Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог\~ щодо предмета позову - Костопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання\~ виконавчого напису\~ таким, що\~ не підлягає виконанню та\~ скасування його. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням чинного законодавства. Крім того, зазначає, що в даному випадку відсутня безспірність, так як в нього взагалі відсутня заборгованість за тілом кредиту, до того ж банк звертався до нотаріуса поза межами строків позовної давності. А тому просить суд, визнати виконавчий напис вчинений від 19 січня\~ 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №615, таким, що не підлягає виконанню та скасувати\~ його. Ухвалою Костопільського районного суду від 19.02.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Відповідачам було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов. До початку судового розгляду справи, а саме 18.04.2018 року відповідачем ПАТ КБ "Приватбанк" до суду подано відзив на позовну заяву, в\~ якому вказав, що позов є необгрунтованим, оскільки виконавчий напис вчинений в межах строку давності на підставі документів визначених переліком, спору між сторонами в суді щодо боргу на час вчинення напису не було. Просили в позові відмовити. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Костопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області своїх пояснень щодо позову до суду не подав.\~ Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до\~ задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 8 вересня 2006 року між позивачем та ЗАТ КБ «Приватбанк» в особі Експерта площадки мікрокредитування Костопільського відділення Рівненської філії ЗАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] був укладений кредитний договір № 0609/22 від 08.09.2006 р. За умовами договору банк надав позивачу кредит в сумі 3000 дол. США з кінцевим терміном погашення 05.03.2008 р. Додатком № 1, який згідно п. 1.1 є невідємною частиною кредитного договору, передбачено погашення отриманого кредиту щомісячно окремими платежами. В забезпечення зобовязань за кредитним договором між позивачем і банком були укладені договори застави: - Договір застави майна № 0609/22/М від 08.09.2006 р. - Договір застави товару в обороті № 0699/22/ТО від 08.09.2006 р. - Договір застави автотранспортного засобу № 0609/22/ТЗ від 08.09.2006 р. За умовами договорів застави звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса лише у випадку їх нотаріального посвідчення. За угодою сторін нотаріальне посвідчення вказаних договорів застави не здійснювалось. Інших умов позасудового вирішення спору за кредитним договором не передбачено. Рішенням Костопільського районного суду від 29.10.2008 року по справі №2-727/2008 за позовом ЗАТ "Приватбанк" до [PERSON] про\~ стягнення заборгованості по кредитному договору позов задоволено та стягнуто з позивача на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом, відсотками і пенею в сумі 1631,81 доларів США, що згідно курсу гривні щодо долара на момент винесення рішення становило 7897,96 грн., в т.ч.\~ 1246,87 дол. США - заборгованість за кредитом; 238,10 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 146,84 дол. СІІІА - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Рішення суду набрало законної сили. На підставі вказаного рішення, Костопільським районним судом був виданий виконавчий лист № 2-727 від 29.10.2008 p. про стягнення кредитної заборгованості. 14 січня 2009 року відкрито виконавче провадження по виконанню рішення Костопільського районного суду від 29.10.2008 року, постанова державного виконавця №ВП № 10820376. 19 січня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинений виконавчий напис № 615 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк грошових коштів відповідно до умов кредитного договору № 0609/22 від 08.09.2006 року в сумі 8417,43 доларів США, що за курсом НБУ складає 216327,95 грн, в т.ч.: заборгованість за тілом кредиту 1246,87 дол. США; заборгованість за відсотками 2572,10 дол. США; заборгованість з пені 4598,46 дол. США. 19 січня 2018 року відкрито друге виконавче провадження по виконанню виконавчого напису №615 від 19.01.2017 року, постанова державного виконавця №ВП № 54241118. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»(далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цимЗаконом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється\~ Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вище наведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як слідує з матеріалів справи, зокрема зі спірного виконавчого напису нотаріуса, стягнення проводилось за період з 8 серпня 2006 року по 21 жовтня 2016 року. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано одну із умов для винесення напису, а саме безспірність заборгованості. Крім того, банк звертаючись до нотаріуса щодо винесення виконавчого напису достеменно знав про наявність іншого рішення суду по справі №2-727/2008 виданого 29 жовтня 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» суми боргу у розмірі\~ 7897,96 грн., однак не повідомив про рішення суду нотаріуса, таким чином ввів в оману щодо відсутності спору щодо суми заборгованості. За таких обставин спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. При цьому, судом приймаються доводи позивача, щодо порушення строків давності для видачі виконавчого напису, оскільки дані доводи знайшли своє підтвердження під час дослідження судом доказів. Позовна вимога щодо скасування виконавчого напису не відповідає нормам цивільного та цивільно-процесуального законодавства України виходячи з такого. Виконавчий напис не є правочином. Згідно з вимогами ч. 1ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів. Відповідно до зазначеного Закону одним із виконавчих документів є виконавчий напис нотаріуса, який підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою. Як бачимо, вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК. Отже, виконавчий напис у розумінні ЦК може бути визнаний лише таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позивач може захищати свої права шляхом пред'явлення вимог зокрема, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (повністю або частково). З наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування виконавчого напису від 19 січня 2017 року не підлягають до задоволення тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial