Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

ПрАТ "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв'язок" (надалі - позивач) звернулося у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що наказом Голови правління ВАТ «Діпрозв'язок» [PERSON] № 100/к від 18.06.2012 року інженера-проектувальника 1-ї категорії відділу енергоспоруд [PERSON] було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин). Позивач зазначає, що остання не погоджуючись зі своїм звільненням звернулася до суду, та рішенням від 21.02.2013 року поновлена на вказану посаду та на користь [PERSON] стягнено з ПрАТ «Діпрозв'язок» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18601, 36 грн., та моральну шкоду в розмірі 2000, 00 грн. Позивач зазначає, що відповідач, який підписав наказ про звільнення [PERSON] винен у її незаконному звільненні та порушенні відповідних вимог передбачених КЗпП. У зв'язку із зазначеним, просив стягнути з відповідача на свою користь суму шкоди, у зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу в розмірі 18601, 36 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі,просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове не з'явився, належним чином повідомлявся (а. с. 80, 86, 93), причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, якане заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, пояснення сторін та дослідивши докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що наказом № 100/к від 18.06.2014 року Голови правління ВАТ «Українського інституту по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» [PERSON] звільнено [PERSON], інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд, 18.06.2012 за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а. с. 38). Відповідно до рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року позов [PERSON] задоволено частково. Відповідно до вказаного рішення [PERSON] поновлено на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок». Окрім того суд вирішив стягнути з ВАТ «Український інститут по проектуванню засобів та споруд зв'язку «Діпрозв'язок» на користь [PERSON] 18601, 36 грн. та 2000,00 грн. моральної шкоди. (а. с. 39-44). Разом з тим, як вбачається з платіжних доручень, зведених відомостей та банківських виписок вказане рішення суду позивачем було виконано. (а. с. 47-54). Відповідно до наказу Адміністрації Держспецзв'язку № 37 від 23.01.2013 року та внутрішнього наказу № 21/к від 24.01.2013 року відповідача звільнено з посади голови правління ПрАТ «Діпрозв'язок». Разом з тим, позивачем в якості додатків було надано Контракт відповідача в редакції від 21.05.2012 року та Статут ВАТ «Діпрозв'язок в редакції наказу № 62 від 29.01.2007 року, чинний на час дії спірних правовідносин. (а. с. 7-37). Відповідно до п. п. 1, 8, 22 вказаного контракту на Відповідача було покладене зобов'язання у своїй діяльності керуватися нормами законодавства, виконувати доручення Президента України, Кабінету Міністрів України, накази та розпорядження Уповноваженого органу управління корпоративними правами, а у випадку невиконання чи неналежного виконання передбачених Контрактом обов'язків він несе передбачену законодавством та Контрактом відповідальність. Відповідно до п. п. 8.4.6. Статуту ВАТ "Діпрозв'язок" в редакції Наказу № 62 від 29.01.2007 року на голову правління Товариства покладене здійснення і а звільнення працівників Товариства, вжиття до них заходів заохочення та накладення відповідно до чинного законодавства України, Статуту та внутрішніх документів ВАТ «Діпрозв'язок». Крім того, підпункт 8.4.7. Статуту ВАТ "Діпрозв'язок" в редакції Наказу № 62 від 29.01.2007 року передбачає відповідальність членів Правління Товариства за шкоду, спричинену Товариству їх неправильними діями або бездіяльністю. Разом з тим, відповідно до вимого ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи є доказами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази та наявні законні підстави, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved