Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та витребування безпідставно набутого майна. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14.12.2015 року між ним та ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" був укладений договір Фінансового лізингу № 001983 та Додаток № 1 та Додаток № 2 до договору. Цього ж дня він здійснив адміністративний платіж, згідно Договору Фінансового Лізингу № 001983 у розмірі 49 000 грн. 00 коп., на розрахунковий рахунок № 26004482354 ТОВ ЛК „Ваш авто", що відкритий в АТ „Райффайзен Банк Аваль" у м.Київ, що підтверджується квитанцією № 13 від 14.12.2015 року як оплату за автомобіль. За умовами укладеного договору, ТОВ ЛК „Ваш авто" зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді Трактору МТЗ та передати цей трактор йому у користування. Перехід права власності мав відбутися після сплати лізингових платежів. Згідно ст.806 ЦК України, ч.2 ст.6 Закону України про „Фінансовий лізинг" та ч.1 ст.6 Закону України „Про фінансові послуги", до істотних умов договору фінансового лізингу, щодо яких має бути досягнуто згоди сторонами окрім розміру лізингових платежів, є їх кількість та період впродовж якого здійснюється оплата за користування предметом лізингу, тобто період впродовж якого здійснюється сплата лізингових платежів, розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Відповідно до розділу „Визначення термінів", у Договорі № 001983 фінансового лізингу терміни вживаються в наступному значенні, зокрема: комісія за супроводження договору - грошові кошти сплачені за послуги супроводження договору, які сплачуються лізингоодержувачем у складі лізингового платежу. Розмір комісії за супроводження договору відображається у додатку №3 до договору та становить погоджений сторонами відсоток. Обсяг фінансування - сума грошових коштів, що становить різницю між вартістю предмета лізингу, на момент його передачі та сплаченим лізингоодержувачем авансовим платежем та можливою доплатою у відповідності до умов договору. На суму обсягу фінансування нараховуються відсотки (проценти), обсяг фінансування та відповідні відсотки підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця. Порядок та розміри сплати обсягу фінансування визначається у договорі та додатку № 3 до Договору. Лізинговий період - період за який лізингоодержувач здійснює оплату за користування предметом лізингу. П.8.1 договору № 001983 фінансового лізингу передбачено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми очікуваної на дату виконання договору, відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого КБ «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. П.8.5 договору № 001983 фінансового лізингу передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 23 до даного Договору сплачуються лізингоодержувачем, згідно вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. П.10.1. договору № 001983 фінансового лізингу передбачено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця, відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає відсотки (проценти) за користуванням обсягом фінансування в розмірі 21 % річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно) - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета) - комісія за супроводження договору в розмірі 7 %. П.10.3. договору № 001983 фінансового лізингу передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 302 долари 71 цент, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного договору, що відповідно становить 7 628 грн. 29 коп. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати додаток № 3 до даного договору (графік сплати лізингових платежів або план відшкодування або додаток № 3 до даного договору). П.17.2 договору № 001983 фінансового лізингу передбачено, що підписання цього договору та додатків до нього є свідчення факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеними, умовами та змістом договору та додатків до нього. Також статтею 17 договору № 001983 фінансового лізингу „Прикінцеві положення" визначено, що додатками до даного договору є: додаток № 1 - графік сплати авансового внеску; додаток № 2 - специфікація; додаток № 3 - графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. Однак додаток № 3 - графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між мною та ТОВ „Ваш авто", підписано не було. Оскільки положеннями договору № 001983 фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди лізонгоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору, в продовж лізингового періоду, проводиться відповідно до встановленого додатком № 3 до договору № 001983 фінансового лізингу - „Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів", який є невід'ємною частиною основного договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами. Також ні змістом основного тексту договору № 001983 фінансового лізингу, ні підписаними додатками № 1 та № 2 не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця та не встановлений строк їх сплати. Як слідує із змісту основного тексту договору № 001983 фінансового лізингу розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця. у грошовому виразі, та строк і сплати визначається додатком № 3, який підписаний так і не був. Згідно з законодавством, фінансовий лізинг є фінансовою послугою, а ТОВ „Лізингова компанія „Ваш Авто" є фінансовою установою. Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у ст.12 встановлено, що фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Відповідно ч.3 ст.12 вищеназваного закону, інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав'язування її придбання. На підставі вищевикладеного, вважає, що зміст основного тексту договору № 001983 фінансового лізингу та додатків № 1 та № 2 не містить повної та достовірної інформації про фінансової послуги, що надаються ТОВ „Ваш Авто", відповідно до підписаного 14.12.2015 року основного тексту договору № 001983 фінансового лізингу та додатків № 1 та № 2. Тому підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують його права як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансової послуги. Крім того, оскільки зміст умов Договору № 001983 фінансового лізингу підлягав фіксації в декількох документах, та підлягав підписанню сторонами, не підписання сторонами саме додатку № 3 є обставиною, що вказує на не укладання договору № 001983 фінансового лізингу, тому, у ТОВ „Ваш авто" не виникло підстав для отримання сплаченого 14.12.2015 року платежу по договору № 001983 фінансового лізингу в сумі 49 000 грн. 00 коп., в результаті чого мною безпідставно здійснено перерахування зазначених грошових коштів на рахунок ТОВ „Ваш авто". Ч.1 ст.1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Ч.2 ст.1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Ст.536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами відповідачем складають суму 197,34 грн. (49000 х 3 х 49 (кількість днів з дня перерахунку по день подачі позову) / 365 /100). За таких обставин звернувся до суду. В судове засідання позивач та його представник не прибули, представник позивача надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у свою відсутність та заперечення, в яких посилався на те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, він свідомо перекручує або несвідомо помиляється у їх тлумаченні через те, що недостатньо уважно читає та розуміє умови цивільно-правового договору фінансового лізингу № 001983 від 14.12.2015 року, що був укладений між позивачем та відповідачем та на підставі якого виникли відповідні цивільно - правові відносини, а також додатково необхідно зазначити невірні посилання позивачем на норми Закону, які взагалі не стосуються виниклих між сторонами правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем не наведено жодного належного доказу для доведення тих обставин, на які він посилається, а отже, не доведено невиконання або неналежне виконання зобов'язань відповідачем цього договору. Зокрема, вважають, що даний позов взагалі не підлягає розгляду в Нікопольському міськрайонного суді Дніпропетровської області, оскільки дана цивільна справа є непідсудною даному суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред 'являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Місцезнаходження ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто": 01601, м.Київ. вул.Шовковична 42-44, офіс 9СДЗ - Печерський район м.Києва. Підкреслють, що відповідач не має жодних філій чи представництв в інших містах у розумінні ст.95 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", заява про захист прав споживачів має повністю відповідати вимогам ст.137 (ст.119) ЦПК щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилось; про способи захисту, які належить вжити суду, що передбачені даним Законом. Таким чином, оскільки позивач заявляє цивільний позов про стягнення безпідставно здобутого майна до юридичної особи, і аж ніяк не позов про захист прав споживачів, оскільки в позові не зазначені які вимоги даного Закону порушено та спосіб захисту передбаченого саме цим Законом, то даний позов обов'язково має розглядатись за місцем знаходження відповідача. Проте, не зважаючи на безпідставність позову [PERSON], представник відповідача надає наступні пояснення. Дійсно, між сторонами було укладено договір з відповідними додатками до нього, які є його невід'ємною частиною. Відповідно до положень ЦК України (а саме п.1 ст.202), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину даного виду. Звертаючи увагу на те, що після підписання Договору (п.16.6.), всі попередні домовленості вважаються такими, що втратили чинність та на те, що послуга, яка надається за Договором, обрана лізингоодержувачем самостійно і свідомо; позивач ознайомився зі всіма істотними та іншими умовами договору; підписав цей договір, - проте, незважаючи на добровільність вищезазначених дій, позивач все ж таки звинувачує в невиконанні відповідачем якихось усних обіцянок та запевнень, та в зв'язку із цим вважає себе введеним в „Оману". Крім того, позивач під час укладення даного правочину, не був позбавлений права звернутись до правового фахівця за допомогою та роз'ясненнями. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Отже, правочини сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписані позивачем та повноважною особою відповідача та скріплений його печаткою. Таким чином, було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України (ст.202, 203 Цивільного кодексу) до чинності правочину. Відповідач здійснює свою господарську діяльність відповідно до норм чинного законодавства України. ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу. Зокрема, відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21, затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Відповідно до п.2.1. ст.2 Положення, юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів, кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу; довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг. Отже, відповідно до вищесказаного, юридичні особи, які займаються господарською діяльністю по наданню послуг фінансового лізингу, мають відповідати всім встановленим критеріям, зокрема має отримати відповідну довідку з Нацкомфінпослуг на здійснення такого виду діяльності. Таким чином, відповідач, виконавши всі передбачені законодавством вимоги, 11.06.2015 року отримав відповідну довідку, що також зазначено в договорі. Отже, посилання позивача на незаконність діяльності відповідача, яка порушує його права як споживача є безпідставними та повністю спростованими. А твердження [PERSON], що ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" проводить нечесну підприємницьку діяльність, яка вводить споживача в Оману, є необгрунтованим та не підкріпленим жодним належним та допустимим доказом. Свою думку щодо викладених питань висловив Верховний Суд України в Постанові ПВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". де зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (пункт 20). Як вбачається з позовної заяви, жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу позивачем не надано. Натомість, в позовній заяві містяться суб'єктивні та зацікавлені пояснення позивача щодо нечесної підприємницької практики, невиконання своїх зобов'язань тощо. Проте, звертають увагу суду, що такі пояснення є зацікавленими та такими, які не мають під собою реального підгрунтя, а головне є лише недоведеним свідченням, а отже не можуть братись до уваги судом. Складно припустити, що позивач мав наміри придбати коштовний товар, поставився до укладення правочину з такою халатністю, тобто, при укладені правочину не виявив бажання навіть ознайомитись з умовами договору, на яких в майбутньому сторони мали співпрацювати. Крім того, вважають, що не скористання своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення в оману позивача відповідачем. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. На думку представника відповідача, свідчення позивача щодо введення його в оману є лише способом ухилитись від взятих на себе зобов'язань та характеризує позивача як недобросовісного клієнта, який має на меті відмовитися від правочину за будь - яку ціну. Крім того, звертають увагу суду, що позивач сплатив передбачений договором лізинговий платіж в розмірі 49 000, 00 грн. з відповідним призначенням „Адміністративний платіж, згідно договору фінансового лізингу № 001983 від 14.12.2015". Тобто, на момент укладення договору та у момент оплати передбаченого лізингового платежу, позивач був ознайомлений з умовами такого платежу та повністю усвідомлював значення сплати такого на рахунок ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто". Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.6 ЗУ „Про фінансовий лізинг", істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з аналізу умов договору фінансового лізингу, між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які ставляться чинним законодавством України для чинності даних правочинів. Умови договору, які Законом не було віднесено до істотних, сторони мають право вільно погоджувати. Таким чином, вважають, що позивач помилково прийшов до висновку, що сторонами не було дотримано належної форми правочину. Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Позивач зазначає, що ним не було підписано Додаток № 3 до договору фінансового лізингу, в зв'язку з чим вважає, що сторонами не було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Проте, вважають, що сторонами в належній формі було укладено договір фінансового лізингу № 001983 від 14.12.2015 року та належні додатки до договору № 1 та № 2, додаток № 3 сторони погодили укласти на стадії купівлі - продажу предмету лізингу, що не заборонено чинним законодавством України. Отже, позивач вільно підписав правочин та додатки до нього, сплатив передбачені договором лізингові платежі з відповідним призначенням, а тому дані кошти не можуть вважатись такими, що були набуті відповідачем без достатньої правової підстави. Таким чином, вважають, що даний договір не може бути визнаним неукладеним, а лізингові платежі, що були добровільно сплачені позивачем, коштами, що були набуті відповідачем без достатніх правових підстав. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому та певних цивільних прав і обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Таким чином, сторони даної справи бажали укладення даного правочину та розраховували на реальне настання подій, що ним обумовлені, позивач добровільно сплатив передбачені лізингові платежі на рахунок відповідача, а тому відповідач набув дані кошти на достатніх правових підставах та у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству України. Отже, положення ст.1212 ЦК України, на даний випадок не поширюється в жодному разі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці Закону або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В зв'язку з чим, наявний між сторонами правочин, який є чинним, дає можливість дійти висновку про те, що даний правочин є достатньою та належною правовою підставою для набуття майна (отримання грошей). Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Тому, набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Крім того, відповідно до ч.8 ст.181 ЦК України, у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України. Таким чином, укладеним правочином визначено порядок розрахунку лізингових платежів, що передбачені статтями 8 та 10 договору фінансового лізингу, та зазначено, що всі лізингові платежі мають бути закріплені в додатку № 1 та № 3 до договору, що є його невід'ємною частиною. У момент укладення даного правочину, сторони погодили розмір, графік та порядок сплати авансового платежу та закріпили такі в додатку № 1 до основного договору та погодили, що передбачений договором авансовий платіж лізингоодержувач має право сплачувати не більше 12 календарних місяців. Всі інші лізингові платежі, що обумовлюють покриття витрат фінансування та які мають бути закріплені в додатку № 3 до даного договору, сторони погодили укласти на стадії купівлі предмету лізингу та встановлення остаточної вартості предмету лізингу, оскільки дані платежі будуть сплачуватись вже після отримання предмету лізингу у користування лізингоодержувачем. Особливість укладеного виду правочину, надає право лізингоодержувачу сплачувати авансовий платіж до моменту отримання товару протягом 12 місяців, а також має право замінити товар на більш дорожчий або дешевший, що також свідчить про логічність укладення такого додатку не на стадії укладення договору, а на стадії, коли у лізингодавця виникає обов'язок придбати товар и передати такий у користування лізингоодержувачу. Відповідно до п.10.4. договору, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору, сторони домовились та беруть на себе зобов 'язання до купівлі транспортного засобу, підписати додаток № 3 до даного договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Відповідно до п.4.3. договору, разом з підписаним актом приймання - передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (план відшкодування або додаток № 3 до даного договору), який сторони зобов 'язані підписати до моменту підписання акту приймання - передачі предмета лізингу. Відповідно до статті 10 договору, сторони погодили розмір лізингових платежів у відсотковому співвідношенні та погодили відповідні формули щодо їх розрахунків, а також погодили розмір щомісячного лізингового платежу, який розрахований на момент укладення договору, виходячи з ціни товару, що діє на момент такого укладення. Таким чином, вважають, що на момент укладення даного правочину сторони погодили всі відповідні істотні умови договору, в тому числі всі передбачені ст.16 ЗУ „Про фінансовий лізинг" лізингові платежі та, враховуючи особливість укладеного правочину, погодили, що остаточне встановлення таких платежів, буде закріплено додатком № 3, виходячи з нової ціни товару, яка буде діяти на момент купівлі та передачі. Таким чином, сторони погодили лізингові платежі, що відшкодовують обсяг фінансування та всі передбачені відсотки за користування і закріпили такі в договорі, а саме в п.10.1 та 10.3 договору. Передбачений додаток № 3 сторони погодили укласти на стадії купівлі/передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, виходячи з нової ціни товару, якщо така зміна відбудеться. Оскільки, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, наявний договірний характер спірних правовідносин повністю виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Таким чином, вважають, що, оскільки позивач невірно обрав спосіб захисту своїх прав та інтересів, у розумінні ст.16 ЦК України, даний позов підлягає обов'язковому відхиленню. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно - правових актів, має обов'язкову силу насамперед для самих сторін. Обов'язкову силу для сторін має й такий договір, який законом не передбачений, але й не суперечить йому. Договір, який є чинним (дійсним), має обов'язкову силу не лише для сторін. Ним повинні керуватися й органи, які вирішують спори між сторонами цього договору, захищаючи їхні права та інтереси. Таким чином, вважають позов [PERSON] безпідставним та необгрунтованим, викладені в позові підстави є недоведеними та спростованими, а вимоги Закону, на які посилається позивач, є перекрученими та такими, які трактуються на його користь, а отже позов має бути відхилений. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 14.12.2015 року між сторонами був укладений договір Фінансового лізингу № 001983 та Додаток № 1 та Додаток № 2 до договору (а.с.6-19). Цього ж дня позивач здійснив адміністративний платіж, згідно Договору Фінансового Лізингу № 001983 у розмірі 49 000 грн. 00 коп., на розрахунковий рахунок № 26004482354 ТОВ ЛК „Ваш авто", що відкритий в АТ „Райффайзен Банк Аваль" у м.Київ та підтверджується квитанцією № 13 від 14.12.2015 року як оплата за трактор (а.с.20). За умовами укладеного договору, ТОВ ЛК „Ваш авто" зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді Трактору МТЗ та передати цей трактор позивачу у користування. Перехід права власності мав відбутися після сплати лізингових платежів. Оскільки положеннями договору № 001983 фінансового лізингу передбачено, що сплата лізингових платежів, винагороди лізонгоодержувача за надання послуг фінансового лізингу, комісія за супроводження договору, в продовж лізингового періоду, проводиться відповідно до встановленого додатком № 3 до договору № 001983 фінансового лізингу - „Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів", який є невід'ємною частиною основного договору та містить істотні умови договору фінансового лізингу, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами. Також ні змістом основного тексту договору № 001983 фінансового лізингу, ні підписаними додатками № 1 та № 2 не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця та не встановлений строк їх сплати. Як вбачається зі змісту основного тексту договору № 001983 фінансового лізингу, розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода лізингодавця у грошовому виразі, та строк і сплата визначається додатком № 3, який підписаний так і не був. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами відповідачем складають суму 197,34 грн. (49000 х 3 х 49 (кількість днів з дня перерахунку по день подачі позову) / 365 /100). Тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача й суму сплаченого ним судового збору. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved