Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить суд зобов'язати відповідачів ТОВ "Кей-Коллект" та ТОВ "Укрборг" спростувати недостовірну інформацію викладену у листі від 20 жовтня 2014 року за вихідним номером 736283-юр за підписом представника ТОВ "Укрборг" Дрозд І.М.; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошову суму на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та ПАТ « УкрСиббанк» укладено кредитний договір, в подальшому право вимоги за яким було передано ТОВ « Кей-Коллект». У жовтні 2014 року на адресу місця роботи позивача, до Апеляційного суду Одеської області, де позивач працює бухгалтером, надійшов лист від ТОВ « Укрборг», що діяв на підставі договору укладеному між ТОВ « Кей-Колект» та ТОВ « Укрборг» , в якому була викладена інформація, в якій зазначено, що позивачем було скоєно злочин, передбачений ст.. 222 КК України, та що вона скоїла шахрайські дії, надавши Банку недостовірну інформацію про свій фінансовий стан для отримання кредиту. Позивач зазначає, що на її думку, дії відповідачів є неправомірними та такими, що ганьблять її честь та ділову репутацію та є неправдивими. Також вважає, що через неправомірні дії відповідачів їй було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що дії ТОВ « УкрБорг» щодо відправлення листа від 20.10.2014 року жодним чином не порушили норми чинного законодавства України, оскільки не містили ознак заборонених дій, встановлених імперативними положеннями п.11 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів». Також зазначає те, що позивачем не зазначено яким саме чином діями відповідачів їй завдано моральну шкоду та з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір, тому просили суд в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі. Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, це передбачено ст. 297 ЦК України. Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації . Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації (ст. 277 ЦК України). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення цією особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) та яка порушує право позивача на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням іншого засобу масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно до ст. 277 ЦК України, об'єктивна сторона складу даного цивільного правопорушення передбачає одночасну наявність двох складових елементів -недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ « УкрСиббанк» та [PERSON], 01.10.2008 року укладено кредитний договір № 11398778000, відповідно до якого [PERSON] отримала грошову суму в розмірі 42 100 дол. США, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.6-7). ПАТ « УкрСиббанк» на адресу позивача було направлено листа за № 14-11/33455 від 01.10.2014 року, в якому повідомлено, що на підставі договору факторингу від 11.06.2012 року за № 4, укладеним між ТОВ « Кей-Коллект» та ПАТ « УкрСиббанк» право вимоги за вищезазначеним кредитним договором передано ТОВ « Кей-Коллект» ( а.с.8-9). У жовтні 2014 року на адресу роботи позивача до Апеляційного суду Одеської області, де позивач працює головним спеціалістом, надійшов лист від ТОВ « Укрборг», що діяв на підставі договору укладеному між ТОВ « Кей-Коллект» то ТОВ « Укрборг» від 01.11.2013 року за № 6-к, в якому зазначено, що [PERSON] надано завідомо неправдиву інформацію банку з метою одержання кредиту, що містить в собі ознаки злочину, передбаченого ст.. 222 КК України. Зазначено, під час перевірки достовірності інформації в заяві-анкеті для надання кредиту з додатками, заповненою позивачем, встановлено, що [PERSON] надано завідомо неправдиву інформацію Банку з метою одержання кредиту ( а.с.4-5). Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. У відповідності до ст. 277 ЦК України обов'язок доказування достовірності негативної інформації покладений на особу, яка її розповсюдила. Представником відповідачів в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем під час отримання кредиту було надано завідомо недостовірну інформацію. Позивачем доведено та надано належні докази того, що відповідач ТОВ « Укрборг» поширив недостовірну інформацію щодо позивача. Таким чином позивачем доведений факт поширення відповідачем ТОВ « Укрборг» недостовірної інформації,яка є негативною, що виявилось у надісланні до місця роботи позивача листа з неправдивими відомостями щодо позивача. Таким чином суд вважає за необхідне зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрборг" спростувати недостовірну інформацію, викладену у листі від 20 жовтня 2014 року за вихідним номером 736283-юр за підписом представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрборг" Дрозд І.М., шляхом направлення відповідного листа на адресу Апеляційного суду Одеської області. За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на судовий захист своїх прав, на відповідь та спростування цієї інформації, а також на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації. Суд відмовляє в задоволенні вимог до ТОВ « Кей-Коллект», оскільки лист, який був надісланий за місцем роботи позивача був складений ТОВ « Укрборг» та підписаний його представником. Щодо поширення недостовірної інформації ТОВ « Кей-Коллект» позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження цієї вимоги. Позивач також просить суд стягнути з відповідачів на її користь суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та її моральними стражданнями, погіршенням соціальних з'язків. Таким чином, позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачами моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтувала, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй шкоди. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково, в частині стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити за недоведеністю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial