Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

22.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, Комунального підприємства "Жилкомсервіс", Відділ реєстрації місця проживання у Київському районі міста Харкова в особі Адміністрації Київського району м. Харкова, третя особа: Департамент реєстрації та цифрового зв`язку Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в кінці листопада 2014 року він вселився у спірну квартиру та проживав однією сім`єю з [PERSON] . 03 листопада 2016 року [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] на підставі заяви, нотаріально завіреної та зареєстрованої за № 2013, виданою [PERSON] . Згідно до цієї заяви [PERSON] , надавався дозвіл на реєстрацію за вказаною вище адресою. Відповідно до того, що [PERSON] , фактично проживав із [PERSON] однією сім`єю і піклувався про неї, вона склала заповіт від 30 жовтня 2016 року, відповідно до якого, передала [PERSON] усе майно, яким вона володіла на момент смерті. Також, видала 30.10.2017 року довіреність, що діяла на момент звернення [PERSON] за реєстрацією його у вище зазначеній квартирі. Померла [PERSON] надала [PERSON] нотаріально посвідчену заяву про згоду реєстрацію (прописку) його у квартирі, чим фактично визнала [PERSON] прирівняним до її сім*ї. За життя [PERSON] [PERSON] звернувся до відділу реєстрації проживання Київського району м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації з заявою щодо реєстрації [PERSON] в спірній квартирі і його було зареєстровано 31.11.2016 року, але через деякий час йому було повідомлено про скасування реєстрації (службова записка начальника дільниці №14 КП «Жилкомсервіс»). Порушуючи норми чинного законодавства, незважаючи на те, що відповідно до вище названих Правил реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або його представником документів, відповідачі зареєстрували [PERSON] лише через три доби, тобто мали прийняти рішення та зареєструвати 31.10.2016 року, в дійсності зареєстрували лише 03.11.2016 року. З приводу затримки і скасування реєстрації йому було роз`яснено, що він своєчасно подав не усі необхідні документи. Позивач вказує, що протиправність дій відповідачів підтверджується такими діями (бездіяльністю): не визнають права позивача [PERSON] на користування квартирою, що видно з їх дій та відображено в службовій записці начальника дільниці № 14 КП «Жилкомсервіс» заступника директора КП «Жилкомсервіс», порушуючи вимоги Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію", до цього часу не надали відповідь на письмові запити позивача [PERSON] від 23.12.2016 р. до КП «Жилкомсервіс»; від 26.12.2016 р. до Департаменту реєстрації ХМР щодо зареєстрованих осіб в спірній квартирі; від 24.11.2016р. до Департаменту Житлового господарства щодо зміни договору найму переоформлення особового рахунку; незаконно опечатали квартиру без рішення суду, або постанови нотаріуса, що забезпечує збереження майна після смерті спадкодавця; здійснюють перепони [PERSON] в користуванні квартирою та виселяють його з неї. У позові просить: - визнати дії відповідачів Харківської міської ради та Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Відділ реєстрації місця проживання у Київському районі міста Харкова в особі Адміністрації Київського району м. Харкова протиправними, такими, що грубо порушують конституційне право громадян на реєстрацію, проживання та використання житла; - зобов`язати відповідачів поновити реєстрацію місця проживання позивача [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] ; судові витрати стягнути на його користь з відповідачів. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче провадження. 13.12.2019 року до суду поданий відзив Харківської міської ради, в якому просять відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілі судової справи між суддями від 08.04.2020 року справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент реєстрації та цифрового зв`язку Харківської міської ради. 07.09.2020 року до суду подана заява представника КП «Жилкомсервіс», в якому просять розглянути справу у їх відсутність, відзив Харківської міської ради підтримують, у задоволенні позову просять відмовити. 21.09.2020 року до суду надана відповідь на відзив. Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2020 року закрито підготовче провадження по даній справі, призначено судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, вказаних у позові, ніяких інших клопотань до суду не подав. Відповідачі, треті особи в судове засідання не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи строки розгляду справи, наявність в матеріалах справи відзиву на позов та відсутність будь-яких інших клопотань, які заявлені та не розглянуті судом, враховуючи висловлену позицію сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності не з*явившихся учасників на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки подальший не розгляд справи порушує права учасників щодо розумності строків розгляду справи. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами. Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу. Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] наймачем була [PERSON] на підставі рішення Київської районної у місті Харкові ради №122-5 від 17.06.20208р. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.10.2016 року (а.с. 8). Звертаючись з позовом до суду [PERSON] стверджує, що він проживав однією сім*єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] і за життя вона надала згоду на його реєстрацію в цій квартирі, однак відповідачі порушують його права на користування даною квартирою. Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім і, які проживають з ним, не було іншої угоди користування жилим приміщенням. У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім*ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2017 року, яке набрало чинності, в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання його наймачем квартири [ADDRESS] відмовлено. За фактами, які було встановлено судом в даному рішенні, доказів на підтвердження того, що [PERSON] вселився до померлої [PERSON] як член сім`ї та проживав із нею як член сім`ї та вів з нею спільне господарство, суду не надано. Також, в рішенні вказано, що [PERSON] зареєструвався у квартирі лише після смерті [PERSON] , більш того, заяву на реєстрацію подав також після смерті [PERSON] - [INFO] . Зі службової записки КП «Жилкомсервіса» та довідки з місця проживання, вбачається, що померла [PERSON] була одна зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , та одна там проживала. Під час розгляду даної справи, що є предметом судової розгляду станом на теперішній час суду також не надано належних та допустимих доказів, що позивач [PERSON] є особою, яка має право на постійне проживання в спірній квартирі. Крім того, станом на теперішній час, Київським районним судом м. Харкова 22.02.2021 року по справі №640/2943/18 постановлено рішення, згідно якого в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім*єю та визнання особи такою, що не втратила права користування квартирою відмовлено, прийнято рішення за зустрічним позовом про виселення [PERSON] з самоправно зайнятої квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Також, суд звертає увагу, що на підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] щодо права на проживання та порушення його прав надає лише копію заповіту від 31.10.2016 року, довіреність від 31.10.2016 року, відповіді з КП «Жилкомсервіс», Департаменту реєстрації та цифрового розвитку, Адміністрації Київського району, однак суд зазначає, що дані докази не підтверджують належним чином порушення прав позивача та відсутні належні та допустимі докази щодо протиправності дій відповідачів по відношенню до позивача за тих обставин, що вказані в позові. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені судові витрати у разі відмови в задоволенні позовних вимог за тих обставин, що вказано в позові.

Outcome: dismissed