Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м.Чернівці» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним кредитного договору, зазначивши, що 26.11.2007р. між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке змінило своє найменування за рішенням зборів від 21.05.2009р. на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2991 відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 99000доларів США, що за курсом Нацбанку становило 499950гривень, зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитом, та сплатою 415грн. щомісяця комісії. [PERSON] зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі до 25.11.2014р.. Позивачка вважає, що умови кредитного договору не відповідають вимогам законодавства, оскільки позивач ввів позивачку в оману щодо умов кредитного договору, вона не згідна з розміром відсоткової ставки за кредитом, ціни договору та розміру фактичного подорожчання кредиту у кінці періоду кредитування, умови кредитного договору порушують закон України «Про захист прав споживачів». Позивачка стверджує, що вона не була повідомлена про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що існуючий графік погашення кредиту не відповідає вимогам п. 3.2 Правил надання інформації про умови кредитування, оскільки містить відомості лише про щомісячну строковість у розрізі сум погашення основного боргу та процентів. У договорі не передбачено вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань, що призвело до того, що позивачка отримала при укладенні договору неповну інформацію щодо умов, реальна відсоткова ставка при цьому становить 18,96 процентів річних, а не 13 як у договорі. Таким чином при укладенні кредитного договору позивачка була введена в оману і тому слід визнати вказаний кредитний договір недійсним. У зв'язку із вищевикладеним позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №2991 укладений між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав повністю посилаючись на вищевикладені обставини, просив позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наданих документів, та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що 26.11.2007р. між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке змінило своє найменування за рішенням зборів від 21.05.2009р. на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2991 відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 99000доларів США, що за курсом Нацбанку становило 499950гривень, зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитом, та сплатою 415грн. щомісяця комісії. [PERSON] зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі до 25.11.2014р.. Кредит надано позивачці у безготівковому порядку на протязі трьох днів з дати підписання кредитного договору. Кредитним договором передбачено умови надання, використання та повернення кредиту. Відповідно до п. 2.1-2.4 Кредитного договору Банк надав [PERSON] кредит у сумі 99000доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ становить 499950гривень, зі сплатою за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 13% річних в дол.. США, з кінцевим терміном повернення 25 листопада 2014р.. Відповідно до п. 2.5, 2.6 кредит надається позичальнику на споживчі потреби. Сторони домовились про нездійснення перевірки цільового використання кредиту. Відповідно до п.3.4 За надання та обслуговування кредиту банк встановлює щомісячну комісійну винагороду в розмірі 415.00гривень. Відповідно до п. 3.5 договору крім передбачених пунктами 2.2 та 3.4 цього договору витрат, загальна вартість кредиту включає в себе також витрати, що поязані з оформленням договорів забезпечення та вчинення правочинів з приводу мінімізації кредитних ризиків, зокрема нотаріальні послуги та державне мито за укладення договору забезпечення, експертна оцінка предмету застави (іпотеки), страхування заставленого майна та/чи життя позичальника, внесення застави в державний реєстр обтяжень нерухомого майна. Відповідно до п. 6.5 договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 24% річних в дол.. США від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 6.6 договору за невиконання прийнятих на себе зобов'язань, передбачених п.п. 5.2.3-5.2.6 позичальник сплачує штраф у розмірі 0,5% від суми кредиту за кожний випадок невиконання. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Згідно положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину у розумінні ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нормами ст. 626 ЦК України визначено, що договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Зі змісту ст.628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Нормою ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За умовами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 5 ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Суд вважає, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо всіх істотних умов останнього, банк правомірно надав кредит позивачці в іноземній валюті та встановив плату за користування кредитом в відсотках до суми кредиту з огляду на приписи ст.2.п.п. «в» п.4 ст.5 Декрету КМ України, «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», п 1 ч.3 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ст.. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Позивачка не довела відповідними доказами наявність підстав, передбачених ст.ст. 203, 215,230 ЦК України для визнання договору недійсним, позивачка на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела, що договір було укладено під впливом обману, адже усі належні умови договору кредиту були погоджені з позивачем в самому договорі та визнані нею так як позивачка не тільки підписала договір кредиту, але й виконувала з 2007р. по 2014р. умови кредитного договору, оскільки не оспорювала умови кредитного договору за вказаний період. Позивачка її представник не представили суду доказів того, що позивачка повертала відповідачу кредитні кошти, не надала доказів з яких би вбачалося, що реальна відсоткова ставка по даному договорі становить 18,96 процентів річних ( як посилається у позові позивачка), а не 13 процентів річних. Позивачкою не заявлялося клопотання про проведення відповідної експертизи з якої би вбачалося, що дійсно умови кредитного договору порушують права позивача, у договорі завищені ставки за послуги, а тому суд приходить до висновку про безпідставність позову та відмовляє в його задоволенні. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed