Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" 17.06.2013року звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. При ухваленні вищевказаного рішення суду, в резолютивній його частині не зазначено висновку суду про задоволення позову або відмову в позові щодо розгляду позовної вимоги про виселення відповідачів по справі з житлового будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку . З ініціативи суду вирішується питання про ухвалення додаткового рішення суду. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з'явились, однак це не перешкоджає розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивач просив виселити відповідачів по справі та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку . Однак, згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно,- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] одержала кредит в іноземній валюті, у забезпечення виконання якого її чоловіком [PERSON] було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 200.20 м2 , житловою площею 95,40 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], і це нерухоме майно використовується як місце постійного проживання відповідачів та їхніх дітей. Будь-яких доказів того, що у відповідачів у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно матеріали справи не містять. Як встановлено судом, правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з спірного житлового будинку, є похідним від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням того, що на день розгляду справи судом діє мораторій на стягнення нерухомого житлового майна, тому суд прийшов до висновку про відмову у виселенні відповідачів з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. Дана позовна вимога вирішувалась судом, однак в резолютивній частині рішення суду про це не зазначено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про виселення слід відмовити.

Outcome: dismissed