Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Середино-Будської міської ради Сумської області про виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що нею у 2017 році було придбано Ѕ частину житлового будинку та погосподарські споруди, що належав [PERSON], який розташований за адресою: [ADDRESS], співвласником іншої частини будинку є [PERSON], яка не проживає за вищевказаною адресою з 1980 року та обмежує її у здійсненні права власності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, неодноразово належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим суд відповідно до положень ст. 223 ЦПК України розглянув справу за її відсутності. На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 06.11.2017 вбачається, що [PERSON] придбала на праві спільної часткової власності Ѕ частину житлового будинку, що розміщений на приватизованій земельній ділянці, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0500 га - наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд,що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на домоволодіння від 07.11.2017 виготовленого КП «Глухівське БТІ», інвентарний номер 3190, [PERSON] належить Ѕ частина житлового будинку А розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 77,9 м2, житловою площею 28,5 м2,а саме: коридор №2-1 площею - 6,2 м2; житлова №2-2 площею - 20,5 м2; житлова №2-3 площею - 8 м2; підсобна №2-4 площею - 7,5 м2; кухня №2-5 площею - 12,1 м2; ванна №2-6 площею - 3,9 м2; веранда №1 площею - 11,4 м2; коридор №ІІ площею - 8,3 м2; сарай "Б"; сарай "В", вбиральня "Д"; душ "Ж"; огорожа №5; ворота з хвірткою №6. Відповідно до ч. 2 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Частинами першою, третьою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. На підставі ч. ч. 1, 3 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 6, 7 постанови від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Так, згідно висновку КП «Глухівське БТІ» № 36 від 06.02.2018 вбачається, що Ѕ частина житлового будинку А розташованого за адресою: [ADDRESS], загальною площею 77,9 м2, житловою площею 28,5 м2,а саме: коридор №2-1 площею - 6,2 м2; житлова №2-2 площею - 20,5 м2; житлова №2-3 площею - 8 м2; підсобна №2-4 площею - 7,5 м2; кухня №2-5 площею - 12,1 м2; ванна №2-6 площею - 3,9 м2; веранда №1 площею - 11,4 м2; коридор №ІІ площею - 8,3 м2; сарай "Б"; сарай "В", вбиральня "Д"; душ "Ж"; огорожа №5; ворота з хвірткою №6, що належить [PERSON] має окремий вхід, а тому може бути поділено. Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 19.02.2018 встановлено, що [PERSON] починаючи з 1980 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, належна [PERSON] частина домоволодіння може бути виділена в окремий об'єкт нерухомості. Відповідно до ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у зв'язку з тим, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту відповідає положенням чинного законодавства України.

Outcome: approved