Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

До суду 15.12.2020 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна стразова компанія АСКА», за яким просила стягнути на її користь страхове відшкодування, понесених витрат на поховання загиблої, у розмірі 14 272, 64 грн.. Посилалась на те, що 07 жовтня 2017 року близько о 12 год. 50 хв. по вул. Ак. Заболотного, 2, у м. Одесі відбулась ДТП за участі автомобіля «МАЗ СБ-197АД», д.н.з. [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] .. Унаслідок даного ДТП [PERSON] було госпіталізовано до «ООКЛ», де згодом від отриманих тілесних ушкоджень вона померла. Вона ж, [PERSON] , є онукою померлої, а тому вважає, що має право на відшкодування витрат на поховання загиблої. Посилались на те, що станом на дату ДТП відповідальність водія була застрахована за чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК 3891849. Відомості за фактом настання ДТП 07.10.2017 року були внесені до ЄРДС за № 12017160000000817 з кваліфікацією ст. 286 КК України та розпочато досудове слідство. У рамках досудового слідства було проведено судову-медичну експертизу потерпілої [PERSON] , [INFO] , та зроблено висновок №56 (597) 01.11.2017 року лікарем судово-медичним експертом КУ «Одеське обласне бюро судової медичної експертизи», згідно якого визначено, що ушкодження [PERSON] могли утворитись внаслідок транспортної травми, при зіткненні рухаючогось транспортного засобу з пішоходом. Отже, вважає, що смерть [PERSON] знаходиться у причинному зв`язку з поєднаною травмою, яка виникла при ДТП 07.10.2017 року. Згідно листа-відповіді СУ ГУНП в Одеській області №4/1-654 від 16.01.2020 року, слідчим СУ ГУНП в Одеській області 30.10.2019 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України винесено постанову про закриття кримінального провадження, що свідчить про те, що досудове розслідування завершено. Посилались на те, що у досудовому порядку, 03.06.2019 року, відповідно до вимог ст.33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником заявника - [PERSON] було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування. Проте, станом на 10.12.2020 року відповідачем не було прийнято жодного рішення та не здійснено виплату позивачу відповідного страхового відшкодування, а тому вимушені звернутись до суду з дійсним позовом. Зазначила, що на поховання [PERSON] були понесені витрати у розмірі 14 272, 64 грн.. Ухвалою суду від 24.12.2020 року провадження у справі було відкрито. Через неявку сторін розгляд справи 25.01.2021 року був відкладений на 26.02.2021 року. Суд вбачає, що разом із позовом, представником позивача було подано клопотання про витребування доказів, уточнене 11.01.2021 року, зокрема просив: 1.Витребувати зі Слідчого відділення ГУНП в Одеській області (м. Одеса, пр.-т Шевченка, буд. 8) належним чином завірену копію постанови про закриття кримінального провадження №12017160000000817 від 30.10.2019 року; 2. Витребувати у ФОП [PERSON] ( [ADDRESS] ) належним чином завірену копію чеку або дублікату чеку до договору-замовлення від 10.10.2017 року про підтвердження здійснення оплати наданих послуг (робіт) для організації та проведення поховання [PERSON] на суму 10 210 грн.. У судове засідання 26.02.2021 року сторони не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача в позові просив розглядати справу у їх відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач поважність причин неявки суду не повідомив та заяв по суті справи не подав. Ухвалою суду, повний текст якої складено 05.03.2021р., було розглянуто та задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 15.04.2021 року. Вимоги ухвали суду від 05.03.2021 року були виконанні слідчим відділенням ГУНП в Одеській області 16.04.2021 року та надано до суду запитуванні документи (а.с.83-87). Розгляд справи через неявку сторін 15.04.2021 року був відкладений на 13.05.2021 року. Також ухвалу суду від 05.03.2021 року повторно направлено на виконання до ФОП [PERSON] .. У судове засідання 13.05.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. При цьому представником позивача до суду неодноразово подавались заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи. Сторона відповідача заяв по суті справи не надала. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Станом на 13.05.2021 року відзив на позов від відповідача до суду не надходив, при цьому про розгляд справи останній повідомлявся належним чином шляхом розміщення інформації на офіційному сайті Приморського районного суду м. Одеси та шляхом направлення поштової кореспонденції. Отже, із урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами та згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, ухвалив слухати справу при заочному розгляді. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 17.05.2021 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Згідно матеріалів справи судом встановлено. 07 жовтня 2017 року близько о 12 год. 50 хв. по вул. Ак. Заболотного, 2, у м. Одесі відбулась ДТП за участі автомобіля «МАЗ СБ-197АД», д.н.з. [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] .. Унаслідок даного ДТП [PERSON] було госпіталізовано до «ООКЛ» з діагнозом Політравма, де згодом від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] о 14 год. 10 хв. померла. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.10.2017 року (а.с.20). Відомості за фактом настання ДТП 07.10.2017 року були внесені до ЄРДС за № 12017160000000817 з кваліфікацією ст. 286 КК України та розпочато досудове слідство. У рамках досудового слідства було проведено судову-медичну експертизу потерпілої [PERSON] , [INFO] , та зроблено висновок №56 (597) 01.11.2017 року лікарем судово-медичним експертом КУ «Одеське обласне бюро судової медичної експертизи», згідно якого визначено, що ушкодження [PERSON] могли утворитись внаслідок транспортної травми, при зіткненні рухаючогось транспортного засобу з пішоходом. Постановою слідчого СУ ГУНП в Одеській області 31.10.2019 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017160000000817 від 08.10.2017 року, у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.84-87). Відповідно до ч.ч.4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 89 ЦПК. Таким чином, вина [PERSON] у ДТП 07.10.2017 року доказуванню не підлягала. Станом на дату ДТП відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УАСК АСКА» за чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК 3891849 (а.с.19). Позивачка [PERSON] була онукою [PERSON] та на замовлення позивача було здійснено поховання померлої. Згідно обґрунтування позову вартість поховання [PERSON] склала 14 272, 64 грн.. Із заявою про виплати страхового відшкодування представник позивача звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» 29.05.2019 року, посилаючись на те, що станом на 10.12.2020 року страховою компанією не було прийнято жодного рішення та не здійснено виплату страхового відшкодування, звернулись до суду з дійсним позовом. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. У постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 757/59802/16-ц Верховний суд дійшов висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи, завдана нею шкода відшкодовується, зокрема, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров`я, життю внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Нормами п. п. 27.1, 27.4, ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вимоги про відшкодування витрат на поховання можуть пред`являтися будь-якими особами, навіть сторонніми до потерпілого, які ці витрати фактично понесли. Тобто, витрати на поховання відшкодовуються особі, яка була фактично вписана як покупець у розрахунковому документі, незалежно від рівня спорідненості до померлого. За положеннями п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи, перелік яких визначений п. 35.2 ст. 35 цього Закону. За приписами абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial