Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулась до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, в якій просить: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; -призначити [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 3 частини усіх доходів боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати по справі позивач просить покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Донька позивача - [PERSON] має двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження дітей батько записаний зі слів матері. Діти, з моменту їх народження проживають з позивачем по справі. [PERSON] ніяким чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідне харчування, медичного догляду, лікування дітей, шо негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Отже, відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує. Вихованням та матеріальним забезпеченням дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] займається позивач по справі [PERSON] (бабуся дітей). З урахуванням зазначеного позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 15 лютого 2021 року вказана позовна заява відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України направлена до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 27 травня 2021 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області до суду наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей. Також, 27 травня 2021 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області до суду надано подання про доцільність призначення опікуном малолітніх дітей [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність , позовні вимоги підтримує, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] повторно не з`явилась у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно і належним чином, причини не явки суду не повідомила. Відзив не надала. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області - головний спеціаліст служби у справах дітей Самура Л.М., яка діє на довіреності № 03-36/815 від 09.03.2021 надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, судом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 26 січня 2009 року Манченківською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 6). [INFO] [PERSON] народила доньку - [PERSON] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 02 березня 2011 року Манченківською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 4). Відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] записані згідно з заявою матері відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 123, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00030914037 від 26 травня 2021 року). Відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] записані згідно з заявою матері відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 123, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00030914410 від 26 травня 2021 року). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та відповідно бабусею [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов № 8 від 13 січня 2021 року , встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] мешкають разом позивачем [PERSON] у будинку приватного типу, умови проживання задовільні. Діти охайні, доглянуті. [PERSON] виконує обов`язки по догляду за дітьми. Відповідно довідки Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 № 01-24/10 від 11.01.2021 року, [PERSON] , [INFO] навчається у 6 - Б класі Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 Люботинської міської ради Харківської області. Відповідно довідки Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 № 01-24/09 від 11.01.2021 року, [PERSON] , [INFO] навчається у 4 - А класі Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 Люботинської міської ради Харківської області. Згідно характеристики наданої директором та класним керівником Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 Люботинської міської ради Харківської області 11 січня 2021року на [PERSON] учня 6- Б класу, останній навчається у Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 Люботинської міської ради Харківської області з першого класу. зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня. Бабуся, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню онука: контролює навчальні досягнення учня, відвідує батьківські збори, постійно підтримує зв`язок з класним керівником. Мати, [PERSON] , участі у вихованні дитини не бере, контакту з класним керівником та адміністрацією закладу не підтримує. Згідно характеристики наданої директором та класним керівником Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 Люботинської міської ради Харківської області 11 січня 2021року на [PERSON] , ученицю 4-А класу, остання навчається у Люботинської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів № 3 Люботинської міської ради Харківської області з першого класу. За вас навчання зарекомендувала себе, як старанна, здібна, активна, комунікабельна учениця. Має високі здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] . Бабуся систематично контролює навчання онучки та відповідально ставиться до її виховання в родині. Надає допомогу класному керівнику. Регулярно відвідує батьківські збори та виконує рекомендації вчителя. Мати, [PERSON] , участі у вихованні дитини не бере, контакту з класним керівником та адміністрацією закладу не підтримує. Відповідно до висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] № 03-36/1790 від 26 травня 2021 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п.87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи доведена позивачем. Позивачем надані належні і допустимі докази винного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які є законною підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на відповідачку як на особу, що не у повній мірі здійснює виконання батьківських обов`язків, слід вважати таким, що відповідатиме інтересам дітей, що має найістотніше значення при розгляді такої категорії справ. Суд погоджується з висновком орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] № 03-36/1790 від 26 травня 2021 року, оскільки у ньому наведено мотивовані висновки щодо необхідності позбавлення відповідачки батьківських прав, містить однозначні обставини, які вказують на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] має двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження дітей батько записаний зі слів матері. Діти, з моменту їх народження проживають з [PERSON] , яка в повному обсязі приділяє їм увагу, займається їх вихованням та розвитом, забезпечує необхідними речами для навчання, одягом, харчуванням Мати участі у житті дітей, їх утриманні, вихованні та розвитку не приймає. Фінансової і будь - якої іншої допомоги не надає. З наданих пояснень [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що діти мешкають разом з бабусею [PERSON] . Стосунки між ними добрі, дружні, діти прихильні до бабусі, довіряють їй, бажають мешкати й надалі разом з нею. Зі своєю матір`ю, [PERSON] , діти не спілкуються, бо вона не приїздить до них та не телефонує. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 травня 20096 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Крім того, суд бере до уваги, що за час розгляду справи судом ставлення матері [PERSON] до своїх дітей не змінилось, доказів участі відповідачки у вихованні та утриманні дітей суду не надано. З урахуванням зазначеного та встановивши, що позивачем надано належні і допустимі докази винного умисного невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків без поважних причин і свідомого нехтування нею своїми обов`язками, враховуючи якнайкращий інтерес дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог в частині призначення позивача опікуном малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Згідно статті 59 ЦК України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до частини 3 статі 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про доцільність про доцільність призначення опікуном малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] № 03-36/1789 від 26.05.2021, орган опіки та піклування вважає встановлення опіки над малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] гр.. [PERSON] доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Зі змісту вищевказаного подання вбачається, що відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Люботинської мвської ради Харківської області від 26 січня 2021 року № 19 [PERSON] і [PERSON] тимчасово влаштовані до родини [PERSON] , яка є родичкою малолітніх дітей, бажає залишити [PERSON] і [PERSON] на вихованні у своїй сім`ї на правах підопічних. Мешкають разом за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження житлово - побутових умов, санітарний стан житла задовільний. Створено належні умови для виховання і розвитку дітей. Перешкод для виконання обов`язків опікуна [PERSON] немає, перебуває на обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків - вихователів з 17 березня 2021 року за № 04. Із правами та обов`язками опікуна обізнана, про відповідальність за її життя та здоров`я дітей попереджена. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , умови проживання родини в будинку відповідають санітарно-гігієнічним нормам, для дітей створені всі належні умови для проживання та розвитку. [PERSON] не має медичних протипоказань, які б перешкоджали виконанню обов`язків опікуна. За таких обставин, суд вважає необхідним встановити опіку над малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та призначити опікуном малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд приходить до наступного. Згідно частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх (малолітніх) дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Отже, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дитини подана до суду 28 січня 2021 року. З урахуванням зазначеного суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 січня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до частини 2 статті 247 СК України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання аліментів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved