Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Сєвєродонецький міський центр зайнятості звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми виплаченого забезпечення та вартості надання соціальних послуг. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 11.12.2015 року до Сєвєродонецького міського центру зайнятості у пошуку роботи звернувся [PERSON], йому надано статус безробітного та з 18.12.2015 року призначено допомогу по безробіттю застрахованій особі без урахування страхового стажу строком 360 календарних днів та скорочено у зв'язку зі звільненням з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин. З 2 червня 2016 року припинено реєстрацію [PERSON] та виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначено (виплати) матеріальне забезпечення. Спеціалістами Сєвєродонецького міського центру зайнятості проведено розслідування страхового випадку у зв'язку з отриманням інформації з бази обміну даними з Державною податковою службою України та Пенсійним фондом України про те, що [PERSON] звільнений з TOB «ІНВЕСТБУД» 31.12.2015 року. Згідно копії договору-підряду від 02.06.2015 року та актів прийняття робіт від 30.11.2015 року та 31.12.2015 року - позивач виконував роботи за договором ЦПХ у період з 02.06.2015 року по 31.12.2015 року та був звільнений 31.12.2015 року (ст. 846 Цивільного кодексу України) у зв'язку із закінченням строку виконання роботи, встановленому у зазначеному договорі. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 317 від 02.06.2016 року встановлено, що [PERSON] виконував роботи за договором цивільно-правового характеру у IV кварталі 2015 року у період постановки та перебування на обліку як безробітна особа у Сєвєродонецькому МЦЗ. 02.06.2016 року виконуючим обов'язки директора Сєвєродонецького МЦЗ видано наказ № 73 про утримання зайво отриманого безробітним матеріального забезпечення за період перебування на обліку з 18.12.2015 року по 01.06.2016 року в сумі 859,88 грн., цим самим завдав шкоду Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття в особі Сєвєродонецького міського центру зайнятості. Неодноразові листи-повідомлення про наявність заборгованості перед Сєвєродонецьким МЦЗ у розмірі 859,88 грн. надсилалися [PERSON], але поверталися з відміткою «повернення за закінченням терміну зберігання». З огляду на викладене позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь суму зайво отриманого безробітним матеріального забезпечення у розмірі 859,88 грн. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2015 року [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського центру зайнятості, отримав статус безробітного та 18.12.2015 року йому було призначено відповідну допомогу. В копії акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» №317 від 02.06.2016 року вбачається, що було проведено розслідування, за яким встановлено, що [PERSON] звільнений з ТОВ «ІНВЕСТБУД» 31.12.2015 року. Згідно копії договору-підряду від 02.06.2015 року та актів прийняття робіт від 30.11.2015 року, 31.12.2015 року. В результаті проведення розслідування було зроблено висновок, що [PERSON] виконував роботи згідно договору ЦПХ у період з 02.06.2015 року по 31.12.2015 року та був звільнений 31.12.2015 року згідно ст.846 ЦК України, у звязку з закінченням строку виконання роботи, встановленому в договорі підряду. Вказане підтверджується також копіями договору-підряду від 02.06.2015 року, актами прийняття робіт від 30.11.2015 року та 31.12.2015 року , наявними в матеріалах справи. Відповідно копії наказу Сєвєродонецького міського центру зайнятості №73 від 02.06.2016 року начальнику відділу бухгалтерського обліку головному бухгалтеру наказано на підставі здійсненого перерахунку допомоги по безробіттю в сумі 1369,36 грн., нарахованої гр. [PERSON] за період з 18.12.2015 року по 01.06.2016 року у звязку з перебуванням у трудових відносинах з ТОВ «ІНВЕСТБУД» з 02.06.2015 року по 31.12.2015 року суму 509,48 грн. видалити із відомості, суму 859,88 грн. взяти на облік для здійснення контролю за відшкодуванням дебіторської заборгованості виплачену допомогу по безробіттю. 02.06.2016 року та 09.11.2016 року на адресу [PERSON] надсилалися повідомлення про повернення надмірно сплаченої суми допомоги по безробіттю в розмірі 859,88 грн. Вказані повідомлення надсилалися рекомендованими листами та повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення", встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Частиною 1 ст. 4 вищевказаного Закону передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. Пунктом 2 ст. 36 вищевказаного Закону визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною 1 розділу ІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України №613 від 15.06.2015 року, передбачено, що розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу). Відповідно п. 4. ч. 1 розділу ІІІ Порядку надання допомоги по безробіттю страховий стаж обчислюється центрами зайнятості за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2011 року, з урахуванням у тому числі трудового стажу, що обчислюється в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, і за який до 01 січня 2011 року нараховано та/або сплачено страхові внески до Фонду періоди виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, що підтверджуються копіями договору та актів виконаних робіт (наданих послуг) за умови сплати страхових внесків. Згідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого Постановою КМУ № 219 від 14.02.2007 року, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Відповідно п. 7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Так, в матеріалах справи наявний наказ Сєвєродонецького міського центру зайнятості №73 від 02.06.2016 року про повернення зайво отриманого матеріального забезпечення у розмірі 859 грн. 88 коп. У відповідності до п. 9 Порядку передбачено, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Докази оскарження відповідачем рішень центру зайнятості в матеріалах справи відсутні. Також з матеріалів справи суд вбачає, що позивачем на адресу відповідача було направлено листи про повернення коштів в сумі 859,88 грн., проте відповідач в добровільному порядку кошти не повернув. Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Аналізуючи викладене, судом вбачається приховування відповідачем відомостей про обставини, що впливають на умови виплати йому матеріального забезпечення, у звязку з чим відбулося надмірне нарахування та виплата суми допомоги по безробіттю в розмірі 859,88 грн., що підлягає поверненню позивачу. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі органи Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття та Фонду соціального страхування України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved