Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 29737,35 гривень, 3% річних в розмірі 153,98 гривень, а також судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.12.2017 р. між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 10467, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Ford Focus" д.н. [NUMBER] . 28.03.2018 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Focus" д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] . 11.05.2018 р. постановою Шевченківського районного суду м.Києва [PERSON] було визнано винною у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. 15.05.2018 р. до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулась [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування. 24.05.2018 р. Страховою компанією власнику пошкодженого транспортного засобу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 29737,35 гривень. Посилаючись на положення ст.27 Закону України «Про страхування», ст.993 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача шкоду, пов`язану з виплатою страхового відшкодування в розмірі 29737,35 гривень, яка не була відшкодована в добровільному порядку. Також на підставі положень ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 153,98 гривень в зв`язку з простроченням виплати грошового зобов`язання. На підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.12.2017 р. між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 10467, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Ford Focus" д.н. [NUMBER] . 28.03.2018 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Focus" д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] . 11.05.2018 р. постановою Шевченківського районного суду м.Києва [PERSON] було визнано винною у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. 15.05.2018 р. до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулась [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування. 24.05.2018 р. ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» на підставі Страхового акту № 1664 від 21.05.2018 р., рахунку № КМдС-0006761 від 06.04.2018 р., квитанції № 25 від 19.04.2018 р., Акту виконаних робіт № КМдСА-005726 від 15.05.2018 р., квитанції № 1234861 від 29.03.2018 р., Акту виконаних робіт № ЮЛ-РР-0015 від 29.03.2018 р. на користь власника пошкодженого транспортного засобу виплачено страхове відшкодування в розмірі 29737,35 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 5409 від 24.05.2018 р. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Ст. 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 25.06.2018 р. про відшкодування завданих збитків, однак остання не була отримана. На момент розгляду справи суду не надано доказів щодо виконання відповідачем свого обов`язку по відшкодуванню шкоду, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування шкоди, пов`яаної з виплатою страхового відшкодування в розмірі 29737,35 гривень є обгрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною другою цієї статті визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час вирішення питання щодо задоволення позову про стягнення 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання для нарахування зазначених сум необхідно встановити період такого нарахування - дату, з якої починається прострочення виплати грошового зобов`язання. Правовідносини сторін пов`язані з деліктними, тобто позадоговірними зобов`язаннями, в яких не встановлений строк виконання. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач надіслав 25.06.2018 р. на адресу відповідача письмову вимогу про відшкодування шкоди, відповідно до якої строк виконання був встановлений протягом 7 днів з моменту її отримання. Однак, така вимога не була отримана відповідачем та повернута позивачу без вручення. З огляду на викладене, суд вважає, що за даних обставин не можна встановити строк, з якого порушено зобов`язання про відшкодування шкоди, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за період з 26.06.2018 р. по 27.08.2018 р. не підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial