Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 10.08.2016 року близько 16-20 годин водій [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах ТОВ „Кийтранс-2005", керуючи автобусом „Атаман", д.н.з. [NUMBER] по вул. Бориспільській в м. Києві, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість, відволікся від керування, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , 1953 року народження, який переходив проїжджу частину вулиці після виходу з трамваю, порушивши при цьому вимоги п.2.3; 12.3 ПДР України. Своїми неправомірними діями [PERSON] в особі відповідача ТОВ „Кийтранс-2005" завдав [PERSON] наступних тілесних ушкоджень: поєднана краніоторакоскелетна травма, рвано-забійна рана голови, закрита травма грудної клітини, фрагментарні переломи IV, V, VI, VII, VIII, IX ребер з формуванням передньо-бокового клапану, лівобічний гемопневмоторакс; закритий уламковий перелом хірургічної шийки та головки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків. Для лікування від даної ДТП [PERSON] витратив значні грошові кошти, чим йому завдано матеріальної шкоди на суму 32 792 грн. 97 коп., які просять стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки після подачі даного позову до суду позивач [PERSON] [INFO] помер, а в момент ДТП водій автобуса [PERSON] перебував на посаді водія ТОВ „Кийтранс-2005". Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що водій автобуса [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем, будучи призначеним на посаду водія ТОВ „Кийтранс-2005". Однак його вина не доведена будь-яким процесуальним документом правоохоронного органу або суду. Крім того, автобус „Атаман", д.н.з. [NUMBER] на день ДТП був застрахований в ТДВ „Страхове товариство „Домінанта", ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю склав 200 000 грн. і саме туди повинен був звернутись позивач за життя щодо відшкодування йому матеріальної шкоди, завданої лікуванням внаслідок ДТП. 3-ті особи [PERSON] та ТДВ „Страхове товариство „Домінанта" в судові засідання не з`явились жодного разу, про дату і місце розгляду справи вони були повідомлені судом належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи у їх відсутність або у відсутність їх представників до суду не звертались. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Автобус марки „Атаман", д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності відповідачу ТОВ „Кийтранс-2005". Згідно наказу №119 від 12.09.2006 року [PERSON] був прийнятий на посаду водія ТОВ „Кийтранс-2005" і за ним був закріплений автобус А-09202 „Атаман", д.н.з. [NUMBER] (т.1, а.с.40). За змістом шляхового листа водій [PERSON] 10.08.2016 року керував автобусом А-09202 „Атаман", д.н.з. [NUMBER] по маршруту №503 в м. Києві (т.1, а.с.42). У відповідності до ч.5, ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної безпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. П.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Як встановлено у судовому засіданні, 10.08.2016 року близько 16-20 годин водій [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах ТОВ „Кийтранс-2005", керуючи автобусом „Атаман", д.н.з. [NUMBER] по вул. Бориспільській в м. Києві, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , 1953 року народження, який переходив проїжджу частину вулиці після виходу з трамваю, який рухався за маршрутом №22. 18.08.2016 року за фактом ДТП були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1, ст.286 КК України. Даною ДТП [PERSON] було завдано наступних тілесних ушкоджень: поєднана краніоторакоскелетна травма, рвано-забійна рана голови, закрита травма грудної клітини, фрагментарні переломи IV, V, VI, VII, VIII, IX ребер з формуванням передньо-бокового клапану, лівобічний гемо пневмоторакс; закритий уламковий перелом хірургічної шийки та головки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, що вбачається з висновку судово-медичного експерта №43-2017/о (т.1, а.с.29-36). За змістом ч.6, ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою начальника відділення СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві Метельського І.Р. від 19.05.2018 року кримінальне провадження №12016100020009304 від 18.08.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1, ст.286 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія [PERSON] складу злочину (т.1, а.с.112-116). В подальшому дана постанова будь-ким не оскаржувалась, чинна на день розгляду даної справи і зміст визнаний у судовому засіданні. Описані вище обставини визнані у судовому засіданні учасниками справи, тому не доказуються в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи. Автобус „Атаман", д.н.з. [NUMBER] на день ДТП був застрахований відповідачем в ТДВ „Страхове товариство „Домінанта" на підставі полісу №АЕ/ 9833392 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.06.2016 року, за яким встановлено ліміт страхової відповідальності за заподіяну шкоду майну в розмірі 200 000 грн., строк дії з 20.07.2016 року до 19.01.2017 року (т.1, а.с.244-б; т.2, а.с.6-7). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року №1961-IV „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"статтею 3 визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 цього Закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 Закону України №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачає ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами п.3, ч.1, ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Системний аналіз вказаних норм права, а також інших норм, пов`язаних з даними правовідносинами наголошує, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 зазначеного Закону України, цей страховик набуває зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму, виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Як встановлено судом, [PERSON] за отриманням страхового відшкодування по заподіянню шкоди його здоров`ю до ТДВ „Страхове товариство „Домінанта" не звертався. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження вина водія [PERSON] , що перебував у трудових відносинах з відповідачем, у ДТП, яка сталась 10.08.2016 року і вона спростовується постановою начальника відділення СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві Метельського І.Р. від 19.05.2018 року, тому відповідач не несе перед позивачем відповідальність за завдану матеріальну шкоду, при цьому, ліміт страхової відповідальності 3-ї особи повністю покриває розмір матеріальної шкоди позивача та її померлого чоловіка. Згідно ст.133; 141 ЦПК України у випадку відмови у задоволенні позову в повному обсязі судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду, відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed