Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Данбар Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправного використання персональних даних. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача починаючи з 19.10.2017 року (запис № 14) на підставі наказу №40 від 19.10.2017 року він працював на посаді кур`єра у ТОВ «ЛАВКРАФТС ЮКРЕЙН». 17.01.2020 року його було звільнено з роботи з посади кур`єра ТОВ «ЛАВКРАФТС ЮКРЕЙН», за власним бажанням. Після звільнення позивача з роботи з ТОВ «ЛАВКРАФТС ЮКРЕЙН», а саме у липні 2020 року йому стало відомо, що ТОВ «ДАНБАР ГРУП» було протиправно отримано та використано його персональні дані з метою начебто укладення договору цивільно-правового характеру, та внесено відомості до офіційних документів про його працевлаштування. Позивач вважає, що внаслідок протиправного використання його персональних даних йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди в сумі 50 000,00 грн., завданої внаслідок протиправного використання персональних даних позивача, та 50 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути з ТОВ «ДАНБАР ГРУП» на свою користь 100 000, 00 грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 березня 2021 року дану цивільну справу передано на розгляд до Обухівського районного суду Київської області. Ухвалою судді від 08.04.2021 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що для здійснення господарської діяльності ТОВ «ДАНБАР ГРУП» використовує штатних співробітників та користується послугами найманих працівників за договором підряду або договорами цивільно-правового характеру. Через технічну помилку бухгалтерського обліку за РНКОПП [PERSON] пройшло нарахування винагороди за договору цивільно-правового характеру у 2, 3, 4 кварталах 2019 року та 1 кварталі 2020 року. Але в цей час роботу відповідно до договору цивільно-правового характеру здійснював інший працівник. В травні 2020 року помилка була виявлена, виправлена та зроблено коригування в бухгалтерських документах та фінансовій звітності підприємства. Для підтвердження даної інформації відповідачем в якості доказів надано копії уточнюючих звітів за формою 1ДФ за 2,3,4 квартал 2019 року та 1 квартал 2020 року. Дані звіти були подані до органів Державної податкової служби України через «Електронний кабінет платника» 28.08.2020 року, що підтверджується квитанціями №1 та №2. Також ТОВ «ДАНБАР ГРУП» було надано додаток 4 та таблиця 6 до звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щодо факту підтвердження виправлення помилок бухгалтерського обліку та просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді кур`єра у ТОВ «ЛАВКРАФТС ЮКРЕЙН» з 19.10.2017 року та 17.01.2020 року його було звільнено з займаної посади на підставі заяви про звільнення за власним бажання, наказ № У-17/01/2020 від 17.01.2020 року. Як вбачається з листа Солом`янської районної філії Київського міського центру зайнятості від 16.10.2020 року [PERSON] з 16.06.2020 року був зареєстрований в Солом`янській районній філії КМЦЗ, але йому було відмовлено в статусі безробітного у зв`язку з тим, що з інформації, що надійшла від ПФУ про періоди зайнятості особи було виявлено перебування [PERSON] в трудових відносинах цивільно-правового характеру з ТОВ «ДАНБАР ГРУП». Також, по цій же причині [PERSON] було відмовлено в статусі безробітного 01.07.2020 та 20.08.2020 року. В подальшому, після перегляду рішень по справі [PERSON] було прийнято рішення про відміну рішень прийнятих 16.06.2020, 01.07,2020, 20.08.2020 року та призначено [PERSON] статус безробітного з 16.06.2020 року. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 1 кварталу 2019 по 2 квартал 2020 року [PERSON] отримував доходи в ТОВ «ДАНБАР ГРУП» за період з 17.05.2019 по 31.05.2019 та з 01.07.2019 року. 30.07.2020 року до Деснянського УП ГУНП в м. Києві [PERSON] подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України про те, що посадові особи ТОВ «ДАНБАР ГРУП» внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості про працевлаштування [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року, скаргу [PERSON] задоволено та скасовано постанову старшого слідчого Деснянського УП ГУНП в м. Києві від 25.01.2021 року про закриття кримінального провадження №12020100030004356 від 30.07.2020 року за ч.1 ст.366 КК України. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1 та 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди"роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, вважаю, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок протиправного використання ТОВ «ДАНБАР ГРУП» персональних даних позивача йому було завдано матеріальної шкоди. В обґрунтування заподіяної моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою посадових осіб відповідача. Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Дослідивши надані докази, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із незаконним використанням його персональних даних. Враховуючи наведене, характер та обсяг душевних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок незаконного дій відповідача, виходячи з засад розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню та стягненню з відповідача на користь позивача становить 5 000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial