Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. У квітні 2019 року позивач ТОВ "Порше Мобіліті" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 18.02.2013 року між позивачем та [PERSON] укладено Кредитний договір № 50007416, відповідно до якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 431 405 грн. 59 коп. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 52 998 доларів США 23 центів та Суму Додаткового кредиту у розмірі 186 519 грн. 55 коп. - еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 22 913 доларів США 95 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п.2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.02.2018 року, для купівлі автомобіля марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см. та оплати страхових платежів. Поручителем за даним кредитним договором виступив [PERSON] . Крім того зазначений договір забезпечено Договором застави № 50007416 від 28.02.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Курильчук Т.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1707, згідно з умовами якого [PERSON] надала в заставу автомобіль марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см., державний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2017 року по цивільній справі № 243/4654/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави у задоволенні вимог позивача відмовлено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору застави задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 50007416, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] від 18 лютого 2013 року. Визнано недійсним договір застави транспортного засобу № [NUMBER] , укладений між [PERSON] , та ТОВ «Порше Мобіліті», посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Курильчук Т. О. від 28 лютого 2013 року за № 1707, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 50007416 від 18 лютого 2013 року [PERSON] передано в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль марки - автомобіля марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см. заставною вартістю 634 419,96 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму, яка складає різницю між отриманою сумою основного кредиту та внесеними нею в рахунок погашення кредиту платежами, та становить 282 268,05 грн. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року скасовано. Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. В рахунок часткового погашення боргу [PERSON] та [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальність «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50007416 від 18.02.2013 року, розмір якої станом на 23.05.2016 року складає 1 546 286 грн. 19 коп., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см. , державний номер [NUMBER] , що належав на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму штрафу в розмірі 63 442 грн. в порядку п. 4.1.2. Договору застави транспортного засобу № 50007416 від 18 лютого 2013 року. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року залишено без змін. Заборгованість відповідачів зазначена станом на 23.05.2016 року. Позивач звертає увагу, що позовна заява по справі № 243/4654/16-ц була складена 23.05.2016 року, а тому в межах її розгляду не розглядалося питання щодо стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року. З дня набрання законної сили рішення по справі № 243/4654/16-ц рішення суду відповідачами не виконано. Таким чином, позивач вважає, що має право та просить суд стягнути з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року у розмірі 453 677 грн. 0 7 коп., що складається з . - 43 524 грн. 91 коп. - 3 % річних у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за Кредитом за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 131 623 грн. 03 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за Кредитом за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 5 665 грн. 87 коп. - 3 % річних у зв`язку з прострочення сплати Додаткового Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року, - 17 134 грн. 07 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення сплати Додаткового Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 63 549 грн. 65 коп. - 3 % річних у зв`язку з прострочення дострокового повернення Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 192 179 грн. 53 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення дострокового повернення Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року, а також судові витрати. 24.04.2019 року відповідачами надано відзив на позовну заяву (а.с.155-159 т.1), відповідно до якого останні зазначили, що позовні вимоги не визнають, оскільки позивачем на надано доказів, що він у період часу з 23.05.2016 року по 27.03.2019 року надсилав відповідачам рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіку погашення кредиту також позивач своїми діями змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, таким чином просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Порше Мобіліті" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача адвокат Чередніченко М.М., що діє на підставі довіреності від 17.09.2018 року (а.с.119 т.1), ордеру серія КВ №402512 від 17.05.2018 року (а.с.120) та свідоцтва про на заняття адвокатською діяльністю від 20.12.2017 року (а.с.121), в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просив задовольнити (а.с.15-16 т.2). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, справу просили розглянути за своєї відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с.18 т.2). Представник відповідачів адвокат Виноградська О.В., що діє на підставі ордеру від 12.04.2019 року (а.с.142)в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, у позові просила відмовити (а.с.17 т.2). 19.04.2019 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.134-138 т.1). 14.06.2019 року представником відповідачів Виноградською ОВ, подано клопотання про застосування до позовних вимог ТОВ "Порше Мобіліті" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором норми ч.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", яка встановлює мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитним договором, а також просила застосувати приписи позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (а.с.192 т.1) ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою підготовчого засідання від 25.04.2019 року (а.с.162 т.1), підготовче судове засідання по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відкладено. Клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" - Чередниченко М.М. про розгляд справи у режимі відеоконференції - задоволено. Вирішено розгляд справи провести в режимі відеконференції Північним апеляційним господарським судом. Ухвалою підготовчого засідання від 10.05.2019 року (а.с.173 т.1), по справі проведено підготовче засідання, призначено справу до розгляду та встановлено порядок з`ясування обставин по справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 18.02.2013 року між позивачем ТОВ "Порше Мобіліті"та [PERSON] укладено Кредитний договір № 50007416, відповідно до якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 431 405 грн. 59 коп. - еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 52 998 доларів США 23 центів та суму Додаткового кредиту у розмірі 186 519 грн. 55 коп. - еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 22 913 доларів США 95 центів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п.2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.02.2018 року, для купівлі автомобіля марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см. та оплати страхових платежів. Поручителем за даним кредитним договором виступив [PERSON] (а.с.49-57 т.1) Зазначений договір забезпечено Договором застави № 50007416 від 28.02.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Курильчук Т.О., зареєстрованим в реєстрі за № 1707, згідно з умовами якого [PERSON] надала в заставу автомобіль марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см., державний номер [NUMBER] , що належить їй на праві власності. (а.с.61-64 т.1). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26.04.2017 року по цивільній справі № 243/4654/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави у задоволенні вимог позивача відмовлено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитного договору та договору застави задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 50007416, укладений між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] від 18 лютого 2013 року. Визнано недійсним договір застави транспортного засобу № [NUMBER] , укладений між [PERSON] , та ТОВ «Порше Мобіліті», посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Курильчук Т. О. від 28 лютого 2013 року за № 1707, за яким з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 50007416 від 18 лютого 2013 року [PERSON] передано в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль марки - автомобіля марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см. заставною вартістю 634 419,96 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму, яка складає різницю між отриманою сумою основного кредиту та внесеними нею в рахунок погашення кредиту платежами, та становить 282 268,05 грн. (а.с.13-28 т.1) Рішенням апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року скасовано. Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. В рахунок часткового погашення боргу [PERSON] та [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальність «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50007416 від 18.02.2013 року, розмір якої станом на 23.05.2016 року складає 1 546 286 грн. 19 коп., станом на 23.05.2016 року, яка складається з простроченої заборгованості в сумі 703 336 грн. 72 коп. за кредитом та в розмірі 69 073 грн. 05 коп. за Додатковим кредитом, з яких: - 510 166 грн. 79 коп. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за Кредитом; - 66 411 грн. 11 коп. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за Додатковим кредитом; - 19 539 грн. 35 коп. - сума 3% річних за час прострочення за Кредитом; - 525 грн. 83 коп. - сума 3% річних за час прострочення за Додатковим кредитом; - 173 630 грн. 58 коп. - сума інфляційних втрат за час прострочення за Кредитом; - 2 136 грн. 11 коп. - сума інфляційних втрат за час прострочення за Додатковим кредитом; заборгованості з дострокового повернення Кредиту в сумі 757 065 грн. 32 коп., з яких: - 705 646 грн. 06 коп. - сума заборгованості за Кредитом та Додатковим кредитом; - 39 235 грн. 85 коп. - сума заборгованості за процентами; - 12 183 грн. 41 коп. - сума 3% річних за час прострочення за Кредитом та Додатковим кредитом; - збитків у розмірі 16 200 грн. 00 коп. штрафних санкції в розмірі 611 (дев`ять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 10 коп. за направлення вимог Відповідачам. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см., державний номер [NUMBER] , що належав на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму штрафу в розмірі 63 442 грн. в порядку п. 4.1.2. Договору застави транспортного засобу № 50007416 від 18 лютого 2013 року. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. (а.с.29-36 т.1). Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року залишено без змін. Заборгованість відповідачів зазначена станом на 23.05.2016 року. (а.с.37-48 т.1). V. Оцінка Суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК України, Якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу(ч.2ст.1050 ЦК). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України - у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором №50007416 від 05.10.2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави з відповідачів, зазначені вимоги рішенням апеляційного суду Донецької області були задоволені. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 26 квітня 2017 року скасовано. Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. В рахунок часткового погашення боргу [PERSON] та [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальність «Порше Мобіліті» за Кредитним договором № 50007416 від 18.02.2013 року, розмір якої станом на 23.05.2016 року складає 1 546 286 грн. 19 коп., станом на 23.05.2016 року. Звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Аudi, модель А6, 2012 року виробництва, кузов № [NUMBER] , об`ємом двигуна 2 995 куб. см., державний номер [NUMBER] , що належав на праві власності [PERSON] , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму штрафу в розмірі 63 442 грн. в порядку п. 4.1.2. Договору застави транспортного засобу № 50007416 від 18 лютого 2013 року. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ЦПК, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені Постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року, якою касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року залишено без змін. У відповідність до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України переглядаючи справу про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку в частині задоволення цивільного позову про стягнення матеріальної та відшкодування моральної шкоди, зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України (справа 6-1 13цс 14). Верховний Суд України дійшов до висновку, що за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до наданих ТОВ "Порше Мобіліті" розрахунків заборгованості за кредитним договором №50007416 від 18.02.2013 року (а.с.9-11 т.1), загальна сума заборгованості, а саме 3 % річних та інфляційних втрат за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року [PERSON] та [PERSON] становить 453 677 грн. 0 7 коп., та складається з . - 43 524 грн. 91 коп. - 3 % річних у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за Кредитом за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 131 623 грн. 03 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за Кредитом за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 5 665 грн. 87 коп. - 3 % річних у зв`язку з прострочення сплати Додаткового Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року, - 17 134 грн. 07 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення сплати Додаткового Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 63 549 грн. 65 коп. - 3 % річних у зв`язку з прострочення дострокового повернення Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року; - 192 179 грн. 53 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення дострокового повернення Кредиту за період з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року. Вирішуючи питання, щодо вимог представника відповідачів про відмову у стягненні пені та/або штрафів, посилаючись на Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд виходить з наступного. У відповідність до статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Згідно до ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де провадилась антитерористична операція. Місто проживання відповідачів - місто Слов`янськ, входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р., у зв`язку з чим вимоги щодо стягнення з них пені та/або штрафів дійсно в разі їх пред`явлення не можуть бути задоволені з 14.04.2014 року, в той же час представником зазначені вимоги не заявлені, останній ставить питання щодо стягнення з відповідачів 3% річних за весь час прострочення заборгованості, тому доводи представника відповідачів в цій частині не заслуговують на увагу та задоволенню не підлягають. Вирішуючи вимоги представника відповідачів адвоката Виноградської О.В. про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Так, главою 19 ЦК України, визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну . Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи, що попереднім рішенням заборгованість відповідачів була стягнуто по 23.05.2016 року, представник позивача звернувся до суду про стягнення з відповідачів заборгованості, а саме 3% річних починаючи з 24.05.2016 року по 27.03.2019 року, до суду звернувся 10.04.2019 року Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Отже, вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України, тривалістю у три роки. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, позивачем не порушено. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною 1статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено судовий збір у сумі 6 805 грн. 16 коп. (а.с.122 т.1), який з огляду на задоволення позовних вимог, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачів у частковому порядку. Крім того, у відповідність до ч.3ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України,у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2019 року між Адвокатським об`єднанням "КПД Консалтинг" та ТОВ "Порше Мобіліті" була укладена заявка на надання юридичних послуг №31 (а.с.113-115 т.1). Умовами якої є надання послуг щодо забезпечення виконання інтересів заявника та належне його представництво у судах усіх інстанцій у справі за позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №50007416 від 18.02.2013 року. За результатами виконання зобов`язань за вищезазначеною заявою про надання правової допомоги, 28.03.2019 року сторонами був підписаний акт №1 про надані послуги, в якому зазначений перелік виконаних Адвокатським об`єднанням "КПД Консалтинг" робіт та їх вартість. Відповідно до даного акту, вартість наданих адвокатським об`єднанням послуг становить 15 000 грн. 00 коп., сплата яких ТОВ "Порше Мобіліті" підтверджена рахунком на оплату №180410_37_1 від 25.03.2019 року (а.с.117 т.1) . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.00. на свою користь обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved