Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

10 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення одноразової допомоги у зв'язку із народженням дитини в розмірі п"яти середньомісячних запробітних плат та моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 01 серпня 2005 року вона працює в Державному підприємстві "Донецька залізниця". 02 серпня 2016 року вона була прийнята до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії ПАТ "Укрзалізниця". 09 березня 2017 року позивач народила дитину. В зв"язку з чим їй було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 19 травня 2017 року по 09 березня 2020 року. Згідно наказу від 20 квітня 2017 року структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії ПАТ "Укрзалізниця" за рахунок підприємства на користь позивачки повинна бути виплачена одноразова матеріальна допомога у зв"язку з народженням дитини в розмірі п"яти середньомісячних заробітних плат. Однак на даний час допомога позивачці не виплачена. Тому позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену матеріальну допомогу та суму моральної шкоди. 20.11.2017 року позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача одноразову допомогу у зв'язку із народженням дитини в розмірі п"яти середньомісячних запробітних плат, що складає 36396,00 грн. та моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги відтримала, наполягала на задоволенні позову, просила справу розглянути без її участі (а.с. 67). Представник відповідача ПАТ "Українська залізниця" за довіреністю від 01 листопада 2017 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходяться в зоні проведення АТО. Крім того, відповідно до Рішення ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» у зв"язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території нарахування заробітної плати після 15 березня 2017 року не відбувалося. Блокування єдиної бухгалтерської системи "Фобус" для нарахування та перевірки заробітної плати не дає можливість здійснити перевірку та остаточний розрахунок допомоги при народженні дитини. Саме ця обставина ускладнила проведення розрахунку з позивачем. Згідно листа від 22.12.2017 року № НФ Дон Філія - 2012/2423 регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" затверджено порядок проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень". Сформовано робочу комісію для опрацювання первинних документів. Питання щодо опрацювання пакету документів для нарахування позивачці допомоги при народженні дитини, який надійшов від неї до Дирекції у липні 2017 року, на даний час розглядається робочою комісією. Тільки після розглядання наданого пакету документів буде прийнято рішення про підтвердження та виплату допомоги [PERSON] Вважає, що позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем її трудових прав та не надано доказів на обґрунтування суми позову. Крім того, наданий позивачем розрахунок заробітної плати, в який входить сума матеріальної допомоги, не містить печатки та підпису, а тому не є належними доказами. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] з 02 серпня 2016 року працює на посаді інженера з організації праці та нормування праці 1 категорії відділу організації та заробітної плати структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується записом в трудовій книжці, виданій на ім"я [PERSON] 27 липня 2004 року (а.с. 25-29). 09 березня 2017 року [PERSON] народила дитину - [PERSON], що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії І-НО № 738604, виданого Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 28 березня 2017 року (а.с. 11). Згідно наказу (розпорядження) № 1143/ДН-в-т структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 05 травня 2017 року [PERSON] було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 19 травня 2017 року по 09 березня 2020 року (а.с. 12). Протоколом комісії щодо виплати разової матеріальної допомоги [PERSON] у зв"язку з народженням дитини від 20 квітня 2017 року було постановлено нарахувати [PERSON] разову матеріальну допомогу у розмірі п"яти середньомісячних заробітних плат у зв"язку із народженням дитини згідно пункту 6.29 Колективного договору у квітні 2017 року (а.с. 13) та наказом № 265/ДНД структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 20 квітня 2017 року зобов"язано підприємство сплатити [PERSON] одноразову матеріальну допомогу у зв"язку з народженням дитини у розмірі п"яти середньомісячних заробітних плат за рахунок коштів підприємства (а.с. 14). Тобто з вказаного протоколу комісії вбачається, що п. 6.29 Колективного договору передбачено надання працівникам структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська разової матеріальної допомоги при народженні дитини. Представником відповідача даний факт у судовому засіданні не спростовано. Стаття 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" № 3356-XII від 01.07.1993 року зі змінами та доповненнями передбачає, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Колективний договір, угода зберігають чинність у разі зміни складу, структури, найменування роботодавця, від імені якого укладено цей договір, угоду. У разі реорганізації підприємства колективний договір зберігає чинність протягом строку, на який його укладено, або може бути переглянутий за згодою сторін. Статтею 18 цього Закону передбачена відповідальність за порушення і невиконання колективного договору. Згідно розрахунку заробітної плати [PERSON] за квітень 2017 року, виданого структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» матеріальна допомога при народженні дитини складає 36396,00 гривень (а.с. 47). На даний час вказана матеріальна допомога позивачу не виплачена. Доказів, що заборгованість була в іншій сумі чи погашена, відповідачем ПАТ «Українська залізниця» суду не надано. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1. \~\~\~\~ Також КМУ своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ\~«Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. \~\~\~\~ 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ\~Українська залізниця «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»,\~та є регіональною філією даного товариства. Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці, наказом про надання позивачці відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, протоколом комісії щодо виплати [PERSON] матеріальної допомоги у зв"язку з народженням дитини, наказом про надання матеріальної допомоги [PERSON] у зв"язку з народженням дитини. Трудова книжка позивача не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем, при цьому ніяких виправлень щодо попередніх записів в її трудову книжку не було внесено. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що ПАТ\~«Українська залізниця» в особі регіональної філії "Донецька залізниця"\~є належним відповідачем у справі. Представник відповідача посилалася на ті обставини, що наданий позивачкою розрахунок заробітної плати не містить печатки та не є належним доказом, що підтверджує відповідні нарахування. Проте, відповідачем не виконані ухвали суду від 27.11.2017 року та від 15.01.2018 року щодо надання суду відповідних даних (а.с.47-48, 64). Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що\~\~Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Статтею 94 КЗпП України\~передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно\~ст. 97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, а саме: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати - виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП,\~Законам України «Про оплату праці», \~а позивач знаходиться з Донецькою дирекцією залізничних перевезень Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в трудових відносинах, виконувала свої трудові обов'язки в повному обсязі, а також при народженні дитини не отримала належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Відповідач не виконав своїх зобов'язань, щодо виплати позивачу матеріальної допомоги при народженні дитини в розмірі п"яти середньомісячних заробітних плат, що складає 36396,00 гривень у квітні 2017 року, тому суд вважає, що таке порушення є порушенням ст. 1 Протоколу №1. Пунктом 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року\~передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень. Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території починаючі з квітня 2016 року а матеріальна допомога позивачу призначена у квітні 2017 року. Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі\~ст. 76-81 ЦПК України, \~не спростував відомості, наведені у документах, наданих позивачем та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними Згідно ч. 2\~ст. 233 КЗпП України\~у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. За цих обставин позовні вимоги позивача щодо стягнення матеріальної допомоги у зв"язку з народженням дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суми, що підлягають стягненню на користь позивача без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. З приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення 3000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Пунктом 13 Постнови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Однак, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк позовної давності (ст. 233 КЗпП). З наведеного вбачається, що строк позовної давності щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю відповідача сплинув, оскільки з моменту порушення відповідачем права позивача на отримання допомоги при народженні дитини (квітень 2017 року) та до моменту звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав (10 листопада 2017 року) минуло вже більше трьох місяців. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно із\~ст. 133 ЦПК України\~судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладається на відповідача. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1280,00 гривень, що підтверджується наданими позивачкою квитанціями ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.897875701.7 та № 0.0.897877705.1 від 20 листопада 2017 року (а.с. 38, 39). Відповідно до положень\~ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд задовольнив позов тільки в частині стягнення допомоги при народженні дитини, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial