Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

19 червня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, житлового будинку, №\~НМ-0134 від 29.09.2000 року, дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу №\~НМ-10134 житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала продавцю на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Михайлівською сільською Радою від 14 вересня 2000 року та зареєстрованого в Полтавському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу №\~2 за №\~224. Договір купівлі-продажу укладений на Полтавській Універсальній біржі, право власності на квартиру зареєстроване Полтавським бюро технічних інвентаризацій. Нотаріально договір не посвідчувався. В уточненій заяві від 14.08.2020 року позивач просить суд постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 29.09.2000 року, зареєстрованого на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" на Полтавській Універсальній біржі, так як остання через протиріччя правових норм не має можливості розпоряджатися належним їй майном. В судове засідання позивач не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві (а.с. 31). Відповідач Михайлівська сільська рада Великобагачанського району Полтавської області, до суду не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача (а.с. 27). Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу №\~НМ-0134 від 29 вересня 2000 року, укладеним на Полтавській Універсальній біржі, набула у власність житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11), який згідно довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації 08.04.2020 року та Технічного паспорта на будинок з господарськими будівлями та спорудами складається в цілому з житлового будинку (літ.-А-1), літня кухня (літ.-Б), сарай (літ.-В), сарай (літ.-Г), навіс (літ.-г), погріб вхідний (літ.-Е), навіс (літ.-Ж), навіс (літ.-З), навіс (літ.-К), колодязь питний №\~1, ворота огорожі №\~2, огорожа №\~3 (а.с. 12, 14-17). Договір купівлі-продажу зареєстрований Полтавським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу №\~2 за №\~224 (а.с. 12). Відповідно до вище вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] , продавець, передала у власність [PERSON] , покупцеві, спірний житловий будинок, а останній сплатив обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна. Така передача відбулась між сторонами і на даний час вони претензій один до одного не мають. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Полтавській Універсальній біржі і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 2000 році. Тому на підставі ст. 220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. Судом встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки продавцю було передано гроші за квартиру, позивач вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на будинок вже зареєстровано за позивачем у встановленому порядку на час укладення договору. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст.\~12\~Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач, [PERSON] набув право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за таких підстав заявлений позов підлягає до задоволення. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved