Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

17 червня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 09 серпня 1999\~року вона придбала у відповідача житловий будинок А, глинобитний, обкладений цеглою, житловою площею 29,9 м2, загальною площею 40,9 м2, з надвірними побудовами: сарай Б, колодязь №1, спорудження № 2-5, що розташований на [ADDRESS] на земельній ділянці сільської ради. Зазначений будинок належав відповідачеві на підставі договору купівлі продажу, посвідченого Вільнянською с/Радою, 04 серпня 1973 року за реєстром № 57, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за № 770-4, що на момент укладення угоди підтверджувалось довідкою характеристикою виданою БТІ за місцем розташування об`єкта нерухомості за №\~811 від 09 серпня 1999 року. Договір купівлі продажу був здійснений на Товарній Біржі у місті Новомосковську та зареєстрований за № 000362, однак не був нотаріально посвідчений. 09 серпня 1999 року зазначений договір був зареєстрований Новомосковським бюро технічної інвентаризацією за реєстраційним номером 770. Цей житловий будинок вона придбала за 4 735 гривні. З часу купівлі будинку вона постійно проживає та користується ним, а відповідач виїхав та не проживає у ньому. 21 жовтня 2000 року на підставі рішення 15\~сесії 23\~скликання Вільнянської сільської Ради народних депутатів, прийнято рішення про передачу їй в приватну власність земельну ділянку, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 14\~листопада 2000 року вона отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №115325, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №\~16900. В лютому 2020 року під час подання технічної документації для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці на який розташований житловий будинок, з`ясувалось, що угода купівлі продажу нерухомості, а саме зазначеного вище житлового будинку не відповідає вимогам чинного законодавства, так як у відповідності до вимог ст. 657 ЦК України, визначено, що договір купівлі продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартир) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Для вирішення цього питання їй рекомендовано звернутись до суду. Здійснити нотаріальне посвідчення договору вона позбавлена можливості. У зв`язку з чим, вона вимушена звернутись до суду та просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений 09\~серпня 1999 року між нею та [PERSON] , а також визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 червня 2020 року було залишено позовну заяву без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 15-16). 30 червня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с.\~18-20). Ухвалою суду від 23 липня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.\~24-25). Ухвалою суду від 06 жовтня 2020\~року було закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с.\~40). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Представник позивача [PERSON] адвокат Маймор А. В. у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.\~62). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Новомосковської Товарної Біржі не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових пояснень не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 09 серпня 1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] за 4 735 грн. житловий будинок [ADDRESS] , договір купівлі-продажу зареєстрований за позивачем на праві приватної власності в Новомосковському районному БТІ 09 серпня 1999 року за реєстровим № 770. Відповідно до\~ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", угоду було зареєстровано на Товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" під реєстровим № 000362 Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи, наданої Комунальним підприємством "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" на запит суду, власником житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 09\~серпня 1999 року на Товарній біржі "Новомосковська товарна біржа" за р.\~№\~000362, зареєстрованого КП НМ БТІ 09 серпня 1999\~року за р. № 770. Відповідно до технічного паспорту, складеного 09 серпня 1999 року, наданого суду у засвідченій [PERSON] копії, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , в цілому складається з: житлового будинку А, загальною площею 40,9 м2, житлової площею 29,9 м2, сараю Б, колодязю № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, огорожі № 4, 5, 1945-1985 років побудови (а.с. 10-12). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №\~115325 від 14\~листопада 2000 року, наданого суду у засвідченій [PERSON] копії, останній на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Вільненської сільської Ради народних депутатів від 21 жовтня 2000 року, належить земельна ділянка загальною площею 0,1577 га, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована на території [ADDRESS] (а.с. 9). Як свідчить укладений спірний договір, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору,\~\~ [PERSON] передав позивачеві [PERSON] , належний йому житловий будинок, а позивач, у свої чергу, передали йому грошові кошти у розмірі 4 735 гривень, договір зареєстрований на товарній біржі, однак його нотаріально не посвідчено. Станом на час розгляду справи позивач здійснює право користування та володіння житловим будинком, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963\~року,\~та Кодексу про шлюб та сім`ю УРСРС,\~чинних на час їх виникнення. Відповідно до\~ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст.\~128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено\~статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10\~грудня 1991\~року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз`яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями\~ст. 47 ЦК УРСР\~передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.\~2\~ст.\~48\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28\~квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного\~комітету України\~по житлово-комунальному\~господарству №\~56\~від 13\~грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації\~\~договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірних договорів купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно зі ст.ст.\~242,\~227 ЦК УРСР\~договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності до ст.ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1\~ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до\~ст. 153 ЦК УРСР\~договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцеві на праві власності нерухомого майна. Сторонами договору усі умови останнього виконані. Згідно з вищевказаним договором зазначена нерухомість обміняна. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно з вимогами \~ст. 237 ЦК України, суду не надано, тому, суд вважає укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] дійсним. Оскільки сторони повністю виконали умови договорів купівлі-продажу нерухомості, угоди не визнавались недійсними, [PERSON] на підставі ст.ст.\~128,\~153 ЦК УРСР\~і\~ст.\~49\~Закону України "Про власність"\~набула право власності на спірні об`єкти нерухомості і правомірно володіє ними. Передбачених законом підстав для не визнання дійсними неоспорених договорів в судовому порядку не має. Статтею 392 діючого\~ЦК України\~передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу нерухомості від 09\~серпня 1999 року, який зареєстрований на Товарній біржі "Новомосковська" за р.\~№\~000362, на підставі якого [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , є дійсним, за [PERSON] належить визнати право власності це нерухоме майно. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved