Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, який мотивував тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 28.04.1998р., який був розірваний згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2013р. За час спільного проживання з відповідачем сторони придбали майно, в тому числі найбільш цінні предмети побуту та домашнього вжитку на загальну суму 782300,00 грн., які знаходяться у житловому будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці та в квартирі №9 по вулиці Соборній в будинку №38 у місті Вінниці. Зокрема у житловому будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці знаходяться: 1. Столовий сервіз на 12 осіб, виробництво фірми "Цептер" (22 600 грн.); 2. Столова та побутова продукція фірми "Цептер" (6 000 грн.); 3. Обідній стіл виробництва Індонезії (25 000 грн.); 4. Шість стільців до обіднього столу виробництва Індонезії (15 000 грн.); 5. Два крісла виробництва Індонезії (1 500 грн.); 6. Плазмовий телевізор фірми "LG Еlectronics" діагоналлю 105 см (30 000 грн.); 7. Музичний центр "LG Еlectronics" (5 000 грн.); 8. Письмовий стіл гарнітура виробництва Румунії (3 000 грн.); 9. Спальне ліжко розміром 2,20 см на 2,20 см виробництва Індонезія (15\~000 грн.); 10. Шафа для одягу виробництва Індонезія (10 000 грн.); 11. Дві тумби та комод спального гарнітуру виробництва Індонезії (15 000 грн.); 12. Два холодильника (15 000 грн.); 13. Гойдалка для 3-х осіб (10 000 грн.); 14. Журнальний стіл з мармуровою стільницею (5 000 грн.); 15. Диван з мебельного гарнітуру виробництва Румунії (2 000 грн.); 16. Копіювальний апарат виробництва фірми "Шарп" (3 000 грн.); 17. Мультифункціональний принтер фірми "Самсунг" (3 000 грн.); 18. Пральна машина (4 000 грн.); 19. Гідромасажна ванна "Королівський дует" (40 000 грн.); 20. Спортивний тренажер (20 000 грн.); 21. Бігова доріжка (15 000 грн.); 22. Аналогова відеокамера "Панасоник" та касети (8 000 грн.); 23. Сауна з африканського апашу та нагрівач до сауни (40 000 грн.); 24. Кухня на першому поверсі італійська, вбудована машина для миття посуду, вбудована газова плита, витяжка, очисний фільтр для води фірми «Цептер» - (60\~000,00 грн.); 25. Кухня на цокольному поверсі, газова плита (15000,00 грн.); 26. Газовий котел «Ареас» та бойлер (25\~000,00 грн.); 27. Басейн внутрішній розмір 2,5х3м (80\~000,грн.); 28. Чотири унітази (20\~000 грн.); 29. Два біде (8\~000,00 грн.); 30. Три дзеркальні шафи купе (21\~000,00 грн.); 31. Мармуровий камін, топка (120\~000,00 грн.); 32. Ванна, душова кабіна (20\~000,00 грн.) У квартирі №9 по вулиці Соборній в будинку №38 у місті Вінниці знаходяться : 1. Пральна машинка (4 000 грн.); 2. Кухонний стіл зі скла (2 000 грн.); 3. Чотири стільці для кухні (1 200 грн.); 4. Спальний гарнітур (ліжко, 3 шафи, стіл) виробництво Румунії (25 000 грн.); 5. Плазмовий телевізор (6 000 грн.) 6. Диван (5 000 грн.); 7. Письмовий стіл (1 000 грн.); 8. Два крісла (1 000 грн.); 9. Кухня, машина для мийки посуду, газовий котел (45\~000,00 грн.); 10. Душова кабіна (10 000,00 грн.). З урахуванням того, що сторони не можуть добровільно здійснити поділ спільного майна, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви від 17.10.2016р. (а.с. 24) просив постановити рішення про поділ у рівній частці спільного майна подружжя, яке знаходиться в будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці, в квартирі №9 по вулиці Соборній в будинку №38 у місті Вінниці та в квартирі №6 по вулиці Олеся Гончара в будинку №24 у місті Києві, та виділити позивачу у власність майна на суму 391150,00 грн., а саме виділити позивачу в натурі: - Обідній стіл виробництва Індонезії (25 000 грн.); - Шість стільців до обіднього столу виробництва Індонезії (15 000 грн.); - Плазмовий телевізор фірми "LG Еlectronics" діагоналлю 105 см (30 000 грн.); - Спальне ліжко розміром 2,20 см на 2,20 см виробництва Індонезія (15\~000 грн.); - Шафу для одягу виробництва Індонезія (10 000 грн.); - Дві тумби та комод спального гарнітуру виробництва Індонезії (15 000 грн.); - Диван з мебельного гарнітуру виробництва Румунії (2 000 грн.); - Копіювальний апарат виробництва фірми "Шарп" (3 000 грн.); - Мультифункціональний принтер фірми "Самсунг" (3 000 грн.); - Спортивний тренажер (20 000 грн.); - Бігову доріжка (15 000 грн.); - Аналогову відеокамеру "Панасоник" та касети (8 000 грн.); - Сауну з африканського апашу та нагрівач до сауни (40 000 грн.); - Кухонний меблевий гарнітур з вбудованою машиною для миття посуду, газовою плитою, витяжкою, очисним фільтр для води фірми «Цептер», який знаходиться на першому поверсі будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці (60\~000,00 грн.); - Мармуровий камін, топку, який знаходиться в будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці (120000,00 грн.); - кухонний стіл зі скла (2000,00 грн.); - диван (5000,00 грн.); - письмовий стіл (1000,00 грн.); - два крісла (1000,00 грн.); - душова кабіна (10000,00 грн.); - журнальний стіл з мармуровою стільницею (5000,00 грн.), а всього на суму 391500,00 грн., стягнувши з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за різницю у вартості часток в сумі 350,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] зазначив, що ним помилково у заяві від 17.10.2016р. містяться посилання на квартиру №6 по вулиці Олеся Гончара в будинку №24 у місті Києві, оскільки в даній позовні заяві не йдеться мова про майно яке міститься в цій квартирі. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій зазначила, що при зверненні до суду з первісним позовом позивачем не враховано, що частина того майна, яке ним заявлено до поділу є особистим майном [PERSON], а ще одна частина була вивезена [PERSON] без згоди [PERSON] Натомість, до переліку спільного майна, позивачем не включено майно, яке було придбано сторонами за спільні кошти та яке має підлягати поділу. Зокрема, на думку [PERSON] у первісній позовній заяві [PERSON] безпідставно включено майно: - яке було отримане нею в дар від [PERSON] за договором дарування від 09.10.2004р., а саме письмовий стіл виробництва Румунії, диван з мебельного гарнітуру виробництва Румунії, спальний гарнітур виробництва Румунії, письмовий стіл; - яке є невідємною частиною будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці та в квартирі №9 по вулиці Соборній в будинку №38 у місті Вінниці, на які згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.07.2015р. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 30.03.2016р. за [PERSON] було визнано право особистої приватної власності. (унітази (4 шт), біде (2 шт), сауна, газова плита та витяжка на першому та цокольному поверхах будинку, гідромасажна ванна «Королівський дует», газовий котел «Ареас», басейн внутрішній, вбудовані шафи купе (3 шт), камін, ванна, душова кабіна, вбудовані кухонні меблі). Крім того, як зазначає [PERSON] у квартирі №9 по вулиці Соборній в будинку №38 у місті Вінниці немає і ніколи не було машини для миття посуду. Поряд з цим, [PERSON] зазначає, що без її згоди [PERSON] було вивезено майно, яке було включено ним до первісної позовної заяви, а саме столовий сервіз на 12 осіб, виробництво фірми "Zepter", столову та побутову продукцію фірми "Zepter", обідній стіл виробництва Індонезії, шість стільців до обіднього столу виробництва Індонезії, два крісла виробництва Індонезії, плазмовий телевізор фірми "LG Еectronics" діагоналлю 105 см, музичний центр "LG Еectronics", журнальний стіл з мармуровою стільницею, копіювальний апарат фірми «Sharp», мультифункціональний принтер «Samsung», спортивний тренажер, аналогову камеру фірми «Panasonic». В той же час, як стверджує [PERSON], без її згоди [PERSON] було вивезено майно, яке не було включено ним до первісної позовної заяви, а саме: меблевий шкіряний гарнітур (1 диван і 1 крісло) 50000,00 грн., компютерний блок 8000,00 грн., монітор 8000,00 грн., принтер 2000,00 грн., ноутбук 10000,00 грн., цифрова відеокамера 15000,00 грн., очисник повітря 3000,00 грн., очисник повітря 7500,00 грн. Враховуючи зазначене позивач за зустрічним позовом просила: 1) визнати за [PERSON] право власності на майно загальною вартістю 143200,00 грн., а саме: - спальне ліжко виробництва Індонезії вартістю 15000,00 грн.; - 2 тумби та комод спального гарнітуру виробництва Індонезії загальною вартістю 15000,00 грн.; - холодильники 2 шт. загальною вартістю 15000,00 грн.; - гойдалку вартістю 10000,00 грн.; - пральну машину вартістю 4000,00 грн.; - бігову доріжку вартістю 15000,00 грн.; - кухонні меблі на першому поверсі, посудомийну машину, очисний фільтр вартістю 40000,00 грн.; - пральну машину вартістю 4000,00 грн.; - кухонний стіл скляний вартістю 2000,00 грн.; - кухонні стільці 4 шт. вартістю 1200,00 грн. - плазмовий телевізор вартістю 6000,00 грн.; - диван вартістю 5000,0 грн.; - крісло 2 шт. загальною вартістю 1000,00 грн. 2) визнати за [PERSON] право власності на майно загальною вартістю 2476600,00 грн., а саме: - столовий сервіз на 12 осіб, виробництво фірми "Zepter" вартістю 22600,00 грн.; - столову та побутову продукція фірми "Zepter" вартістю 6000,00 грн.; - обідній стіл виробництва Індонезії вартістю 25000,00 грн.; - шість стільців до обіднього столу виробництва Індонезії вартістю 15000,00 грн.; - два крісла виробництва Індонезії вартістю 1500,00 грн.; - плазмовий телевізор фірми "LG Еlectronics" діагоналлю 105 см вартістю 30000,00 грн.; - музичний центр "LG Еlectronics" вартістю 5000,00 грн.; - журнальний стіл з мармуровою стільницею вартістю 5000,00 грн.; - копіювальний апарат виробництва фірми "Sharp" вартістю 3000,00 грн.; - мультифункціональний принтер фірми "Samsung" вартістю 3000,00 грн.; - спортивний тренажер вартістю 20000,00 грн.; - аналогову відеокамеру "Panasonic" вартістю 8000,00 грн.; - меблевий шкіряний гарнітур (1 диван і 1 крісло) вартістю 50000,00 грн.; - компютерний блок вартістю 8000,00 грн.; - монітор вартістю 8000,00 грн.; - принтер вартістю 2000,00 грн.; - ноутбук вартістю 10000,00 грн.; - цифрову відеокамеру вартістю 15000,00 грн.; - очисник повітря вартістю 3000,00 грн.; - очисник повітря вартістю 7500,00 грн. Крім того, при такому поділі майна [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію в розмірі 52200,00 грн. Заявою від 06.07.2017р. [PERSON], у звязку з допущеною при написанні позовної заяви помилкою, просила виключити із переліку майна яке підлягає поділу 2 крісла, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], оскільки вони були подаровані їй за договором дарування від 09.10.2004р. В судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги за первісною позовною заявою підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, а у задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити посилаючись на пропуск [PERSON]Ю строку позовної давності передбаченого статтею 72 СК України, статтями 257, 267 ЦК України, про застосування якого подано відповідну заяву. Крім того, представник [PERSON] адвокат [PERSON] просила суд не приймати до уваги договір дарування від 29.10.2004р., укладений [PERSON] та [PERSON], оскільки вказаним договором не ідентифіковано яке саме конкретне майно передається в дарунок. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, а вимоги первісної позовної заяви просили задовольнити частково врахувавши обставини зазначені у зустрічній позовній заяві. В судовому засіданні, за клопотаннями представника позивача за зустрічним позовом, була допитана в якості свідка донька позивача та відповідача [PERSON], яка відповідно до частини 5 статті 180 ЦПК України попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці, де проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був наявний меблевий шкіряний гарнітур білого кольору (1 диван і 1 крісло), який батько вивіз після розлучення з мамою. Після того, як батько вивіз вказаний меблевий гарнітур свідок бачила цей диван і крісло у квартирі батька по вулиці Льва Толстого, 9 у м. Вінниці, [PERSON] та її сестра [PERSON] просили батька повернути додому диван і крісло, однак батько до цього часу цього не зробив. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд дійшов висновку на наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гонтар) [PERSON], з 25 квітня 1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року (справа №127/18421/13-ц). (а.с. 7) Під час перебування в шлюбі, сторонами було придбано ряд обєктів нерухомого майна, а саме: незакінчений будівництвом будинок готовністю 62%, який розташований за адресою: [ADDRESS], яка розташована за адресою: [ADDRESS] у будинку №38 по вул. Соборній у м. Вінниці, квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року у справі №127/9293/14-ц: - визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 27/50 часток будинку по вул. Володарського, 7 у м. Вінниці. - визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/3 часток квартири [ADDRESS]. - поділено майно, яке належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності наступним чином: 1. визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на наступне майно: - 23/50 часток будинку по вул. Володарського, 7 у м. Вінниці; - 2/3 часток квартири [ADDRESS]; - квартиру [ADDRESS]; - автомобіль NISSAN Mikra, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]; 2. визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на наступне майно: - квартиру [ADDRESS]; - квартиру [ADDRESS]; - автомобіль NISSAN Patrol GR TD, 2001 року випуску, реєстраційний номер 50005ВІ, кузов № [NUMBER]; - грошові кошти, які виплачені [PERSON] як викупна сума при достроковому припиненні договорів довгострокового страхування життя за полісами № 100002074 та № 100010181 в загальному розмірі 22853 гривні; - грошові кошти, які на час припинення шлюбу [PERSON] та [PERSON] зберігались на рахунках ПАТ КБ «Приватбанк» в загальному розмірі 50 629,36 гривень. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2016 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року, в частині\~визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 27/50 часток будинку по вул. Володарського, 7 в м. Вінниці та 1/3 часток квартири [ADDRESS], та в частині визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 23/50 часток будинку по вул. Володарського, 7 в м. Вінниці та 2/3 часток квартири [ADDRESS],\~скасовано. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким: - визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок по вул. Володарського, 7 в м. Вінниці. - визнано за [PERSON]\~право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В іншій частині рішення суду залишено без змін. В той же час, судом встановлено, що за час спільного проживання з відповідачем сторони придбавали майно - предмети побуту та домашнього вжитку, які знаходилися у житловому будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці та в квартирі №9 по вулиці Соборній в будинку №38 у місті Вінниці. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги первісної позовної заяви [PERSON] зазначає, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано: столовий сервіз на 12 осіб, виробництво фірми "Цептер", столову та побутову продукція фірми "Цептер", обідній стіл виробництва Індонезії, 6 стільців до обіднього столу виробництва Індонезії, 2 крісла виробництва Індонезії, плазмовий телевізор фірми "LG Еlectronics" діагоналлю 105 см, музичний центр "LG Еlectronics", письмовий стіл гарнітура виробництва Румунії, спальне ліжко розміром 2,20 см на 2,20 см виробництва Індонезія, шафу для одягу виробництва Індонезія, дві тумби та комод спального гарнітуру виробництва Індонезії, два холодильника, гойдалку для 3-х осіб, журнальний стіл з мармуровою стільницею, диван з мебельного гарнітуру виробництва Румунії, копіювальний апарат виробництва фірми "Шарп", мультифункціональний принтер фірми "Самсунг", пральну машину, гідромасажну ванну "Королівський дует", спортивний тренажер, бігову доріжку, аналогову відеокамеру "Панасоник" та касети, сауну з африканського апашу та нагрівач до сауни, кухню на першому поверсі італійську, вбудовану машину для миття посуду, вбудовану газову плиту, витяжку, очисний фільтр для води фірми «Цептер», кухню на цокольному поверсі, газову плиту, газовий котел «Ареас» та бойлер, басейн внутрішній розмір 2,5х3м, чотири унітази, два біде, три дзеркальні шафи купе, мармуровий камін, топку, ванну, душову кабіну які знаходяться у житловому будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці, а також пральну машину, кухонний стіл зі скла, 4 стільці для кухні, спальний гарнітур (ліжко, 3 шафи, стіл) виробництво Румунії, плазмовий телевізор, диван, письмовий стіл, 2 крісла, кухню, машину для мийки посуду, газовий котел, душову кабіну які знаходяться у квартирі №9 по вулиці Соборній в будинку №38 у місті Вінниці. В свою чергу [PERSON] не заперечувала, щодо придбання майна про яке вказував позивач, не заперечувала щодо його вартості, однак зазначала про те, що при зверненні до суду з первісним позовом позивачем не враховано, що частина того майна, яке ним заявлено до поділу є особистим майном [PERSON], а ще одна частина була вивезена [PERSON] без згоди [PERSON] за адресою його проживання (вул. Льва Толстого, 9, м. Вінниця), натомість, до переліку спільного майна, позивачем не включено майно, яке було придбано сторонами за спільні кошти та яке має підлягати поділу. Реагуючи на твердження [PERSON], [PERSON] стверджував, що ніякого майна ні з будинку, ні з квартири він не вивозив, окрім шкіряного меблевого гарнітуру, який в подальшому на прохання дітей повернув до будинку №7 по вилиці Володарського у м. Вінниці, натомість [PERSON] приховує майно, яке спільною сумісною власністю. Згідно з частиною першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як\~зазначено\~у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-3037цс15, прийнятій\~за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. З урахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що доказів на підтвердження придбання майна, яке є предметом поділу, сторонами надано не було, з метою встановлення переліку майна, наявного на час розгляду справи, ухвалами сулу від 25 листопада 2016 року та від 02 грудня 2016 року доручено Центральному відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області провести описи та скласти акти опису майна - речей побуту та домашнього вжитку, які знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. Володарського, 7, [ADDRESS], [ADDRESS], м. Вінниця та [ADDRESS]. (а.с. 79, 80, 92, 93) Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] ВП №53336603 від 07.02.2017р. описано та накладено арешт на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: - меблевий шкіряний гарнітур (1 диван 1 крісло) білого кольору; - ноутбут Lenovo Idea Pad Z580A; - принтер Samsung, модель ML1210 білого кольору; - відеокамеру Sony HVBRID; - обідній стіл розкладний, оздоблений деревяними ніжками та мармуровими жовто-коричневими стільницями розміром 80х120. (а.с. 170-173, 184, 185). Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] від 22.02.2017р. описано та накладено арешт на майно, яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Володарського, 7, а саме: - спальне ліжко розміром 2,20 см на 2,20 см виробництва Індонезія; - щафу для одягу виробництва Індонезія темно-коричневого кольору; - дві тумби та комод спального гарнітуру виробництва Індонезії темно-коричневого кольору; - холодильник Virpool; - холодильник Bosсh; - гойдалку для 3-х осіб; - пральну машину; - гідромасажну ванну "Королівський дует" викладену мозаїкою; - бігову доріжку; - сауну з африканського апашу та нагрівач до сауни; - кухню на першому поверсі італійську, вбудовану машину для миття посуду, вбудовану газову плиту, витяжку, очисний фільтр для води фірми «Цептер»; - кухню на цокольному поверсі, газову плиту; - газовий котел «Ареас» та бойлер; - басейн внутрішній розмір 2,5х3м; - чотири унітази; - два біде; - три дзеркальні шафи вмонтовані в стінку; - мармуровий камін, топку; - ванну, душову кабіну з поламаними дверцятами. Цією ж постановою державного виконавця описано та накладено арешт на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме: - пральну машинку; - кухонний стіл зі скла; - чотири стільці для кухні; - спальний гарнітур (ліжко, три щафи, стіл), шафа для книг; - плазмовий телевізор; - диван; - письмовий стіл; - два крісла; - кухня вбудована столешнею в підвіконня; - душову кабіну; - газовий котел. Таким чином, при визначенні обсягу майна, яке є предметом дослідження при визначенні наявності підстав для його поділу, як спільного сумісного майна, суд виходить саме з проведених державними виконавцями описів та арешту майна. Визначаючись щодо позовних вимог, як первісної так і зустрічної позовних заяв, суд виходить з того, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Сімейного Кодексу України далі СК України). Під майном, частина перша статті 190 Цивільного кодексу України, має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 Сімейного кодексу України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст. 68 Сімейного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності майна станом на дату розгляду справи в суді, а також часткове визнання обставин справи сторонами, щодо переліку майна та його вартості, суд дійшов висновку про те, що до об'єктів права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] слід віднести: 1) майно, яке знаходиться у квартирі №51 по вулиці Л. Толстого у місті Вінниці, а саме: - меблевий шкіряний гарнітур (1 диван 1 крісло) білого кольору вартістю 50000,00 грн.; - ноутбут Lenovo Idea Pad Z580A та модуль памяті SO DIMM DDR III 4069 МВ PC 10600 вартістю 5969,60 грн.; - принтер Samsung, модель ML1210 білого кольору вартістю 3000,00 грн. - цифрову відеокамеру Sony HVBRID вартістю 15000,00 грн. 2) майно, яке знаходиться у будинку №7 по вулиці Володарського у місті Вінниці, а саме: - спальне ліжко розміром 2,20 см на 2,20 см виробництва Індонезія вартістю 15000,00 грн.; - щафу для одягу виробництва Індонезія темно-коричневого кольору вартістю 10000,00 грн.; - дві тумби та комод спального гарнітуру виробництва Індонезії темно-коричневого кольору вартістю 15000,00 грн.; - два холодильники Virpool та Bosсh загальною вартістю 15000,00 грн., по 7500,00 грн. кожен; - гойдалку для 3-х осіб вартістю 10000,00 грн.; - пральну машину вартістю 4000,00 грн.; - бігову доріжку вартістю 15000,00 грн.; - кухню на першому поверсі італійську, вбудовану машину для миття посуду, вбудовану газову плиту, витяжку, очисний фільтр для води фірми «Цептер» загальною вартістю 60000,00 грн.; - кухню на цокольному поверсі з вмонтованою газовою плитою вартістю 15000,00 грн.; 3) майно, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], а саме: - пральну машинку вартістю 4000,00 грн.; - кухонний стіл зі скла вартістю 2000,00 грн.; - чотири стільці для кухні вартістю 1200,00 грн.; - плазмовий телевізор вартістю 6000,00 грн.; Що стосується, обіднього столу розкладного, оздобленого деревяними ніжками та мармуровими жовто-коричневими стільницями розміром 80х120 (зазначений в постанові державного виконавця про опис та арешт майна від 07.02.2017р.), то вказаний стіл не відноситься до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний [PERSON] після розірвання шлюбу, що підтверджується копіями товарних чеків від 16.11.2015р. та від 20.11.2015р., та не оспорювалося сторонами. (а.с. 245). Щодо гідромасажної ванни «Королівський дует», сауни з африканського апашу та нагрівача, газових котлів та бойлерів, басейну внутрішнього, унітазів, біде, вмонтованих дзеркальних шаф, мармурового каміну з топкою, ванни, душових кабін, то вказані речі не підлягають поділу, з огляду на таке. Як зазначено вище та встановлено судом, в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа №127/9293/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності та поділ спільного майна подружжя, за результатами розгляду якої заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2015 року з урахуванням рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 березня 2016 року: - визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок по вул. Володарського, 7 в м. Вінниці та квартиру [ADDRESS]. - визнано за [PERSON]\~право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS], квартиру [ADDRESS]. В ході розгляду даної справи судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлено питання визначення ринкової вартості вищевказаних обєктів нерухомості. З висновку експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області №54 від 06.04.2015 року, вбачається, що ринкова вартість нерухомого майна, яке є предметом спору оцінено наступним чином: (а.с. 109-155): 1. житловий будинок по вул. Володарського, 7 в м. Вінниці загальною площею 387,3 кв.м. з урахуванням земельної ділянки та земельних поліпшень 4 877 342 гривень; 2. однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 49,1 кв.м. 2 003 906 гривень; 3. двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 46,7 кв.м. 892 370 гривень; 4. двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 71,9 кв.м. -1 436 745 гривень; 5. однокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 50,0 кв.м. 972 379 гривень; 6. однокімнатна квартира [ADDRESS] з урахуванням самочинно перепланованих приміщень загальною площею 69,8 кв.м. вартістю 1 357 441 гривень. Саме з урахуванням ринкової вартості обєктів нерухомості судом проведено поділ відповідного майна. В той же час, як вбачається з вищевказаного висновку експерта визначення ринкової вартості будинку по вулиці Володарського, 7 у місті Вінниці здійснено експертом з урахуванням наявності у будинку інженерного обладнання будинку електроосвітлення, газопостачання, водопостачання, каналізації, опалення, електро-підігрівів підлоги, системи охоронної сигналізації, системи вентиляції. Експертом також враховано, що приміщення санвузлів обладнане умивальником, унітазом, біде, душовою кабіною, ванною, джакузі. До площі оцінюваних приміщень будинку включено приміщення сауни та басейну. Аналогічно проводилося визначення ринкової вартості двокімнатної квартира [ADDRESS]. В судовому засіданні 19.04.2017р. судовим експертом [PERSON] було надано усні пояснення свого висновку, відповідно до яких при визначенні ринкової вартості обєктів нерухомого майна - житлового будинку по вул. Володарського, 7 в м. Вінниці та квартири [ADDRESS] експертом не враховувалися суми коштів, за які придбавалися рухомі речі, однак враховувався стан оцінюваних приміщень, їх оздоблення та наявність у них відповідного обладнання. Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. (ч. 3 ст. 181 ЦК) Статтею 182 ЦК України визначено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За правилами визначеними у статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). (ч. 1 ст. 188 ЦК). Проаналізувавши вищевказані положення Цивільного кодексу України, а також враховуючи висновок експерта НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області №54 від 06.04.2015 року суд приходить до висновку, що такі речі як гідромасажна ванна, сауна з африканського апашу та нагрівач, газові котли та бойлери, басейн, унітази, біде, вмонтовані дзеркальні шафи, мармуровий камін з топкою, ванни, душові кабіни, є елементами та складовими частинами головної речі - житлового будинку по вул. Володарського, 7 в м. Вінниці та квартири [ADDRESS], поділ яких уже проведено згідно з судовими рішеннями у справі №127/9293/14-ц. Наявність вищевказаних елементів безпосередньо вплинуло (збільшило) на ринкову вартість обєктів нерухомого майна та відповідно їх відокремлення призведе до істотного зменшення вартості обєкта нерухомості. Зазначений висновок також підтверджується висновком експертного дослідження №484/495/17-21 від 14.02.2017р., проведеного на замовлення [PERSON] Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Вінницьке відділення). (а.с. 211-229) Що стосується спального гарнітуру, письмового стола, двох крісел, які знаходяться у квартирі [ADDRESS], то вказані речі є особистою власністю [PERSON], враховуючи наступне. Як вбачається з договору дарування, укладеного 29 жовтня 2004 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), дарувальник передав безоплатно у власність (подарував), а обдаровувана (прийняла) в дарунок наступне майно, яке розташовано у квартирі [ADDRESS]: комод, письмовий стіл 2 шт., стінка-сервант, шафа двохстворчатий, ліжко, тумба біля ліжка 2 шт., крісло 2 шт., диван маленький, стілець, стіл журнальний. (а.с. 69) Відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно з частиною четвертою статті 719 ЦК України (в редакції на час укладання договору) договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. Таким чином, оскільки спальний гарнітуру (шафа, ліжко, тумба), письмовий стіл, два крісла, які знаходяться у квартирі [ADDRESS] отримані [PERSON] в дарунок на підставі договору дарування від 29.10.2004р., форма якого відповідає вимогам закону, вказані речі є особистою приватною власністю [PERSON] та відповідно поділу не підлягають. Посилання [PERSON] на те, що договір дарування [PERSON] та [PERSON] насправді не укладався судом до уваги не приймається, оскільки такі посилання не підтверджені належними та допустимими доказами. Що стосується кухні зі вбудованою столешнею в підвіконня, яка знаходиться у квартирі [ADDRESS], то вказана кухня не може включатися до переліку майна, яке підлягає поділу, оскільки сторонами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вартості такої кухні та складових її частин. Зокрема, [PERSON] в позовній заяві та в судових засіданнях стверджував, що кухня зі вбудованою в підвіконня столешнею, яка знаходиться у квартирі [ADDRESS], включає в себе вмонтовану машину для миття посуду та вартість кухні складає 45000,00 грн. Натомість [PERSON] не погоджувалася ні з вартістю кухні, ні з її складовими частинами. При цьому, клопотань про проведення експертизи щодо визначення вартості вказаного обєкта сторонами не заявлялось, тоді як судом таке право сторонам розяснювалося. Посилання ж [PERSON] на те, що зазначений в акті опису майна меблевий шкіряний гарнітур (1 диван 1 крісло) білого кольору не є майном, яке придбано подружжям під час перебування у шлюбі, а придбано ним особисто 1 листопада 2013 року, суд до уваги не приймає враховуючи наступне. В судових засіданнях [PERSON] неодноразово зазначав, що після розірвання шлюбу з [PERSON], а саме на початку 2015 року він вивіз з будинку по вулиці Володарського, 7 у м. Вінниці меблевий шкіряний гарнітур (1 диван 1 крісло) білого кольору та відвіз його у квартиру [ADDRESS]. Вказані обставини також підтверджуються протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.04.2015р., поясненнями [PERSON] та [PERSON] наданими 20.04.2015р. працівникам міліції та висновком ВДІМ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області від 27.04.2017р. про результати звернення громадянки [PERSON] Однак, доказів на підтвердження своїх пояснень, щодо того, що вищевказаний меблевий гарнітур був повернутий [PERSON] до будинку по вулиці Володарського, 7 у м. Вінниці., матеріали справи не містять. [PERSON] в судових засіданнях стверджував, що його діти Картін та Єва попросили повернути диван і крісло та за проханням дітей він відвіз меблевий гарнітур до будинку по вулиці Володарського, 7 у м. Вінниці. Однак, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що після того, як батько вивіз меблевий гарнітур вона бачила цей диван і крісло у квартирі батька по вулиці Льва Толстого, 9 у м. Вінниці, [PERSON] та її сестра [PERSON] просили батька повернути додому диван і крісло, однак батько до цього часу цього не зробив. З огляду на наведене суд критично оцінює пояснення [PERSON] щодо повернення меблевого гарнітуру, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, натомість суд приймає до уваги показання свідка надані в судовому засіданні. Крім того, суд не приймає до уваги наданий позивачем товарний чек від 01 листопада 2013 року про придбання дивана шкіряного «Елегант» вартістю 15000,00 грн. та крісла шкіряного білого вартістю 5000,00 грн., оскільки в постанові державного виконавця про опис та арешт майна проведеного у квартирі [ADDRESS], відсутні відомості про те, що виявлений саме диван «Елегант». Крім того, наявність товарного чеку датованого 01 листопада 2013 року не спростовує встановлених судом обставин, що в квітні 2015 року [PERSON] вивіз з будинку по вулиці Володарського, 7 у м. Вінниці меблевий шкіряний гарнітур (1 диван 1 крісло) білого кольору та відвіз його у квартиру [ADDRESS]. Що стосується заяви [PERSON] про застосування до зустрічного позову строку позовної давності слід зазначити наступне. Обґрунтовуючи заяву про застосування строків позовної давності [PERSON] вказував на те. що шлюб між сторонами було розірвано згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області 08.10.2013р., яке набуло законної сили 19.10.2013р., а зустрічну позовну заяву [PERSON] подано до суду 24 листопада 2016 року, тобто зі спливом трьох річного строку. (а.с. 166) Однак, такі висновки позивача суд вважає помилковими, оскільки відповідно до частини другої статті 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Отже, наведеною нормою закону встановлено, що позовна давність обчислюється не від дати набрання законної сили судовим рішенням про розірвання шлюбу, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року (справа №127/18421/13-ц), яке набуло законної сили 19.10.2013р. Однак, незважаючи на розірвання шлюбу сторони станом на 17 березня 2015 року продовжували проживати однією сімєю в будинку №7 по вулиці Володарського в м. Вінниці. Вказана обставина встановлена рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року у справі №127/25465/14-ц, яке набуло законної сили 26.04.2015р., згідно з ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 26.04.20415р. (а.с. 241,242) Зокрема, з тексту вказаного рішення суду вбачається, що судом встановлено наступні обставини: «В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] разом зі спільними доньками [PERSON] та [PERSON] фактично проживають в одному будинку, ведуть господарство, спільно харчуються і несуть витрати на сім`ю. Так, [PERSON], оплачує витрати по утриманню будинку, охорони, газопостачання, електроенергії (а.с. 89-105, 107-113, 179-180, 183), придбаває продукти, оплачував поїздки дітей за кордон в 2014 році (а.с. 46, 47, 50-53, 174), купував їм одяг, взуття (а.с. 49), частково оплачував медичні послуги що надавались [PERSON], оплачував навчання у школі (а.с. 44, 46) [PERSON] також несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їх продуктами, необхідним шкільним приладдям, засобами гігієни, оплачує навчання та заняття в гуртках, лікування (а.с. 5, 161-163), купує одяг, оплачує поїздки на відпочинок тощо.» Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки судовим рішенням встановлено, що станом на 17 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати однією сімєю в будинку №7 по вулиці Володарського в м. Вінниці, трирічний строк позовної давності передбачений частиною другою статті 72 СК України до вимоги [PERSON] про поділ майна, останньою не пропущено. Яке уже зазначалося, відповідно до частини першої статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів. Вирішуючи питання щодо способу розподілу конкретного майна між сторонами суд враховує варіанти поділу запропоновані у первісній та зустрічній позовній заяві, враховує обставини щодо місця розташування майна, можливості його безперешкодного переміщення, а також вартість майна, яка сторонами не оспорювалася, а навпаки визнавалася, та з урахуванням всіх обставин справи суд приходить до висновку про поділ рухомого майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] до [PERSON], наступним чином: Виділити у власність [PERSON] майно на суму 126469,60 грн., а саме: - меблевий шкіряний гарнітур білого кольору (1 диван 1 крісло) вартістю 50000,00 грн.; - ноутбут Lenovo Idea Pad Z580A та модуль памяті SO DIMM DDR III 4069 PC10600 вартістю 5969,60 грн.; - принтер Samsung, модель ML1210 білого кольору вартістю 3000,00 грн. - цифрову відеокамеру Sony HVBRID вартістю 15000,00 грн.; - холодильник Bosh вартістю 7500,00 грн.; - бігову доріжку вартістю 15000,00 грн.; - спальне ліжко розміром 2,20х2,20 виробництва «Індонезія» вартістю 15000,00 грн.; - дві тумби та комод виробництва «Індонезія» темно коричневого кольору вартістю 15000,00 грн.; Виділити у власність [PERSON] майно на суму 119700,00 грн., а саме: - шафу для одягу виробництва «Індонезія» темно коричневого кольору вартістю 10000,00 грн.; - холодильник Virpool вартістю 7500,00 грн.; - італійську кухню розміщену на першому поверсі будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Володарського (Монастирська), 7 з вбудованою машиною для миття посуду, вбудованою плитою, витяжкою, очисним фільтром для води фірми «Zepter» вартістю 60000,00 грн.; - кухню розміщену на цокольному поверсі будинку за адресою: м. Вінниця, вул. Володарського (Монастирська), 7 з вмонтованою газовою плитою вартістю 15000,00 грн.; - кухонний стіл зі скла вартістю 2000,00 грн.; - чотири сільці для кухні вартістю 1200,00 грн.; - плазмовий телевізор вартістю 6000,00 грн.; - дві пральні машини загальною вартістю 8000,00 грн. (по 4000,00 грн кожна); - гойдалку вартістю 10000,00 грн. За такого варіанту розподілу майна з\~[PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню різниця у вартості рухомого майна в розмірі 3384,80 грн. В решті позовних вимог за первісним та зустрічним позовом слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014\~ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом №3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. З огляду на те, що позовні вимоги за первісною та зустрічною позовними заявами задоволено частково, суд вважає за необхідне судові витрати повязані зі сплатою судового збору залишити за сторонами. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи те, що судом проведено розподіл майна подружжя, виділивши кожній зі сторін частину такого майна, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2016р. №127/20697/16-ц та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2016р. №127/20697/16-ц, щодо накладення арешту на майно, слід скасувати. На підставі викладеного та

Outcome: partial