Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, заявлені вимоги мотивуючи тим, що 15 червня 2015 року по вул. К. Маркса у м. Фастові Київської області, гр. [PERSON], керуючи вантажним автомобілем марки "Газ - 53", державний номер знак [NUMBER], власником якого є Фастівський комбінат комунальних підприємств, який використовується за відсутністю полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при виконанні розвороту не переконався, що це буде безпечним, чим порушив вимоги п. 2.3 б), п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення вантажного автомобіля під керуванням правопорушника [PERSON] із легковим автомобілем марки "Опель - Астра", державний номерний знак [NUMBER], яким керував позивач та який належить йому на праві приватної власності. Позивач посилається на те, що ДТП за його участю сталось за виною [PERSON], що підтверджено постановою суду від 23.07.2015 року. Посилаючись на положення ст.1172 ЦК України вважає, що відповідач повинен відшкодувати розмір понесених збитків на відновлення автомобіля, оскільки саме Фастівський комбінат комунальних підприємств є власником джерела підвищеної небезпеки. Крім того, посилаючись на положення ст.23, 1167 ЦК України вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав через ушкодження автомобіля, та неможливістю вести звичайний спосіб життя. З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з Фастівського комбінату комунальних підприємств на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 32 059,58 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди; стягнути з грошові кошти у сумі 5000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути витрати повязані з розглядом справи на проведення оцінки майна з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 1200,00 грн. та повязаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи у сумі 400,00 грн.; стягнути витрати повязані з розглядом справи в сумі 487 грн. 20 коп. у рахунок відшкодування сплати судового збору при поданні позовної заяви, в сумі 275 грн. 60 коп. у рахунок відшкодування сплати судового збору при поданні заяви про забезпечення позову та послуг банку в сумі 09,74 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення з Фастівського комбінату комунальних підприємств на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 грн. у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. В іншій частині позовні вимоги вважає необґрунтованими, а визначений позивачем розмір матеріальної шкоди вважає завищеним та таким, що не відповідає розміру фактично завданого збитку. Крім того, вважає безпідставними вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки будь-яких доказів на підтвердження завдання моральної шкоди позивачем не надано. На підставі зазначеного просила відмовити у задоволені позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2015 року близько 12 год. 25 хв. по вул. К. Маркса у м. Фастові Київської області, гр. [PERSON], керуючи автомобілем марки "Газ - 53", державний номер знак [NUMBER], власником якого є Фастівський комбінат комунальних підприємств, при виконанні розвороту не переконався, що це буде безпечним, допустив зіткнення з автомобілем марки "Опель - Астра", державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] та який належить йому на праві приватної власності. 23 липня 2015 року постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави (а.с.12). Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Посилаючись на положення ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх службових обовязків. Фактично відповідачем не заперечується завдання майнової шкоди, тобто визнається сам факт цивільно - правової відповідальності перед позивачем за шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач поніс збитки на відновлення автомобіля. Так, відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 3879/4 від 14.07.2015 року, вартість матеріального збитку позивача складає 32 059,58 грн. (а.с.17). Даючи оцінку зазначеному письмовому доказу суд бере до уваги наступне. У проведеному на замовлення позивача дослідженні вартість матеріального збитку визначена у розмірі 32 059,58 грн., відповідач в свою чергу визнає вартість матеріального збитку у сумі 20000,00 грн., тобто спір виникає в даному випадку у визначенні розміру матеріальної шкоди. Судом відповідачу розяснювалися положенняст.10 ЦПК України, розяснювалися права та обвязки сторін у справі, зокрема обовязок довести перед судом обґрунтованість своїх заперечень, тобто під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Також, відповідачу було розяснено право заявити суду клопотання про проведення експертизи для встановлення суми завданого збитку майну позивача внаслідок вищезазначеного ДТП. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні категорично відмовився від призначення такої експертизи, пославшись на недоцільність її проведення. За таких обставин суд виходить лише з наданих сторонами доказів. Оскільки позивачем представлений звіт експерта про оцінку вартості пошкодженого йому майна, а відповідачем такий звіт не спростований, суд вважає його як належний і допустимий доказ розміру завданого позивачу матеріального збитку. Крім того, правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні регулюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ст.ст. 3, 4 цього Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб'єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону, а саме - суб'єктами господарювання - зареєстрованими в установленому законодавством порядку фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, а також юридичними особами незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Вказаний звіт, який складений на підставі даних, отриманих при огляді автомобіля позивача, із дотриманням правил, встановлених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», містить відомості щодо обсягу і номенклатури робіт з відновлювального ремонту транспортного засобу, переліку необхідних складових та матеріалів, ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, коефіцієнту його фізичного зносу на момент ДТП та вартості відновлювального ремонту, що свідчить про проведення оцінки розміру шкоди в порядку, передбаченому законом. Таким чином, у суду відсутні підстави ставити під сумнів розмір вартості матеріального збитку, визначений у звіті № 3879/4 від 14.07.2015 року. Суд не приймає доводів відповідача щодо покладення саме на позивача процесуальним законодавством обовязку доведення розміру матеріального збитку шляхом ініціювання проведення судової експертизи, оскільки з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, в даному випадку довести суду необґрунтованість визначення позивачем розмірі матеріальної шкоди. Отже з огляду на встановлені обставини та беручи до уваги часткове визнання відповідачем позову, суд вважає обґрунтованим розмір вартості матеріального збитку у сумі 32 059,58 грн. і присуджує його до стягнення з відповідача. Крім того, з метою захисту свого порушеного права, позивачем були понесені витрати на оплату замовленого звіту з оцінки майна та визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 1200,00 грн., що відповідно до ст. 22 ЦК України є збитками та підлягають стягненню з відповідача. Також, положення ч. 1ст. 1167 ЦК України передбачають право особи, якій завдана моральна шкода, вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Згідно до статті 23 ч.2 п.3 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Матеріалами справи підтверджено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль належний позивачу виявився суттєво пошкодженим і позивач дійсно поніс негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких він зазнав у зв'язку з посяганням на його власність. Також, судом враховані конкретні обставини справи: характер та тривалість моральних страждань, а саме позбавлення можливості користуватись транспортним засобом тривалий час, що призвело до порушення його звичайних умов життя через те, що він є інвалідом 3 групи та транспортний засіб є необхідним йому у повсякденному житті для можливості безперешкодно відвідувати лікувальні заклади, та зусилля вжиті ним для відновлення транспортного засобу. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Позивач відшкодування моральної шкоди обрав у вигляді одноразової грошової виплати в сумі 5000 грн. Разом з тим, суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди, визначена позивачем не відповідає обставинам ДТП та принципам розумності та справедливості. Оскільки судом встановлено винність у спричиненні ДТП саме [PERSON], який керував автомобілем, власником якого є Фастівський комбінат комунальних підприємств, тобто вина у вчиненні ДТП покладається саме на [PERSON], неправомірними діями якого, які полягали в порушенні ПДР України, позивачу спричинено моральну шкоду. Оцінюючи вищевикладені обставини та обґрунтування моральної шкоди позивачем, суд вважає, що сума в 1000 грн. буде достатньою для відшкодування моральних страждань позивача. Разом з тим, суд відмовляє у задоволені вимог про стягнення витрат, повязаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи у сумі 400,00 грн., з огляду на наступне. Так, на підтвердження вимог позивачем наданий фіскальний чек АЗС «Петролиум Фаст» від 06.07.2015 року на придбання диз.палива на суму 400 грн., що за поясненнями позивача підтверджує понесення витрат на доставлення експерта на огляд транспортного засобу для визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю. Стаття 79 ЦПК України зазначає ,що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: 1)витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2)витрати на правову допомогу; 3)витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4)витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5)витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Суд зазначає, що в контексті вимог ст. 79 ЦПК України витрати по оплаті на придбання диз.палива на доставлення експерта на огляд транспортного засобу не є витратами, повязаними з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, тому у задоволенні вимог в цій частині слід відмовити. Крім того, наданий фіскальний чек містить лише дату видання, який співпадає з проведенням огляду транспортного засобу, однак інших відомостей, з яких можна достовірно встановити наявність зазначених позивачем обставин, наданий документ не містить. Суд також відмовляє у стягненні з відповідача судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, оскільки ухвалою суду від 12.01.2016 року зазначена заява була розглянута та прийнято рішення про залишення заяви без задоволення, а норми процесуального законодавства не передбачають відшкодування сплачено судового збору за вимогами, які розглянуті судом по суті, в порядку розподілу судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, що обумовлює безпідставність заявлених вимог в цій частині. Згідно ст. 88 ЦПК України з Фастівського комбінату комунальних підприємств на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (вимоги задоволені на 87 % від заявлених вимог), що становить 423,86 грн.

Outcome: partial