Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 23.06.2007 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON] . За час перебування в шлюбі подружжя набуло у власність автомобіль марки "Volkswagen Caddy" д.н.з. [NUMBER] . Вказаний транспортний засіб був зареєстрованим за [PERSON] . Позивач [PERSON] , уточнивши свої позовні вимоги, просила суд здійснити поділ спільного майна подружжя, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1\\2 ідеальної частки у вказаному автомобілі , а саме 80 469 грн., а також, стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] подав суду зустрічний позов, мотивуючи тим, що до реєстрації шлюбу, з 01.10.2006 року проживав однією сім`єю з [PERSON] , а тому просив суд : визнати спільною сумісною власністю 50 000 грн., сплачених подружжям по договору іпотеки № 21-3DK0-2004К від 08.10.2004 року, а також, визнати спільною сумісною власністю меблі, побутову техніку, інші речі побуту та ремонту в квартирі, що перелічено в зустрічній позовній заяві, всього на загальну суму 162 000 грн. та залишити всі перелічені речі і сплачені кошти по договору іпотеки у власності [PERSON] , а автомобіль "Volkswagen Caddy" д.н.з. [NUMBER] залишити у власності [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги за первісним позовом та заперечили зустрічний позов. Відповідач [PERSON] первісний позов не визнав, при цьому, погодив визначену вартість спірного автомобіля "Volkswagen Caddy" д.н.з. [NUMBER] (160 938 грн.). Зустрічний позов підтримав. Заслухавши пояснення сторін, представника [PERSON] , покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, та зустрічний позов не підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.06.2007 року по 25.06.2018 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] Наведене підтверджено матеріалами справи (Т.1 а.с.6.7,9). Встановлено, що в період шлюбу, сторони на підставі довідки-рахунку від 13.01.2009 р. набули автомобіль марки "Volkswagen Caddy" номер кузова [NUMBER] , 2008року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який з 04.04.2009 року зареєстрований за [PERSON] з правом керування [PERSON] , що підтверджено копією про Свідоцтво про реєстрацію ТЗ (Т.1 а.с.10-11). Згідно Звіту про незалежну оцінку майна середньо ринкова вартість колісного ТЗ - легкового автомобіля марки "Volkswagen Caddy" д.н.з. [NUMBER] - [NUMBER] грн. (Т.1 а.с.33-57). В судовому засіданні [PERSON] погодив вказану вартість автомобіля. Однак заперечив поділ даного автомобіля та сплату бувшій дружині компенсацію вартості 1\\2 частини від вартості автомобіля. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур Є.М. від 08.10.2004 року [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Встановлено, що 08.10.2004 року [PERSON] з АКІБ «УкрСиббанк» уклали договір іпотеки за яким [PERSON] передала в іпотеку банку вищезазначену квартиру (Т.1 а.с.76-77). Матеріали справи містять довідку від 12.01.2008року, що станом 12.01.2008 року по кредитному договору № 10102511000 від 08.10.2004 року позичальник [PERSON] борг повністю погасила (Т.1 а.с.78). Встановленим є те, що [PERSON] не був зареєстрованим в одному помешканні з [PERSON] З лютого 2007 року [PERSON] працює в Києві в КЗКОР Київському обласному центрі охорони здоров`я матері і дитини (Т.1 а.с.75). Встановленим є те, що між сторонами жодних договорів щодо їхнього майна не укладалося, шлюбний контракт відсутній. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] суду пояснив, що в шлюбі з [PERSON] він, фактично, проживав з 01 жовтня 2006 року, коли вони обвінчалися (Т.1 а.с.74). В шлюбі [PERSON] разом з [PERSON] придбали майно : шкаф-купе в коридор, світильники, стінка спортивна, навісна перекладина, пилосос KARCHER, телефон PANASONIC, пральна машина LG, бойлер Drazice, дзеркало з підсвітленням, гарнітур для душу, ліжко 2-хспальне 160x200, матрац Velam, стіл для обідів, кондиціонер GreeGWH12NB colo plasma, люстра з натурального дерева, холодильник Liebherr, електродуховка Samsung, барочна поверхня, хліб опічка, кухня, витяжка, електрокавомолка, мойка Teka, змішувач до мойки, стіл робочий, стілець офісний, ліжко 2000x900, матрац Velam 2000x900, шафа,стінка гірка, люстра на три лампи, обігрівач конверторний, віконний блок на лоджії з п`яти секцій. Всього майна на 112000 грн. Крім того, [PERSON] зазначив, що в період шлюбу сплатив разом з [PERSON] близько 50 000грн. по іпотеці за квартиру, яку набула у власність [PERSON] А тому, позивач за зустрічним позовом вказує, що підлягає поділу майно на загальну суму 322 938 грн. / 160938 грн. вартість автомобіля + 50000 грн. кошти сплачені за договором іпотеки + 112000 грн. вартість меблів, побутової техніки та іншого майна домашнього вжитку/. [PERSON] , яка була допита судом в якості свідка, заперечила набуття всього переліченого [PERSON] майна в період шлюбу, зазначивши, що шкаф-купе, варочну поверхню на кухню, витяжку вона придбала до шлюбу, пилосос придбав її батько. Також, [PERSON] заперечила наявність частини з переліченого [PERSON] майна. Зокрема, [PERSON] вказала, що давно відсутні в квартирі пилосос KARCHER, телефон PANASONIC, дзеркало з підсвітленням, хлібопічка, а люстру з натурального дерева [PERSON] забрав собі. [PERSON] зазначила, що деяке майно (ліжко 2-хспальне 160x200, електрокавомолка) зламані, не мають жодної цінності і не можуть підлягати поділу. Крім того, [PERSON] заперечила вартість майна, яку визначив [PERSON] в своїй позовній заяві, заперечила включення в поділ майна речей, які були придбані для дитини (стіл робочий, стілець офісний, ліжко з матрацом, шафа, стінка гірка). При цьому, [PERSON] зазначила, що після розірвання шлюбу, [PERSON] назвав речі, які бажав забрати і забрав з квартири майно: мікрохвильову піч, дитячий велосипед, сковорідку, каструлі, ложки, праску, металеве ліжко, карниз й штори, швабру, тобто, фактично відбувся поділ майна між подружжям, окрім автомобіля. Також, свідок [PERSON] заперечила факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з жовтня 2006 року, оскільки в той період вони зустрічалися, ні тоді, ні пізніше подружжя не мало спільного бюджету. [PERSON] працював до лютого 2007 року і проживав в м. Біла Церква та, лише, з весни 2007 року він переїхав жити в квартиру до [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , з 01.10.2006 року та в підтвердження даної вимоги надав довідку про вінчання 01.10.2006 року [PERSON] з [PERSON] , а також послався на покази свідків [PERSON] , [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що сторони перебували в шлюбі, [PERSON] в 2004 році придбала квартиру в кредит. [PERSON] працювала на добре оплачуваній роботі, сплачувала кредит та у [PERSON] вона позичала кошти близько 2 тис. доларів США на ремонт. Кошти повернула. Свідку відомо, що меблі [PERSON] замовляла разом з [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що був свідком на вінчанні [PERSON] з [PERSON] Сторони радилися з [PERSON] щодо ремонту в квартирі, щодо побутової техніки. В 2008 році сторони придбали автомобіль, яким керує [PERSON] . Після вінчання свідок був в квартирі [PERSON] , меблі в помешканні були вже, але старі, шафи-купе не було. Свідок [PERSON] суду показала, що з 2005 року проживає по сусідству з [PERSON] в буд. [ADDRESS] . В 2005 році її квартира потребувала ремонту. Свідок і [PERSON] одночасно проводили ремонтні роботи в своїх квартирах і на той час у [PERSON] чоловіка не було. Близько трьох років вона жила сама. Потім свідок познайомилася з [PERSON] , спілкувалися рідко, по необхідності. [PERSON] переконливо повідомляв свідку, що [PERSON] психічно хвора, що в нього з дружиною проблеми в сім`ї, а через рік [PERSON] була свідком, як [PERSON] виселявся з квартири [PERSON] , біля ліфту стояли мішки з речами, свідок бачила посуд, утюг, металеве ліжко, штори з тримачем, мікрохвильову піч, велосипед. [PERSON] забрав всі ці речі. Свідок [PERSON] суду показала, що була свідком на вінчанні сторін, вважала, що вони почали жити разом, про фінансові обставини їх сім`ї свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що з 2003 року вона знайома з [PERSON] , свідку відомо, що [PERSON] придбала собі в Києві квартиру власним коштом, батько свідка був поручителем за кредитом. В 2005 році свідок була в квартирі [PERSON] і на той час там була побутова техніка, плита, меблі - ліжко, кухня, шафа. З [PERSON] свідок вперше познайомилася в 2010 році. Свідку відомо, що [PERSON] працювала і мала високий заробіток. При вирішенні даного позову, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ст.65 цього Кодексу, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК ( 2947-14 ), що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Наведеними вище доказами не підтверджується факт, що сторони спільно проживали, вели спільно господарство, тобто, були пов`язані спільним побутом і мали усталені сімейні відносини в період до офіційної реєстрації їх шлюбу. Дійсно, сторони були знайомі з 2005 року, в жовтні 2006 року обвінчалися, між [PERSON] і [PERSON] мали місце відносини, але відсутні докази, що ці відносини були усталені, тобто такі, що притаманні подружжю. Місце проживання сторін було зареєстрованим за різними адресами, [PERSON] до лютого 2007 року працював в м. Біла Церква, а [PERSON] в м. Києві. Допитані судом свідки не були постійно вхожими в родину сторін, а свідок [PERSON] , яка проживала по-сусідству, на одній площадці в будинку із сторонами, повідомила, що [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] з 2007 року. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суду не надано доказів, що [PERSON] і [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки до червня 2007 року. Надані суду докази не підтверджують наявність між сторонами спільних прав та обов`язків, що в розумінні ст. 3 СК України вказувало б на подружні відносини і створену між ними сім`ю в період до червня 2007 року. Суду не надані докази оплати [PERSON] кредиту у вказаний період. Суд звертає увагу на відсутність доказів набуття переліченого [PERSON] майна сторонами в період шлюбу, їх спільною працею, спільними коштами. Також, відсутні докази наявності цього майна на даний час, відсутні докази вартості майна, період набуття його. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги [PERSON] про поділ майна в запропонований ним спосіб. Так, [PERSON] бажає залишити за собою автомобіль, а речі, які перебувають в квартирі [PERSON] залишити їй, при цьому, [PERSON] визнав, що частково забрав деяке майно з квартири після розірвання шлюбу. Так, [PERSON] не заперечив факту вивезу ним мікрохвильової печі, залізного ліжка, велосипеду, приладдя для ремонту, деякого посуду, і при цьому, вказане майно, [PERSON] не відносить до об`єктів спільного майна подружжя, не включає в поділ. Свідок [PERSON] суду ствердила, що [PERSON] вивозив речі з квартири де мешкав, назвала ці речі. Зазначені обставини свідчать про добровільний поділ сторонами речей домашнього вжитку. Відповідно до п. 23 вказаної поставнои ПВС України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу /статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК/, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати /виключені з цивільного обороту/, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Встановленими обставинами та наведеними вище доказами підтверджується факт набуття сторонами в період шлюбу автомобіля марки "Volkswagen Caddy", 2008року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Отже, даний ТЗ є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] та підлягає поділу. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, вказаний автомобіль перебуває в одноосібному володіння та користуванні [PERSON] . Суд, також, враховує, що [PERSON] просив залишити автомобіль йому, погодив вартість даного ТЗ, а тому, суд, з урахуванням наведених правових норм (ст.60,69,71 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), приходить до висновку, що підлягає до задоволення вимога за первісним позовом про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 80 469 грн., як компенсацію вартості 1\\2 частки у транспортному засобі марки "Volkswagen Caddy" номер кузова [NUMBER] , 2008року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Щодо вимоги про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач за первісним позовом просила стягнути з відповідача кошти судового збору, 15 000 грн. - витрати на правничу допомогу і 2000 грн. витрати на проведення оцінки майна. Згідно ч.1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, які складаються з судового збору та коштів за надану правову допомогу на загальну суму 12270,74 грн., що підтверджено відповідними квитанціями (Т.1 а.с.2,30, Т.2 а.с. 68,69). Однак, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з [PERSON] судових витрат на суму 5000 грн. за правничу допомогу і 2000 грн., як витрати на проведення незалежної оцінки майна, оскільки дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування на суму 5000 грн. [PERSON] не надала платіжного документу оформленого у встановленому законом порядку, також, поданий [PERSON] доказ оплати 2000 грн. за проведення оцінки автомобіля не відповідає формі платіжного документу та не може бути взятий судом до уваги.

Outcome: partial