від 16.01.2018 за подією (ДТП), яка сталася 23.08.2018. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 22 серпня 2018 року о 11 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Citroen Berlingo" номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON] , проїжджаючи регульоване перехрестя вул. Радянська і вул. Лисківська при повороті ліворуч не надала переваги в русі зустрічному автомобілю та скоїла зіткнення з автомобілем "Toyota Lend Cruiser" державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок зіткнення транспортні засоби зазнали механічні ушкодження. [PERSON] порушила п. 16.6 Правил дорожнього руху України, в її діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва по справі 754/11670/18 від 23 жовтня 2018 року визнано [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Така правова позиція висловлена колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Відповідно до рахунку № 000079 від 04.09.2018 позивач [PERSON] сплатив кошти за відновлення свого автомобіля "Toyota Lend Cruiser" державний номер [NUMBER] в розмірі 28200,00грн, що підтверджується витягом з рахунку від 04.09.2018. Позивач [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» про здійснення страхового відшкодування, так як позивачу стало відомо, що транспортний засіб "Citroen Berlingo" номерний знак [NUMBER] застрахований в ПАТ «НАСК «Оранта», про що виданий поліс № АК/9944743. 30.11.2018 від Приватного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» надійшла відповідь, відповідно до якої зазначино, що відсутні підстави для визнання вищезгаданої події страховим випадком. У зв`язку з тим, що за кермом транспортного засобу з іноземною реєстрацією «Citroen Berlingo», д.р.н. [NUMBER] була [PERSON], яка не ввозила зазначений транспортний засіб в Україну для своїх особистих потреб, таке володіння не буде правомірним, а відтак дана особа не буде вважатися особою, відповідальність якої застрахована, тому у ПАТ «HACK «ОРАНТА» не виникло зобов`язання по сплаті страхового відшкодування за полісом №АК/9944743 від 16.01.2018 за подією (ДТП), яка сталася 23.08.2018. Як встановлено судом, автомобіль "Citroen Berlingo" номерний знак [NUMBER] ввезено на митну територію України [PERSON], даний транспортний засіб не було зареєстровано в органах МВС у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою № 1388 Кабінету Міністрів України від 07.09.1998. Відповідно до ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху України якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Відповідно до ст. 1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. За приписами ч. 1 ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в розмірі 28200,00грн. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 27.03.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «ДЕ`ЮРЕ» в особі директора Ільмухіна Олександра Миколайовича, який діє на підставі статуту та [PERSON] уклали договір про надання юридичних послуг. Згідно з квитанцією 104д від 08.04.2019 загальна сума наданих послуг за розрахунком становить 3000грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Акт від 08.04.2019 щодо надання юридичних послуг за переліком. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 3748,40грн понесених судових витрат, з яких: пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді в сумі 3000,00грн та судовий збір в розмірі 768,40грн.

Outcome: approved