Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області із позовом до Виконавчого комітету Коростенської міської ради про зобовязання вчинити дії, а саме: позачергово надати житло, як учаснику бойових дій, який дістав поранення, контузію під час участі в бойових діях. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що має статус учасника бойових дій, який отримав поранення, контузію під час участі в антитерористичній операції, в зв`язку з цим звернувся до відповідача про забезпечення його житлом, оскільки його сім`я, яка складається з п`яти осіб (позивач, дружина, двоє дітей та батько позивача) знаходиться на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов ще з 2015 року та просив реалізувати його право на першочергове отримання житла. При цьому посилався як на підставу своїх вимог на абз.2 п.14 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яким передбачено, що учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях, чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Коростенська міська рада в особі виконавчого комітету відмовила йому в забезпеченні його та його сім`ї житлом у зв`язку із відсутністю житла і тим, що позивач знаходиться в черзі на отримання житла серед тих осіб, які мають право на першочергове отримання житла. У зв`язку із викладеними обставинами позивач просив позов задовольнити та зобов`язати відповідача позачергово надати житло, як учаснику бойових дій, який отримав поранення, контузію під час участі в бойових діях. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Коростенської міської ради перебуває дружина позивача в загальній черзі за №1091 та в черзі громадян, які користуються правом першочергового отримання житла за №327, згідно рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради №160 від 06.04.2016 року. Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №240 від 07.06.2017 року "Про виділення житлового приміщення, включення до складу сім`ї особи, яка перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при виконавчому комітеті Коростенської міської ради" до складу сім`ї дружини позивача [PERSON] включено сина [PERSON] , [INFO] , склад сім`ї становить 5 осіб, у тому числі і позивач, який є учасником бойових дій та користується правом першочергового отримання житла згідно підпункту 4 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідач також зазначив, що право позивача на отримання житла не є абсолютним. Забезпечення житлом учасників бойових дій здійснюється за рахунок державного бюджету, розпорядниками яких не є державні адміністрації, а міські ради лише приймають житло від державних адміністрацій для подальшого його розподілення та передачі учасникам бойових дій через виконавчі комітети міських рад. У списку першочерговиків є учасники бойових дій, які передують позиції позивача у списку. Квартири для розподілу для забезпечення житлом учасників бойових дій від державних адміністрацій не передавалися. До того ж позивач не має статусу інваліда війни, що не дає йому підстав для перебування у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником бойових дій що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 17.03.2015. Згідно з рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №160 від 06.04.2016 року на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Коростенської міської ради перебуває дружина позивача в загальній черзі за №1091 та в черзі громадян, які користуються правом першочергового отримання житла за №327, Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №240 від 07.06.2017 року "Про виділення житлового приміщення, включення до складу сім`ї особи, яка перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при виконавчому комітеті Коростенської міської ради" до складу сім`ї дружини позивача [PERSON] включено сина [PERSON] , [INFO] , склад сім`ї становить 5 осіб, у тому числі і позивач, який є учасником бойових дій та користується правом першочергового отримання житла згідно підпункту 4 пункту 44 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Позивач звертався до відповідача із зверненнями щодо забезпечення його житлом, на що Коростенська міська рада відмовила йому в забезпеченні його та його сім`ї житлом у зв`язку із відсутністю житла і тим, що позивач знаходиться в черзі на отримання житла серед тих осіб, які мають право на першочергове отримання житла, розподіл житла здійснюється згідно до черговості. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст.9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень). Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЖК Української РСР у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов особам, які брали участь у бойових операціях по захисту СРСР. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають право на першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Згідно з пунктом 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн протягом року. Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Згідно зі ст.36 ЖК Української РСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищі, сільської Ради народних депутатів. Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РС, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональнихсоюзів від 11 грудня 1984 № 470. Відповідно до п.23 зазначених Правил громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Підпунктом 3 пункту 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, суд вважає, що задоволення позову призведе до порушення прав інших осіб, які перебувають на квартирному обліку та мають аналогічну пільгу як і позивач та рівні з ним права на першочергове отримання житла. За таких обставин, позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. А, враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходяться особи, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб. При цьому позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності вільного житла, яке могло бути розподілено позивачу. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, у відповідності до вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, що він має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами з таким самим статусом, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, або, що надійшла його черга на отримання житла. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах: від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року № 6-50цс14, від 03 червня 2015 року № 6-390цс15,які є незмінними. До подібних висновків також дійшла Об`єднання палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №712/4259/17-ц (провадження № 61-15146сво18). Позивач повинен довести, що діями відповідача було порушено його права. При цьому суд може відновити порушене, невизнане або оспорюване право особи. Водночас жодних доказів порушення, невизнання або оспорювання права на отримання житла позивачем до суду не надано та судом не встановлено, адже позивачу роз`яснено порядок надання компетентним органом житла і вчинені дії щодо реалізації права позивача на отримання житла. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Суд зазначає, що захищаючи права та законні інтереси, суд не вправі приймати рішення з умовою, або з умовою на майбутнє. Суд захищає лише порушені, оспорювані або невизнані права та законні інтереси особи, і такі порушення мають існувати станом на час звернення до суду. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зважаючи на наведене, такий спосіб захисту цивільного права, як зобов`язання вчинити дії не передбаченийст.16 ЦК України. Також суд вважає доцільним зазначити, що задоволення пред`явлених позивачем вимог, захист його прав та інтересів у обраний спосіб, суперечить принципу розподілу влади, що заперечує надання суду адміністративно-дискреційних повноважень, котрі визначають певний ступінь свободи адміністративних органів приймати рішення самостійно й на власний розсуд. Таким чином, заявлена вимога про зобов`язання відповідача позачергово надати позивачу житло, як спосіб захисту, законом не передбачена та не може бути задоволена. Відтак, правові підстави для задоволення позову відсутні Судовий орган не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат судом не проводився.

Outcome: dismissed