Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням частково змінених підстав позову, просить наступне: 1) визнати недійсною згоду [PERSON], справжність підпису якої засвідчена 18.05.2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], на укладення [PERSON] з ПАТ «Акціонерний комерційний банк» договору іпотеки щодо нерухомого майна - приймально-заготівельного пункту, за адресою: [ADDRESS]; 2) визнати недійсним договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя №04-02-08/219, укладений 20.05.2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20.05.2011 року р/н 1238. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 28.04.1993 року по 26.10.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі подружжям набуто у власність нерухоме майно - приймально-заготівельний пункт, яке є спільною власністю подружжя. Позивач зазначає, що 20.05.2011 року ТОВ «А.М.В.», засновником якого був [PERSON], уклало з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - Банк) кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя від 20.05.2011 року №04-02-08/219, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1238 (далі - Договір іпотеки). При цьому позивач зазначає, що в порушення ст. 6 Закону України «Про іпотеку», в редакції що діяла на момент укладення договору,ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу України, п. 43 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, яка була чина на момент виникнення спірних правовідносин, згода позивача на укладення [PERSON] договору іпотеки від 20.05.2011 р № 04-02-08/219 нотаріально не посвідчувалось. Позивач вказує, що як вбачається із заяви [PERSON] від 18 05 2011року,[PERSON] нібито надала згоду [PERSON] на передачу в наступну іпотеку Банку комплексу, приймально-заготівельного пункту: адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м.; заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м.; об'єктів інфраструктури, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Справжність підпису [PERSON] на заяві була засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач посилаючись на ст. 202 ЦК України, ст. 54, 78 Закону України «Про нотаріат», п. 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, яка була чина на момент виникнення спірних правовідносин, лист Міністерства юстиції України від 16.07.2009 року № 31-32/246 зазначає, що при вчиненні такої нотаріальної дії, як посвідчення згоди одного з подружжя на відчуження чи придбання майна, надання згоди співвласником на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, застосовуються вимоги (в тому числі посвідчу вальні написи) щодо посвідчення односторонніх правочинів. При цьому із змісту заяви позивача від 18.05.2011 року вбачається, що вказаний документ не може вважатися одностороннім правочином, посвідченим нотаріально. Відповідно, на думку позивача, згода [PERSON] є одностороннім правочином, а тому при її посвідченні нотаріусом порушено встановлені для посвідчення правила, а тому така згода є нікчемною в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що під час складання заяви [PERSON] від 18.05.2011 р., [PERSON] переконав позивачку, що укладення договору іпотеки є формальністю, не створює загрози втрати майна, необхідне для отримання ТОВ «А.М.В.» кредитних коштів, які будуть використані на розвиток підприємства та дозволять отримувати більший дохід, який може бути використаний в інтересах сім'ї. Натомість, [PERSON] діяв всупереч інтересів сім'ї, з метою позбавлення позивача прав на її частку у спільному майні подружжя. Таким чином, на думку позивача, [PERSON] ввів [PERSON] в оману щодо істотних обставин правочину, відтак її згода від 18.05.2011 р., справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на укладення [PERSON] договору іпотеки, також підлягає визнанню недійсною на підставі ст. 230 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що той факт, що заява [PERSON] від 18.05.2011 р. не посвідчувалася нотаріально, а лише засвідчувалась справжність підпису [PERSON] на ній, свідчить про те, що нотаріусом при вчиненні нотаріальної дії не перевірялось чи відповідає зміст документу дійсним намірам [PERSON], їй не роз'яснювались правові наслідки підписання заяви. Позивач стверджує, що якщо б нотаріусом було роз'яснено, що у разі підписання цієї згоди, в разі виникнення спору з [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя підконтрольне [PERSON] підприємство-боржник може перестати виконувати зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого [PERSON] втратить право власності на належну їй частину спільного майна подружжя, переданого в іпотеку, і залишиться їй лише можливість пред'явити вимоги до неплатоспроможного підприємства, - згода на передання в іпотеку Приймально-заготівельного пункту, розташованого за адресою: [ADDRESS], за будь-яких обставин надана не було б. А тому зміст заяви [PERSON] від 18.05.2011 р. не відповідав її внутрішній волі. Наведені обставини також свідчать про недійсність згоди [PERSON] від 18.05.2011р. на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК України. Як зазначає позивач, оскільки, як зазначалось вище, заява [PERSON] від 18.05.2011 р., не є нотаріально-посвідченою згодою [PERSON] на укладення [PERSON] спірного договору іпотеки від 20.05.2011 р. № 04-02-08/219, така заява не могла бути підставою для укладення цього договору іпотеки. Таким чином договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 04-02-08/219, укладений 20.05.2011 р. між Банком та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20.05.2011 р р/н № 1238, укладений з порушенням вимог ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, п. 43 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказові Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5. Отже договір іпотеки від 20.05.2011 р. № 04-02-08/219 також підлягає визнанню судом недійсним. Банк в запереченнях на позовну заяву вказав, що в заяві позивача про надання згоди не укладення її чоловіком [PERSON] договору іпотеки зазначено про те, що позивач не заперечує проти можливого відчуження цього комплексу у відповідності, з умовами іпотечного договору в разі невиконання або неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Таким чином при посвідченні заяви [PERSON] про надання згоди [PERSON] на укладання договору іпотеки вищеназваного нерухомого майна приватним нотаріусом особа [PERSON] була перевірена та визначений обсяг її цивільної дієздатності. Особистий підпис [PERSON] на заяві свідчить про розуміння нею значена правочину та його правових наслідків. Банк в запереченнях на позов зазначає, що посилання позивача на введення його в оману відповідачем [PERSON] не має правового значення при вирішенні питання про визнання недійсним договору іпотеки від 23.08.2007 року, оскільки позивач не є та ніколи не був стороною договору іпотеки, а згода на укладення договору іпотеки, яку він намагається визнати недійсною є одностороннім правочином, в якому одній стороні ввести другу сторону в оману а ні фактично, а ні юридично не можливо. Банк зазначає, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Позивачем не доведено що оспорюваний односторонній - правочин - згоду на укладення договору іпотеки - було вчинено під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представник, одній сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, а позов просила задовольнити. [PERSON] повідомлений належний чином, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник Банку проти задоволення позову заперечив. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, листом повідомила про те, що оскаржувана згода не є правочином. Суд, розглянувши справу, та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] з 28.04.1993 року по 26.10.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу та рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.10.2012 року. 18.05.2011 року [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, засвідчено справжність підпису [PERSON], на заяві, згідно якої [PERSON] дала згоду своєму чоловікові [PERSON] на передачу в наступну іпотеку (на умовах, визначених за його розсудом) ПАТ Промінвестбанку, код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України 00039002, комплексу, приймально-заготівельний пункт: адміністративне приміщення загальною площею 948,4 кв.м.; заготівельний пункт загальною площею 1731,9 кв.м.; об'єкти інфраструктури, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаного нами в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти. Також [PERSON] не заперечила проти можливого відчуження цього комплексу у відповідності з умовами іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. 20.05.2011 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиійний банк" (далі - Банк) та ТОВ "А.М.В." (далі - Позичальник) укладено кредитний договір № 04-02-08/218 (далі - Кредитний договір) за умовами якого позивач зобов'язався адати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 825.000,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (відповідачем) укладено договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя від 20.05.2011 року №04-02-08/219 (далі - Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1238 (далі - Договір іпотеки). Згідно п. 1.1. Договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливають з Кредитного договору, за умовами якого Позичальник зобов'язаний повернути іпотеко держателю кредит у розмірі 825.000,00 дол. США до 15.05.2014 року. За умовами п.1.2. Договору іпотеки предметом наступної іпотеки є: комплекс, Приймально - заготівельний пункт: - адміністративне приміщення: заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, загальною площею 2680,3 кв.м., що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м. (літера А2) та об'єктів інфраструктури і розташований за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ст. 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Поряд із повноваженнями щодо посвідчення угод, ст. 78 Закону України «Про нотаріат» передбачені повноваження нотаріусу щодо засвідчення справжності підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. На угоді може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалась за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою. Відповідно до п. 24 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, при посвідченні правочинів, засвідченні вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них, справжності підпису на документах, вірності перекладу документів з однієї мови на іншу, при посвідченні часу пред'явлення документа, при видачі дублікатів на відповідних документах вчиняються посвідчувальні написи за формами, установленими Правилами ведення нотаріального діловодства. Правила ведення нотаріального діловодства, було врегульовано наказом Міністерства юстиції України від 31.12.2008 року №2368/5 «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства», яким було передбачено відповідні форми посвідчувальних написів. Міністерство юстиції України листом від 16.07.2009р. №31-32/246 роз'яснило, що при посвідченні правочинів, пов'язаних із розпорядженням майном, що знаходиться у спільній сумісній (частковій) власності або у спільній власності подружжя слід враховувати, що цивільні права та обов'язки співвласників змінюються або припиняються, а тому правила статті 78 Закону України "Про нотаріат" для посвідчення згоди одного з подружжя на відчуження або придбання майна, надання згоди співвласником на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, не застосовується. На реалізацію вказаної позиції наказом Міністерства юстиції України від 16.11.2009 року №2151/5 «Про затвердження Змін до Правил ведення нотаріального діловодства» затверджено форму №43 посвідчувального напису, який нотаріус вчиняє на згоді одного з подружжя на розпорядження майном. В наступному наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року № 3253/5 «Про затвердження Правил ведення нотаріального діловодства» визнано, що попередній наказ №2368/5 втратив чинність та затверджено нові правила нотаріального діловодства, де у формі №44 визначено форму посвідчувального напису про засвідчення справжності підпису одного з подружжя на заяві про згоду на відчуження майна. З викладеного випливає, що в різний період часу до згоди подружжя на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, застосовувалися різні правила вчинення нотаріальної дії при тому, що норми ЦК України, Закону України «Про іпотеку» не змінювалися. Отже, для посвідчення згоди одного з подружжя на відчуження або придбання майна, надання згоди співвласником на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності діяли нотаріальні правила, пов'язані із застосуванням форми №43 посвідчувального напису, в редакції наказу Міністерства юстиції України від 16.11.2009 року №2151/5 у період з 01.01.2010 року по 01.01.2011 року. При цьому, починаючи з 01.01.2011 року до такої згоди подружжя застосовуються правила засвідчення справжності підпису на заяві. Враховуючи те, що оскаржувана позивачем згода засвідчена 18.05.2011 року, то правила посвідчення правочинів на неї не розповсюджуються. Щодо листа Міністерства юстиції України від 16.07.2009р. №31-32/246, то останній носить рекомендаційний характер, не є нормативно-правовим актом, не може підміняти собою норму законів України та не відповідає редакції Правил ведення нотаріального діловодства, яка діяла в момент засвідчення спірної заяви, а тому вказаний лист не може бути враховано судом. Щодо посилання позивача на те, що вказана згода підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, то остання згода не є правочином, нотаріальні правила про посвідчення правочинів до таких заяв не застосовуються. А позиція позивача є хибною, оскільки із заяви вбачається, що позивач була обізнана про можливі наслідки надання нею такої згоди. Інші ж обставини подальшої поведінки [PERSON] не мають правового значення для визнання згоди недійсною на підставі ст. 230 ЦК України. Щодо твердження позивача про те, що у випадку якщо б нотаріусом було роз'яснено, що у разі підписання цієї згоди, в разі виникнення спору з [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя підконтрольне [PERSON] підприємство-боржник може перестати виконувати зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого [PERSON] втратить право власності на належну їй частину спільного майна подружжя, переданого в іпотеку, і залишиться їй лише можливість пред'явити вимоги до неплатоспроможного підприємства, - згода на передання в іпотеку Приймально-заготівельного пункту, розташованого за адресою: [ADDRESS], за будь-яких обставин надана не було б. То в заяві, позивачкою зазначено визначено про обізнаність позивачки про можливі наслідки у вигляді можливого відчуження цього комплексу у відповідності з умовами іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Тому оскаржувана заява відповідала внутрішній волі позивача. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 04-02-08/219, укладений 20.05.2011 р. між Банком та [PERSON], посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20.05.2011 р р/н № 1238, то ця вимога є похідною ві вимоги про визнання недійсним згоди подружжя. Натомість цей договір укладено з дотриманням вимог ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, п. 43 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказові Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5. Отже вимоги позивача про визнання недійсним договору іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя № 04-02-08/219, укладений 20.05.2011 р. між Банком та [PERSON], є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed