Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

22 січня 2016 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального закладу "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7" Дніпропетровської обласної ради про визнання наказів незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 01 серпня 2008 року вона на підставі наказу № 141-к від 01.08.2008 року була прийнята на посаду вихователя ОКЗ "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій № 7" Дніпропетровської обласної ради. У 2011 році вона закінчила Криворізький державний педагогічний університет та отримала диплом. 06 вересня 2013 року на підставі наказу № 214-к від 06.09.2013 року її було переведено на посаду вчителя. 01 грудня 2014 року на підставі наказу № 335-к від 01.12.2014 року її було переведено на посаду завідуючого педагогічною частиною. У вересні 2014 року у відповідача було змінено головного лікаря, яким стала [PERSON], яка і перевела її на посаду завідуючої педагогічною частиною. [PERSON] почала зловживати своїм службовим становищем та намагалась її змусити писати доповідні на інших працівників з метою їх подальшого звільнення. У зв'язку з тим, що вона відмовлялась виконувати незаконні вказівки головного лікаря, остання погрожувала їй звільненням. 16 листопада 2015 року головний лікар - [PERSON] почала втілювати свої погрози, а саме наказом № 363-к від 16.11.2015 року за невиконання функціональних обов'язків їй було оголошено догану, хоча вона на той час знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати з 16.11.2015 року по 19.11.2015 року. В чому саме полягало невиконання функціональних обов'язків їй так і не пояснили та більш того, даний наказ також не містить жодних вказівок на те, що ж саме було порушено та чим це підтверджується, не було запропоновано написати з цього приводу пояснення, не було доведено що саме та яким чином вона має виправити у своїй роботі. Даний наказ до цього часу вона не оскаржувала, з огляду на те, що дуже не хотіла втрачати роботу і вважала, що на цьому й припиниться тиск з боку головного лікаря. 08 грудня 2015 року наказом № 400-к за невиконання функціональних обов'язків посадової інструкції п. 2.2,2.11,2.16 їй знову було оголошено догану. 12 січня 2015 року головним лікарем КЗ "ДЦПТС №7" ДОР [PERSON] була затверджена Посадова інструкція завідуючого педагогічною частиною. Вважає, що нею не було порушено жодного з пунктів Посадової інструкції, а тому підстав для застосування дисциплінарного стягнення взагалі не має. 23.12.2015 року наказом № 409-к її було звільнено з роботи згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до наказу № 409-к, підставою для звільнення вказано Витяг з протоколу №19 від 09.12.2015 року засідання комітету профспілки ППО ОКЗ "ДЦПТС № 7". Проте необхідно звернути увагу, що на засіданні комітету профспілки ПП ОКЗ "ДЦПТС № 7", але тоді питання про її звільнення розглянуте не було та засідання було перенесене на 10 грудня на 14:00, яке не відбулося у зв'язку з тим що 10 грудня вона пішла на лікарняний, а тому яким чином та на підставі чого комітет міг надавати будь-які погодження на звільнення або висновки є незрозумілим. Часом її вимушеного прогулу буде період часу з 23.12.2015 року по день прийняття рішення у даній справі. Також починаючи с 10 грудня по 22 грудня 2015 року включно вона знаходилась на лікарняному саме через всі ці події з доганами, вона фактично й вимушена була звернутися до лікарні, оскільки ці події дуже вплинули на неї. Моральна шкода для неї полягає у тому, що вона пережила нервові страждання у зв'язку з незаконним звільнення, втратою роботи та джерела доходу для нормального існування як її так і її дитини. Це також відобразилося й на її здоров'ї. На підставі викладеного просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій № 7" Дніпропетровської обласної ради про оголошення їй дисциплінарного стягнення у вигляді догани № 363-к від 16.11.2015року та догани № 400-к від 08.12.2015року. Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій № 7" Дніпропетровської обласної ради про її звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України № 409-к від 23.12.2015року. Поновити її на посаді завідуючого педагогічною частиною з 23.12.2015 року. Стягнути з Комунального закладу "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій № 7" Дніпропетровської обласної ради на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу без урахування податків, які підлягають стягненню. Стягнути з Комунального закладу "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7" Дніпропетровської обласної ради на її користь моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі на посаді завідуючого педагогічною та стягнення середнього заробітку за один місяць (а.с.1-6). В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] просили суд задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що вона з серпня 2008 року працювала вихователем, потім вчителем. Завідуюча надала їй посаду завідуючої педагогічної частини. В листопаді 2015 року раптово було винесено їй догану не зрозуміло з яких підстав. З наказом ознайомилася та підписала. Потім раптово зникла дитина, коли її не було на роботі, але вона по телефону зробила все для її пошуку, а сказали, що вона нічого не зробила для відшукання дитини. Також винесли догану вихователю і зазначили, що вона винесена за її ініціативою. Завідуюча просила писати доповідні на вихователів, щоб їх звільнити. Оскільки вона відмовлялася це робити їй було винесено другу догану 08 грудня 2015 року. Догана винесена з підстав неналежного виконання нею обов'язків. А 23 грудня 2015 року, коли здавала лікарняний їй надали наказ про звільнення. Звільнення вважає незаконним, свою роботу виконувала належним чином. Коли на неї чинили тиск вона фіксувала все на диктофон. На засіданні профспілкового комітету спочатку їй пропонували звільнитися за власним бажанням та зазначили, що можуть звільнити і іншим шляхом. На першому засіданні не знайшлося голосів для її звільнення, однак звільнили з відповідними голосами. На засіданні педагогічного колективу вона була. Про всі доповідні записки вона дізналася вже при звільненні. Конфліктів з іншими працівниками у неї не було. Могли бути непорозуміння, які обговорювалися та вирішувалися. Нею складалися доповідні записки на працівників, перша в січні 2015 року, але всі питання були вирішені. Розклад уроків було складено колишнім завідуючим, а з вересня 2015 року вже нею. Представник відповідача Юрко О.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та пояснила, що спочатку позивач показала себе, як добросовісний працівник та потім на неї почали поступати скарги та доповідні записки. [PERSON] не проводила контроль за належним виконанням робіт вихователем. Вона була ознайомлена з доганою за неналежне виконання робіт і не оскаржувала її. Потім їй було винесено другу догану, підставою для якої стала доповідна записка педагогічного колективу. З нею позивач відмовилася ознайомлюватися, про що було складено відповідний акт, а потім винесено наказ про її звільнення та проведено розрахунок. Позивач порушила свої трудові обов'язки, була винесена догана і надано час для усунення недоліків в роботі, але недоліки не були усунені. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та пояснила, що вона працює головним лікарем КЗ "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій № 7" ДОР з вересня 2014 року. Коли вона почала працювати педагогічна робота була погана, тому вона призначила [PERSON] завідуючою педагогічної частини. До вересня 2015 року вона постійно вислуховувала відносно [PERSON] різні заперечення. всі доповідні записки мали місце. Позивачка незадовільно виконувала свої посадові обов'язки. Забирала у малих дітей спонсорську допомогу і частину вивозила додому. Вона не змушувала її писати доповідні на інших працівників та тим самим спонукати їх подавати заяви про звільнення. Позивачка відмовлялася писати письмові пояснення відносно викладачів, вона хотіла звести свою роботу на неї, не виконувала її вказівок. 09 грудня 2015 року [PERSON] приїхала зі своїм чоловіком та знищила всю інформацію з комп'ютера та забрала фондові гроші. Також 01 березня 2016 року від представника відповідача Юрко О.С. надійшли до суду письмові заперечення проти позову, які обґрунтовує тим, що дійсно, 01 грудня 2014 року на підставі наказу № 335-к [PERSON] було переведено на посаду завідуючого педагогічною частиною. Дане переведення було проведене з ініціативи головного лікаря [PERSON], на думку якої позивачка здалася перспективним працівником, вихователем та вчителем, яка зможе об'єднати колектив вчителів та вихователів закладу й створити належні умови праці. Однак починаючи з першого дня, коли [PERSON] почала виконувати свої функціональні обов'язки завідуючої педагогічною частиною, в колективі почали виникати сварки, як між вихователями так і між педагогічною та медичною частинами закладу, вихователі почали жалітись на невідповідність [PERSON] займаній посаді. Після неодноразових скарг як в усній формі, так і в письмових доповідних записках на ім'я головного лікаря, було зібране засідання педагогічного колективу за участю головного лікаря. Відповідно до протоколу від 10.04.2015 р., то сторону [PERSON] головний лікар відстоювала та захищала, просила колектив дати їй шанс виправити свої помилку у взаємовідносинах з підлеглими, посилаючись на її молодий вік, що спростовує наведене у позовній заяві відносно негативного відношення керівника до своїх підлеглих, та безпосередньо до [PERSON] і чистку кадрів. Тиску щодо написання доповідних записок стосовно інших працівників так і шантажування подальшим звільненням з боку головного лікаря не було. Дійсно за час знаходження [PERSON] на посаді завідуючого педагогічною частиною звільнилась певна частина працівників, однак за власним бажанням у зв'язку з неможливістю працювати разом із [PERSON], а саме з підстав некоректного її поводження в колективі та невідповідності займаній посаді, що призводило до постійних сварок та аморальної поведінки зі своїми підлеглими. Як зазначає [PERSON] її було звільнено за п.3 ст. 40 КЗпП України на підставі доган, що були винесені головним лікарем 16.11.2015 р та 08.12.2015 р. Підставою винесення догани 16.11.2015 року стали як доповідна записка музичного керівника [PERSON], вчителів [PERSON] та [PERSON], так і усні зауваження та скарги вихователів й викладачів закладу з проханням розібратися у складній ситуації взаємостосунків між [PERSON] та колективом вихователів, оскільки перша не належним чином виконує свої обов'язки з організації навчально-виховного процесу у закладі, не організовує роботу педагогічної частини, не складає графіки роботи вихователів, не здійснює методичне керівництво виховною освітою у закладі. Невідповідність займаній посаді [PERSON] призвело до події, що мала місце 14 листопада 2015 року, коли у закладі зникла дівчинка [PERSON], яку знайшли співробітники поліції об 20-00 годині за 40 км від закладу. У даній ситуації винною особою була вихователь [PERSON], яка довела до нервового зриву дитину, а [PERSON] не проводила контроль за належним виконанням роботи вихователями, які знаходяться у її безпосередній підпорядкованості та не повідомила про подію головного лікаря. Жодних пояснень з даного приводу [PERSON] відмовилась надавати на засіданні педагогічного колективу з даного приводу. У зв'язку з порушенням функціональних обов'язків, що передбачені п 2.16 та п. 7.4 Посадової інструкції [PERSON] стали підставою для оголошення останній догани, з якою вона в свою чергу була ознайомлена та не оскаржувала, що додатково свідчить про визнання своє провини та допущення порушень у роботі. Однак не зробивши належних висновків подальша поведінка [PERSON] та її неналежне виконання своїх функціональних обов'язків призвели до оголошення другої догани, яка була оголошена на підставі доповідних записок працівників, щодо неузгодженості графіку роботи викладачів; щодо аморальної поведінки [PERSON]; щодо порушення обов'язку із складання розкладу занять, що призвело до порушення лікувального процес дітей; щодо невчасного складання розкладу занять, що призвело до порушення лікувального процес дітей та неузгодженої роботи між лікарями та вчителями. А також підставою оголошення догани стала доповідна записка педагогічного колективу від щодо порушень своїх функціональних обов'язків, колектив виразив недовіру [PERSON] та просив завідуючу педагогічної частини зняти із займаної посади. Аналогічна доповідна була складена на ім'я голови Профспілкового комітету. Від надання будь-яких пояснень з приводу доповідних записок, складених відносно незадовільного виконання своїх обов'язків, [PERSON] відмовилась. Також за результатами винесення догани [PERSON] від 08.12.2015 р. був складений акт-пояснення до догани від 08.12.2015 р., згідно якого останньою були грубо порушені вимоги посадової інструкції, що передбачені п.п. 2.11, 2.16, 2.2., 7.4. Посадової інструкції. Знайомитись з наказом № 400 про оголошення догани від 08.12.2015 р. [PERSON] відмовилась, про що було складено акт № 1 від 09.12.2015 р. У зв'язку з оголошенням другої догани головним лікарем було направлено подання щодо звільнення [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України на розгляд до Профспілкового комітету закладу, розгляд якого проводився 09.12.2015 р. в присутності позивачки, про рішення щодо звільнення було також оголошеної в її присутності, однак від підпису з протоколом остання відмовилась, про що було складено акт № 3 від 09.12.2015 р. Так як позивачка з 10.12.2015 р. була на лікарняному, то наказ про її звільнення було підписано 23.12.2015 р., з яким вона була ознайомлена. Повний розрахунок був проведений 20.01.2016 р., у зв'язку з проведенням нарахування та виплати заробітної плати до 23.12.2015 р. На підставі викладеного просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.41-44). Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [NUMBER] від 01 серпня 2008 року [PERSON] 01 грудня 2014 року на підставі наказу № 335-к від 01.12.2014 року було переведено на посаду завідуючого педагогічною частиною Комунального закладу "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій № 7" Дніпропетровської обласної ради (а.с.15). 16 листопада 2015 року [PERSON] була оголошена догана за невиконання функціональних обов'язків, наказ головного лікаря КЗ "ДДПТС №7" ДОР [PERSON]. № 363-к. [PERSON] з наказом ознайомилася (а.с.9, 87). 08 грудня 2015 року [PERSON] була оголошена догана за невиконання функціональних обов'язків посадової інструкції п. 2.2, 2.11, 2.16 наказ головного лікаря КЗ "ДДПТС №7" ДОР [PERSON]. № 400-к (а.с.9). З акту № 1 від 08.12.2015 року вбачається, що [PERSON] відмовилася підписувати наказ про догану від 08.12.2015 року (а.с.84). 23 грудня 2015 року [PERSON] - зав.пед.частиною звільнено з роботи 23.12.2015 року згідно ст. 40 п. 3 КЗпП України, з передачею матеріальних цінностей. Підстава: витяг з протоколу № 19 від 09.12.2015 року засідання комітету профспілки ППО ОКЗ "ДДПТС № 7" наказ № 409-к. [PERSON] з наказом ознайомлена 23.12.2015 року (а.с.11). 20 січня 2016 року при наданні фінансування з [PERSON] було повністю проведено розрахунок, перерахувавши кошти на її картку (а.с.85-86). 06 лютого 2015 року вчитель [PERSON] подав доповідну записку на ім'я головного лікаря з приводу дій завідуючої педагогічної частини [PERSON] щодо забирання нею благодійної гуманітарної допомоги дітям (а.с.45). З акту № 1 від 09.02.2015 року вбачається, що [PERSON] відмовилася надавати письмові пояснення на доповідну від 06.02.2015р. 07 квітня 2015 року вчитель [PERSON] подала службову записку на ім'я виконуючого обов'язки головного лікаря з приводу дій завідуючої педагогічної частини [PERSON] щодо складеного нею плану відпусток, надати письмові пояснення [PERSON] відмовилася про що складено акт (а.с.47-49). З протоколу засідання пед. колективу від 10.04.2015 р., то [PERSON] головний лікар [PERSON] просила колектив дати їй шанс виправити свої помилку. [PERSON] на педагогічну раду не з'явилася, відмовилася від підпису в протоколі (а.с.51-53). 08.09.2015 року музичний керівник [PERSON] подав доповідну записку на ім'я головного лікаря з приводу дій завідуючої педагогічної частини [PERSON] щодо вираження їй недовіри колективом, надати письмові пояснення [PERSON] відмовилася, про що складено акт (а.с.54-55). 16.11.2015 року вчителі [PERSON] та [PERSON] подали доповідну записку на ім'я головного лікаря з приводу дій завідуючої педагогічної частини [PERSON] щодо її невірному, безвідповідальному керівництві, надати пояснення [PERSON] відмовилася, про що складено акт (а.с.56, 61). З протоколу засідання пед. колективу від 16.11.2015 року вбачаються зауваження головного лікаря до зав. пед. частиною [PERSON] про відсутність чітких дій при втечі дитини із санаторію, надати пояснення [PERSON] відмовилася, про що складено акт (а.с.58-60). З акту пояснення до догани від 16.11.2015 року вбачається, що вона оголошена за систематичне невиконання своїх функціональних обов'язків, що передбачені п. 2.16 посадової інструкції - не здійснила контроль за належним виконанням своїх обов'язків вихователя [PERSON], що призвело до зникнення 14.11.2015р. дитини, п. 7.4 посадової інструкції - не довела до відома головного лікаря про ситуацію, що призвело до необхідності притягнення до відповідальності та оголошення догани [PERSON] Підставою є доповідні вчителів (а.с.62). 30.11.2015 року інспектором з праці [PERSON] подана доповідна записка на ім'я головного лікаря з приводу постійних змін графіка роботи без поважної на те причини зав. пед. частиною [PERSON], 01.12.2015р. [PERSON] відмовилася надати пояснення, про що складено акт (а.с.63-65). 02.12.2015 року, 07.12.2015р. від викладачів подані доповідні записки з приводу дій завідуючої педагогічної частини [PERSON], надати пояснення вона відмовилася, про що складено акт (а.с.66-71). 01 грудня 2015 року педагогічний колектив звернувся до голови профспілкового комітету з доповідною запискою в якій виражають недовіру [PERSON], як завідуючій педагогічної частини та просять зняти її з займаної посади (а.с.72-73). 01 грудня 2015 року педагогічний колектив звернувся до головного лікаря з доповідною запискою в якій зазначають, що [PERSON], як завідуючій педагогічної частини не виконує свої посадові обов'язки та допускає порушення, 02.12.2015 року надати пояснення з цього приводу [PERSON] відмовилася, про що складено акт (а.с.74-76). З акту пояснення до догани від 08.12.2015 року вбачається, що вона оголошена за систематичне невиконання своїх функціональних обов'язків, що передбачені п. 7.4 посадової інструкції - завуч санаторію підпорядковується головному лікарю санаторію і звітує перед ним за виконану роботу, [PERSON] не склала звіт про виконану роботу, а також п. 2.2 - організовує навчально-виховний процес в санаторії, п. 2.11 - постійно здійснює контроль за виконанням учбових програм, якості знань учнів, змістом і ефективністю учбово-виховної роботи, п. 2.16 - завуч санаторію несе безпосередню відповідальність та здійснює контроль за організацією та чіткістю навчально-виховного процесу, виконанням навчальних планів та програм, наявністю, оформлення та зберіганням шкільної документації. [PERSON] було запропоновано звільнитися за власним бажанням. За час її роботи звільнилося 12 її підлеглих. На підставі п. 4.2 посадової інструкції головним лікарем оголошено догану та поставлено питання про звільнення з посади, подано подання на розгляд профспілкового комітету. Підставою є доповідні вчителів (а.с.77). Відповідно до п. 4.2. посадової інструкції завідуючого педагогічною частиною, затвердженою 12 січня 2015 року, оцінку роботи завідуючого педагогічної частини проводить головний лікар, на основі аналізу діяльності; педагог-спеціаліст ОУОЗ (а.с.7-8). Згідно п. 4.3. даної посадової інструкції критерії оцінки: аналіз діяльності пед. колективу на основі виконання ним вимог основних документів; успішність учнів не менша ніж була в загальноосвітній школі; відсутність порушень трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку як пед. колективом, так і учнями, відсутність скарг. 08 грудня 2015 року головний лікар КЗ "ДДПТС № 7" ДОР [PERSON] направила до профспілкового комітету подання з проханням надати згоду на звільнення з роботи зав. пед. частиною [PERSON] за систематичне невиконання функціональних обов'язків посадової інструкції п.п. 2.2, 2.11, 2.16 згідно ст. 40 п. 3 КЗпП України, що підтверджується доповідними записками вчителів (а.с.80). 09 грудня 2015 року в присутності членів профспілкового комітету зав. пед. частиною [PERSON] відмовилася брати запрошення на засідання профспілкового комітету від 09.12.2015 року, що підтверджується актом (а.с.78-79). Згідно витягу з протоколу № 19 засідання комітету профспілки ППО ОКЗ "ДДПТС №7" від 09.12.2015 року розглянуто подання головного лікаря [PERSON] на звільнення з роботи зав. пед. частиною [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин функціональних обов'язків посадової інструкції та одноголосно було прийнято рішення дати згоду на звільнення, ознайомитися з витягом протоколу засідання комітету профспілки [PERSON] відмовилась його підписувати про що складено акт №3 (а.с.82-83). З цього ж витягу з протоколу № 19 вбачається, що [PERSON] була присутня на засіданні профспілки, висловила незгоду з оголошення їй другої догани. Цим же витягом з протоколу № 19 спростовуються твердження позивача та її представника про те, що засідання комітету профспілки не відбулося і питання про її звільнення не розглядалося. Також даний факт спростовується допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є членами профспілкового комітету. Відповідно до інструкції з діловодства по КЗ "Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій № 7" ДОР", затвердженої 12 січня 2015 року облік та реєстрація кадрової документації, що є внутрішніми документами санаторію не передбачена (а.с.157-160), що спростовує твердження представника позивача, щодо необхідності реєстрації доповідних записок. Допитані в судовому засіданні свідки позивача [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що позивач була хорошим викладачем, піклувалася за дітьми, під час її роботи на посаді завідуючою педагогічним відділенням вони майже не працювали, бо звільнилися до цього. Пояснили, що колектив до неї відносився добре. Головний лікар використовувала принизливі фрази у бік викладачів. Свідок зі сторони позивача [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона працювала у санаторії з 1999 року по 21 грудня 2015 року машиністом за білизною її також неправомірно змусили звільнитися, бо почала заявляти про свої права. Головний лікар завжди якщо їй щось не подобалося - пропонувала людям звільнитися. Щодо доган [PERSON] їй не відомо, оскільки вона була у відпустці. Наказ про звільнення [PERSON] почали готувати 21 грудня 2015 року. Свідок позивача [PERSON] пояснила, що на час звільнення [PERSON] вона вже не працювала в санаторії, а до того працювала на посаді психолога до 03 листопада 2014 року. Звільнилася із-за умов в які поставила головний лікар, яка просила доповідати їй про викладачів та інших працівників. Головний лікар завжди казала, якщо не подобається - звільнятися. На неї було написано доповідні «задніми» числами, їй так повідомили працівники. З позивачем у неї були гарні трудові відносини. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що позивач [PERSON] систематично не виконувала посадові обов'язки та не відповідала займаній посаді завідуючої педагогічного відділення, не виконувала плани навчання, не готувала розклади, зривала уроки, діти почали гірше навчатися, допускала багато порушень. Підтвердили той факт, що вони писали доповідні на [PERSON], на профспілковому засіданні проголосували одноголосно про її звільнення. Пояснили, що [PERSON] була присутня на засіданні профспілкового комітету, але пішла, не дочекавшись вирішення, і вони продовжували без неї, тому на записі [PERSON] відсутнє голосування. Перерву у розгляді про її звільнення не оголошували. У своїх діях вона посилалася на головного лікаря. У викладачів завжди були з нею конфлікти, бо вона не виконувала своїх обов'язків. На засіданні педагогічного колективу головний лікар просила дати їй шанс для виправлення, оскільки вона молода і не має досвіду роботи, але вона не виправилася. Вказані вище спірні відносини регулюються КЗпП України, Законом України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. У відповідності до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] 16.11.2015 року оголошено догану за невиконання функціональних обов'язків, з якою вона була ознайомлена і не оскаржувала її. Дійсно у наказі відсутні посилання на те, що саме вона порушила, проте це підтверджується письмовими доказами по справі, а саме великою кількістю доповідних записок та актом пояснення до догани від 16 листопада 2015 року, де зазначені всі порушення. А також, проти якої [PERSON] не висловила незгоду на засіданні комітету профспілки 09.12.2015р. 08 грудня 2015 року [PERSON] була оголошена друга догана за невиконання функціональних обов'язків посадової інструкції, а саме п. 2.2, 2.11, 2.16, з якою вона відмовилася ознайомлюватися, що підтверджується актом. Систематичне невиконання посадових обов'язків, а саме пунктів посадової інструкції [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні наявністю доповідних записок, колективних педагогічних звернень про невідповідність її займаній посаді, показами свідків. Підстав для скасування доган судом не встановлено. У відповідності до п.3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.92 року, зі змінами та доповненнями, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Як вбачається з матеріалів справи, такі вимоги закону були дотриманні, існують доповідні записки, протоколи засідання педагогічного колективу, в актах зазначені підстави та порушення. Згідно статті 43 Кодексу законів про працю України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), допускається у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. За відсутності на підприємстві первинної профспілкової організації відсутній і орган, згоду якого на звільнення повинен одержати власник. Відповідно до п.10 ст.247 КЗпП України виборчий орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 Кодексу законів про працю України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Таким чином, обов'язковими умовами є утворення на підприємстві профспілки та членство в ній працівника. Не можна погодитися з твердженнями представника позивач щодо порушення засідання профспілкового комітету, який надавав згоду на звільнення [PERSON], оскільки існує витяг з протоколу засідання про прийняття одноголосного рішення (а.с.82), є звернення (подання) головного лікаря для вирішення цього питання (а.с.80), а сама по собі відсутність на закінченні засіданні [PERSON] не тягне за собою неправомірності такого засідання, оскільки за п. 15 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.92 року, згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Таким чином, звільнення позивача [PERSON] було здійснено на законних підставах та з додержанням встановленого порядку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що діях відповідача не вбачається порушення законодавства про працю, суд доходить висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» зі змінами, встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Оскільки позивачем заявлялася вимога про стягнення моральної шкоди, судовий збір при подачі позовної заяви сплачено не було, з позивача [PERSON] на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20грн.

Outcome: dismissed