Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № HEN0AN04240309 від 27.06.2008 року у розмірі 22804,27 дол. США, що за курсом 7.99 відповідно до повідомлення НБУ від 26.11.2012 року складає 182274,53 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", [PERSON] солідарно на свою користь 10 000,00 грн., з [PERSON] судовий збір у розмірі 1922,78 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до договору № HEN0AN04240309 від 27.06.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 18438,77 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.06.2015 року. Проте, в порушення умов договору позичальник [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК", [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано. При новому розгляді справи [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору поруки, яка в ході розгляду справи уточнювалася. В зустрічній позовній заяві, доповненні до зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом просив визнати договір № HENOA04240309 від 27.06.2008 року та договір № 167 від 20.10.2010 року недійсними та відмовити в задоволенні позовних вимог за основним позовом. В обґрунтування посилаючись на те, що при укладанні договору було порушено його права як споживача та грубим чином порушено норми ЗУ "Про захист прав споживачів", а також норми Цивільного Кодексу України. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити та відмовити в зустрічній позовній заяві. В подальшому відповідно до заяви від 16.04.2015 року просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання, яке відбувалося в режимі відеоконференції 25 вересня 2014 року, з'явилися. Заперечували проти задоволення позовних вимог позивача за основним позовом та просили суд задовольнити зустрічну позовну заяву. В подальшому в судові засідання не з'являлися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги за основним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № HEN0AN04240309 від 27.06.2008 року відповідно до якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 18438,78 дол. США із сплатою відсотків за його користування в розмірі 15,00% річних з кінцевим терміном повернення 26.06.2015 року. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Встановлено, що [PERSON] отримав кредит від Позивача у розмірі 18438,78 дол. США на придбання автомобіля марки SKODA Fabia, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску. Відповідно до п. 17.1.3 Кредитного договору, мета кредиту: а) частина кредиту в розмірі 16967,74 дол. США надається з метою придбання позичальником автомобіля; б) частина кредиту в розмірі 934,67 дол. США надається з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту в розмірі 7,31 дол. США надається з метою оплати коштів за реєстрацію Предмета застави в Державному Реєстрі; г) частина кредиту в розмірі 509,03 дол. США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; д) частина кредиту в розмірі 20,03 дол. США надається з метою оплати вартості поліса Обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ОСЦПВ), що сплачується в момент видачі кредиту. Відповідно до п. 17.1.7 кредитного договору, з метою виконання зобов'язань за п. 3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 6542,67 дол. США для сплати чергових платежів Відповідно до п. 2.2 кредитного договору, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за Договором, позичальник надає банку Предмет застави в заставу. Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, предметом застави за цим договором є автомобіль, власником якого є Позичальник і детальний опис якого наведено у статті Договору. Зобов'язання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «А-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеним кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники ( п.4 договору поруки). Розмір відповідальності поручителя перед кредитором складає 10000 грн. (а.с.7). Згідно з розрахунком наданим ПАТ КБ « ПриватБанк», у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов Договору № HEN0AN04240309 від 27.06.2008 року заборгованість станом на 26.11.2012 р. склала 24055,83 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 26.11.2012 року складає 192278,28 грн., яка складається з наступного: 9269,44 дол. США - заборгованість за кредитом; 4988,20 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1968,65 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 6654,24 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,28 дол. США - штраф (фіксована частина); 1144,03 дол. США - штраф (процентна ставка). Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст.ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки. В судовому засіданні встановлено, що 20.08.2009 року позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" подав позовну заяву до Новокаховського міського суду Херсонської області до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки SKODA Fabia, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, вартістю 10136,13 дол. США. 21.12.2009 року ПАТ КБ "ПриватБанк" подав до Новокаховського міського суду Херсонської області заяву про відмову від позову в зв'язку з тим, що спір вирішено в добровільному порядку. Відповідач [PERSON] передав банку автомобіль (предмет застави), що потім був реалізований за 10134,12 дол. США. Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.12.2009 року провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави було закрите. Як вбачається із Ухвали Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.12.2009 року станом на 20.08.2008 року [PERSON] мав заборгованість за кредитним договором № HEN0AN04240309 від 27.06.2008 року в розмірі 10136,13 дол. США, яка складалася із наступного: 9121,09 дол. США - заборгованість за кредитом; 418,18 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 60,33 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 23,41 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 31,97 дол. США - штраф ( фіксована частина); 481,15 дол. США - штраф ( процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль SKODA Fabia, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, вартістю 10136,13 дол. США. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно до листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 16.12.2013 року №20.1.0.0.0/7-20131126/2642 Автомобіль реалізовано 18.06.2009 року за суму 10134,12 дол. США. Кошти отримані від реалізації даного автотранспорту були направлені на погашення заборгованості за Договором згідно черговості: вказаної в ньому: пеня в сумі 188,60 дол. США; погашення простроченої комісії 237,77 дол. США; нараховані відсотки - 937,48 дол. США; погашення заборгованості по кредиту в сумі 688,98 дол. США; заборгованість по кредиту 8081,29 дол. США, а всього 10134,12 дол. США. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з вищевказаного, та оцінюючи докази в їх сукупності, та беручи до уваги Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.12.2009 року, реалізацію автомобіля позивачем 18.06.2009 року за суму 10134,12 дол. США та фактично погашення суми боргу, суд приходить до висновку, що позивач не надав достатніх доказів, що підтверджували наявність суми боргу та не обґрунтував свої позовні вимоги, а тому не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за основним позовом, та вимушений в задоволені позову відмовити. Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] за зустрічною позовною заявою про визнання недійсним кредитного договору № HEN0AN04240309 від 27.06.2008 року у зв'язку з порушенням прав як споживача, на підставі ст.ст.215, 220 ЦК України, а саме допущенного порушення норм чинного законодавства зі сторони ПАТ КБ « ПриватБанк» при укладанні кредитного договору, а саме не дотримання нотаріальної форми договору. . Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України у випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин маж бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частина 1 ст. 209 ЦК України визначає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що на момент вчинення правочину, тобто укладення між сторонами кредитно-заставного договору від 27 червня 2008 року, діяв Закон України «Про заставу» в редакції від 27 квітня 2007 року. Зокрема, в статті 13 вказаного Закону значилося, що у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін. Наступні зміни до Закону були внесені 06 липня 2010 року. Таким чином, станом на момент вчинення правочину - 27 червня 2008 року, укладення заставного договору, предметом якого є рухоме майно, зокрема транспортні засоби, не підлягало обов'язковому нотаріальному посвідченню, а питання про нотаріальне посвідчення цього договору жодною із сторін не ставилося. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про визнання кредитно-заставного договору недійсним є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки №167 від 20.10.2010 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ч.1 ст. 553 ЦК України). Частинами 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1 ст. 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Як встановлено в судовому засіданні 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-банк» був укладений договір поруки № 167. Предметом вказаного договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником [PERSON] всіх своїх обов'язків за кредитним договором № HEN0AN04240309 від 27.06.2008 року. При укладенні договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Від виконання зобов'язань за цим договором відповідач ПАТ «Акцент-банк» не відмовляється. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] в задоволенні позовних вимог до ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Акцент-банк» про визнання договору поруки недійсним відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і не знайшли свого об'єктивного підтвердження вході судового засідання. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки сторонам відмовлено в задоволені позовних вимог то судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed