Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] первісно звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] якому просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], як такий що порушує інтереси та права малолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. В обґрунтування позову навела наступне. 3 березня 2001 року уклала шлюб з [PERSON], прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. За час проживання у шлюбі ними була набута трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS] загальною площею 61,9 кв. м., житловою площею 39 кв.м., дана квартира знаходилась у власності [PERSON] У цій квартирі були зареєстровані усі члени сім'ї: я, [PERSON] та двоє наших дітей. У 2009 році [PERSON] вигнав її, позивачку та їхніх дітей з квартири, змінив замок та перешкоджав нашому проживанні там. 3 листопада 2010 року між нею та [PERSON] був розірваний шлюб, про що видано рішення суду Саксаганського району м. Кривого Рогу. 16 березня 2012 року [PERSON] за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2011 року зняв її, позивачку з реєстрації місця проживання з даної квартири, розгляд судом позовної заяви [PERSON] було проведено без участі органів опіки та піклування. 10 грудня 2012 року діти були зняті з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири за особистою заявою [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання. Вважає, що відбулося незаконне зняття дітей з реєстрації місця проживання, оскільки була відсутня її, позивачки, згода на зняття дітей з реєстрації місця проживання. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Державна міграційна служба України Головного управління в Дніпропетровській області Саксаганського районного відділу в м. Кривий Ріг повідомляє підставу знаття з реєстрації малолітніх дітей без її, позивачки, дозволу, посилаючись на наказ МВС України №1077 від 22.11.2012 року "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" . Даний наказ був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421. Але зняття з реєстрації дітей відбулось 10 грудня 2012 року, чинним даний наказ став з дня його опублікування з 4 січня 2013 року. Наполягає, що на момент зняття дітей з реєстрації даний наказ був нечинним і посилання на нього є неправомірним. 18 грудня 2012 року [PERSON] продав квартиру за адресою [ADDRESS] [PERSON] Реєстрація договору купівлі-продажу була здійснена Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, як вона вважає, з порушенням, так як нотаріус не витребував від [PERSON] дозвіл від органів опіки та піклування на відчуження нерухомого майна. Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідно до ч.2, З ст.18 Закону України "Про охорону дитинства", ст. ст. 160, 161 Житлового кодексу України, діти власника житлового приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Згідно з частиною 1 статті 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Згідно Листа Мін'юсту України від 25.07.2006 № 19-50-556 "Щодо отримання згоди органів опіки та піклування" у випадках, коли з поданих нотаріусу документів, зокрема зі змісту правовстановлюючого документу, довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини, вбачається, що право власності або право користування цим майном належить дитині, нотаріусом обов'язково вимагається згода органів опіки та піклування. Нотаріуси, для встановлення факту користування нерухомим майном, витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Вважає, що діти власника житлового приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником, а тому нотаріус повинен був обов'язково вимагати згоду органів опіки та піклування на відчуження житлового приміщення. 19 грудня 2012 року [PERSON] купив і має у своїй власності та розпорядженні двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] загальною площею 48,2 кв. м, житловою площею 33 кв. м. 18 січня 2013 року їхніх дітей [PERSON] зареєстрував за адресою [ADDRESS]. 24 листопада 2013 року квартира [ADDRESS] була подарована [PERSON] [PERSON] за договором дарування № 2452. Зазначає, що відбулася зміна місця реєстрації дітей з квартири більшою площею на меншу (з трикімнатної квартири загальною площею 61,9 кв.м, житловою площею 39 кв. м. на двокімнатну квартиру загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 33 кв. м), що вважає зменшенням майнових та житлових прав дітей. [PERSON] та [PERSON] навчаються з 2008 року та 2012 року відповідно у КЗШ №68, яка знаходиться за адресою м-н Гірницький, 3, та займаються у ЦДЮТ "Сонях" з 2006 року, який знаходиться за адресою м-н Гірницький. 50-а, що є поблизу попереднього місця проживання та реєстрації дітей. Зазначає, що було змінено місце реєстрації дітей з квартири з району, де вони навчаються та відвідують позашкільні заняття, на квартиру у віддаленому районі, що є порушенням інтересів дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. На даний час вона, позивачка та її малолітні діти фактично не мають свого житла, вимушені винаймати житлові приміщення. На даний момент [PERSON] створює непереборні перешкоди в користуванні жилим приміщенням малолітнім дітям за адресою [ADDRESS], відмовляється добровільно пускати в квартир, тому в даний час за її позовом до [PERSON] у Саксаганському районному суді м. Кривий Ріг відкрите судове провадження по примусовому вселенню дітей та її, як їх мати, яка фактично займається вихованням дітей, до квартири за адресою на [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що [PERSON] злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, а моєї заробітної плати не вистачає в повному обсязі на сплату плати за оренду житлового приміщення, вона і мої малолітні діти можуть опинитися бездомними і безпритульними. Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до статті 18 Закону України "Про охорону дитинства", органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з частиною 2 статті 177 Сімейного кодексу України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Наполягає, що таким чином були порушені майнові та житлові права дітей, їх інтереси, змінюючи трикімнатну квартиру загальною площею 61,9 кв. м., житловою площею 39 кв.м. на двокімнатну квартиру загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 33 кв. м та змінюючи їх місце проживання подалі від місця навчання у школі та дитячого центру. Вважає, що знаття дітей з реєстрації та оформлення договору купівлі-продажу були здійснені з недотриманням норм закону та порушенням процедур. Згідно ч 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства. Згідно ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.6 ст.203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Уточнивши позов, зазначивши відповідачем також [PERSON], позивач просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 12 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], як такий що порушує права та інтереси неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] у Дніпропетровській області у власність [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у Дніпропетровській області (індексний номер: 17442822 від 24.11.2014); вселити [PERSON] та [PERSON] разом [PERSON] у квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] надати [PERSON], [PERSON], [PERSON] дублікати ключів від всіх вхідних дверей квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], виділивши житлову площу для проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування уточненого позову, крім раніше наведених підстав вказала наступне. Вона, позивачка, з дітьми неодноразово намагалися потрапити до житла, однак безуспішно. Тому діти не мали та не мають можливості проживати у даній квартирі, чим грубо порушені права дітей, які позбавлені права користуватися житловим приміщенням, право користування яким вони мають. Відповідно ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщеннямм інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно п. 1 ст.176 СК батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, тобто батько зобов'язаний за п. 1 ст. 176 СК надати дітям житлове приміщення, власником якого він є, адже право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини неможливе. Конституційним правом кожної дитини є право на житло (ст.47 Конституції України). Стаття 18 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно п. 2 ст.176 СК права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно п. 1.8. «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» № 296/5 від 22.02.2012 з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. Під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири взагалі була відсутня будь-яка реєстрація дітей. Нотаріус не витребував довідку про склад сім'ї та інформацію про те, де проживають та зареєстровані діти продавця під час укладення договору купівлі-продажу квартири. Вважає, що відсутність реєстрації дітей за зазначеної адресою взагалі не позбавляє їх права користуватися спірною квартирою. Відповідно п. 6 ст. 29 ЦК фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до п.15 «Постанови Пленуму Верховного Суду України» №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 1 липня 2015 року у справі №6-396цс15 відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Вважає, що зміна реєстрації дітей була зроблена з метою продажу, квартири та купівлі нової квартири, з цього вбачає, що позивач вчинив угоди без урахуванням прав та інтересів дітей. Відповідно до ст. 47 ЖК норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Житлова площа спірної квартири 39 кв.м. (на момент угоди мали право там проживати 3 чоловіка, тобто 39 кв.м./3люд.= 13 кв.м./чол.). Житлова площа нової квартири 33 кв.м. і на момент укладення договору купівлі-продажу квартири там мали право проживати 3 чоловіка тобто 33 кв. м./3люд.= 11 кв.м./чол). В нової двокімнатної квартири одна із кімнат є прохідною. Якщо в попередньої квартири дівчата мали окрему кімнату, то в нової - вони будуть змушені житті в прохідної кімнаті. Крім того у нової квартири на даний час мають право проживати 5 чоловік (тобто 33кв.м./5чол.=6,6 кв.м. /чол), в тому числі різностатеві діти, які не можуть бути вселені в одну кімнату, так як за ст. 50 ЖК України, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. На даний час відносно [PERSON] відкрите кримінальне провадження №42015040750000004 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (злісне ухилення від сплати коштів на утримання дітей (аліментів). 24 листопада 2014 року квартира [ADDRESS] була подарована [PERSON] [PERSON] за договором дарування № 2452. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 26 червня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-58 цс 13, предметом якої був спір про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, де зазначено, що права третіх осіб на повернення майна, не підлягають захистові "шляхом задоволення позову до набувача майна з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в набувача. За п. 10 "Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Вважає, що так як [PERSON] набув квартиру безоплатно, при визнанні договору купівлі-продажу спірної квартири, він не набуває права власності на дану квартиру, що обґрунтовує наступним. Згідно ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно п. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. За ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Тобто, договір дарування є безоплатним, тому [PERSON] не набуває право власності на майно за договором дарування за ст. ст. 330, 388 ЦК. Оскільки [PERSON] при визнанні договору купівлі-продажу спірної квартири за законом не може належати оспорювана квартира, вважає достатньою підставою для припинення право власності [PERSON] на оспорювану квартиру. За ст. 346 ЦК підставою припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Відповідно п.1 ст. 399 ЦК право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. [PERSON] вигнав її, позивачку, з дітьми з спірної квартири, змінив замки, існують непереборні перешкоди у користуванні дітьми спірною квартирою. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням, суду. В силу ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно ст.65 цього Кодексу до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В силу ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника, може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Крім цього, вимогами ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти визначено, що члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до принципу №6 "Декларації прав дитини", прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., яка є частиною національного законодавства України малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно з актом і висновками комісії служби захисту прав дитини Саксаганського райвиконкому м. Кривого Рогу, дітям необхідна постійна присутність матері, постійне піклування матері і подальше проживання разом з нею. Відповідно абз. 2 п. 1, ст. 405 ЦК України, житлове приміщення, яке члени сім'ї мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зміст абзацу 2 ч. І вказано статті, та частина, яку вправі займати член сім'ї власника житла, визначається останнім при його вселенні у якості члена своєї сім'ї. Оскільки зміст сервітуту визначається при його встановленні, не допускається зміна його умов за волею власника вже в процесі реалізації сервітутного права після його встановлення. Наполягає, що є достатньо правових підстав для вселення дітей в спірну квартиру разом зі нею, позивачкою, встановлення [PERSON] порядку користування житловим приміщенням, наданням дублікатів ключів. Вважає, що оскільки відповідно до ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням та обставина, що особа, яка купила це приміщення, є добросовісним набувачем, не може бути підставою для відмови у відновленні порушеного права і визнанні недійсним угоди про відчуження жилого приміщення. Відповідно п. 2 ст. 395 ЦК речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут). Відповідно п. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Діти належать до членів сім'ї власника, [PERSON], житла за адресою [ADDRESS], так як являються його доньками, проживали у даній квартири з 2006 по 2009 рік разом з власником, що підтверджує сервітут дітей на дану квартиру. Чинне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника житла можуть бути виселені тільки у судовому порядку. Не має місця судового рішення про примусове виселення дітей. Немає судового рішення про визнання припиненим сервітут дітей, судового рішення стосовно того, що діти втратили право на користування цим житлом. Крім того стосовно членів сім'ї - дітей, які не проживають та/або не зареєстровані (зняті з реєстраційного обліку за місцем проживання (перебування) та отримали довідку про зняття з реєстрації) без поважних причин понад один рік, дія особистого сервітуту не припиняється. Щодо них встановлена пряма вказівка закону (ч. 2 ст. З СК України), відповідно до якої, дитина не перестає бути членом сім'ї своїх батьків навіть коли спільно з ними не проживає. Таким чином діти маючи право на користування даною квартирою, мають речове право на чуже майно. Відповідно ст. 396 ЦК особа, яка має речове право на чуже майно, має право захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно положень глави 29 ЦК (ст. 386-394 ЦК). Законні права та інтереси кожної особи, яка має речове право на чуже майно, захищаються у тому ж порядку, що й права власника цієї речі. Відповідно ст. 387 ЦК (глава 29 ЦК) власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно ст. 391 ЦК ( глава 29 ЦК) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 398 ЦК, право титульного володіння, тобто право володіння на чуже майно, виникає також на інших підставах, встановлених законом. Зазначена стаття зазначає, що титульними володільцями також є особи, які мають інші речові права на чуже майно, передбачені Розділом другим Книги третьої ЦК; зокрема, титульними володільцем є сервітуарій - особа, яка має право користуватися житлом як член сім'ї власника житла; наявність у титульного володільця права володіння не пов'язується з фактичним перебуванням майна під його безпосередньою владою. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник, або титульний володілець майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 391 ЦК України, титульний володілець може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч.1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Уточнивши позовні вимоги просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 12 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1-2099. як такий що порушує права та інтереси неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]; витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] у Дніпропетровській області у власність [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (індексний номер 17442822 від 24.11.2014 р.); визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; вселити [PERSON] та [PERSON] разом з [PERSON] у квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] надати [PERSON], [PERSON], [PERSON] дублікати ключів від всіх вхідних дверей квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] встановити порядок користуванню житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], виділивши житлову площу для проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Під час розгляду справи в якості органу, якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб до участі в справі був залучений виконком Саксаганської районної у місті ради Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та підтвердила зміст позову. Також пояснила, що з рішенням суду (т.№1, а.с.120), яким визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, згодна. Також пояснила, що діти були зняті з реєстрації в спірній квартирі 10 грудня 2011 року на підставі заяви [PERSON], про що вона дізналася в 2014 році. В 2012 році діти проживали разом з нею. Вважає, що зняття дітей з реєстрації було незаконним, але ці дії в суді не оспорювала. Також позивач подала письмові пояснення (т.№1, а.с.134, 135, т.№2, а.с.15), згідно яких вважає, що діти являються членами сім'ї власника житла, [PERSON], так як являються його доньками. Відповідно п.2 ст. З СК дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, тому та обставина, що діти не проживали з батьком не позбавляє статусу дітей належати до членів сім'ї [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України титульний володілець майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 396 ЦК особа, яка мас речове право на чуже майно, мас право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Чинне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника житла можуть бути виселені тільки у судовому порядку. Не мається судового рішення про примусове виселення дітей або про визнання припиненим сервітуту дітей, судового рішення стосовно того, що діти втратили право на користування цим житлом. Діти на час укладання договору купівлі-продажу не проживали у оспорюваній квартири не з власної ініціативи й не з власного бажання, оскільки батько дітей вигнав її с дітьми на вулицю, змінив замки від вхідних дверей, тому діти не проживали у оспорюваній квартирі не без поважних причин, що не припиняє сервітут дітей. Стосовно членів сім'ї - дітей, які не проживають та/або не зареєстровані (зняті з реєстраційного обліку за місцем проживання (перебування) та отримали довідку про зняття з реєстрації) без поважних причин понад один рік, дія особистого сервітуту не припиняється. Щодо них встановлена пряма вказівка закону (ч. 2 ст. З СК України): дитина не перестає бути членом сім'ї своїх батьків навіть коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. З Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-Х11, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним надалі якнайкраще забезпечить житлові права та інтереси малолітніх дітей. У 2011 році [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS], який був задовільний. Суд дійшов до висновку з матеріалів, які були у справі, тому згодна, що за даними матеріалами суд прийшов саме до цього висновку. Але не згодна з тим, що втратила право користуватися даним приміщенням, адже [PERSON] вигнав її з дітьми. На той час була налякана колишнім чоловіком, який погрожував фізичною розправою, зверталася до правоохоронних органів, але захисту не отримала. Не отримуючи підтримки з боку правоохоронних органів, будучи наляканою та знаходячись під психологічним тиском колишнього чоловіка, написала заяву про розгляд справи у її відсутність, не надаючи доказів на свій бік. У березні 2015 році звернулася до суду про примусове вселення дітей до квартири за адресою вул. Космонавтів, де діти зареєстровані. В ході розгляду даної справи суд за її клопотанням витребував технічний паспорт та план квартири, де було з'ясовано, що кімнат у квартирі дві, де одна з них прохідна, і що неможливо встановити порядок користування житловим приміщенням, виділивши донькам окрему кімнату, так як в квартирі мешкає ще неповнолітній син. Суд прийшов до висновку, що, визначення порядку користування таким чином може порушити права інших осіб, зокрема власника та неповнолітнього [PERSON] Наполягає, що існування двох судових рішень про вселення не суперечить законодавству, так як відповідно п. 6 ст. 29 ЦК фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно ст. б Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", у разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. До того ж на даний час, судове рішення про примусове вселення дітей без матері є таким, який не можна виконати у зв'язку з нововиявленими обставинами, а саме у зв'язку з позбавленням батька батьківських прав. Відповідно ст. 166 СК, діти зберігають всі майнові права, засновані на споріднені з батьками, позбавленими батьківських прав, зокрема, право користування жилим приміщенням. У судовому рішенні про позбавлення батьківських прав, не вказані обставини, які б припускали б небезпеку та шкідливий вплив на дітей з боку батька при сумісному проживанні їх разом з ним. Позбавлення батьківських прав [PERSON] являється способом стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків. Не можна стверджувати, що при визнанні договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним, батько обов'язково буде проживати в цій квартирі разом з доньками. Батько може залишитися проживати в квартирі, де проживає зараз зі своєю сім'єю. Дружина [PERSON] має у власності нерухоме майно, де вона може проживати разом зі своїм сином та [PERSON] . 24 квітня 2014 року [PERSON] отримав у спадщину ще одну квартиру за адресою: [ADDRESS]. У справі є матеріали, надані державною нотаріальною конторою, які підтверджують, що [PERSON] надавав інформацію при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири про те, що [PERSON] був одружений. Таким чином, покупець обов'язково повинен бути запитати, чи є діти від шлюбу та пересвідчитися, що права дітей не будуть порушені. Набувач повинен бун припустити про можливе порушення права дітей. Під час укладення договору купівлі-продажу, ні вона, ні діти не мали будь-якої реєстрації місця проживання. Таким чином, покупець не вжив усіх необхідних заходів, не виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчудження майна, покупець має необережну форму вини, якої також не повинно бути. За п. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За п 10 абз. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Таким чином, згода [PERSON] на реєстрацію за ним право власності, непотрібна. Представник позивача позов підтримав повністю та підтвердив зміст позову. Крім того пояснив, що спірна квартира придбана [PERSON] на підставі договору міни, так як родині була потрібна більша квартира. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами. Діти зареєстровані в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] В цій квартирі проживають, крім відповідача, [PERSON], 2014 року народження, [PERSON], дружина відповідача. Необачність [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу була в тому, що вона повинна була запитати [PERSON] де зареєстровані діти. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, у судових засіданнях, в яких був присутнім у зв'язку з оголошенням у судовому засіданні перерви, пояснень не надав. В подальшому у судові засіданні не прибув, подав заяву про слухання справи за його відсутності.. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 21 грудня 2015 року у зв'язку з оголошенням у судовому засіданні перерви, пояснень не надав, в подальшому у судові засіданні не прибув, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Відповідач [PERSON] у судових засіданнях, в яких була присутньою, у зв'язку з оголошенням у судовому засіданні перерви, пояснень не надала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали суду письмові заперечення (т.№2, а.с.201-205), згідно яких позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним не визнають. При цьому зазначили, що на момент купівлі-продажу вказаної квартири, там ніхто не був зареєстрований і не мешкав, всі документи на квартиру були перевірені нотаріусом, ніяких обтяжень на квартиру не було виявлено. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], позов не визнала та пояснила, що [PERSON] купила спірну квартиру, в якій ніхто не був зареєстрованим, в подальшому цю квартиру подарувала сину - [PERSON] При укладення договору у нотаріуса була довідка про те, що в квартирі ніхто не зареєстрований. Також зазначила, що діти [PERSON] не позбавлені права користуватися квартирою, яку останній придбав. Третя особа Саксаганський районний відділ в м. Кривому Розі ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області у судове засідання не прибув, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначивши, що проти позову не заперечує. Третя особа Третя Криворізька державна нотаріальна контора у судове засідання не прибула, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності в якій також зазначила, що договір купівлі-продажу квартири був посвідчений з дотримання вимог закону. Представник третьої особи виконкому Саксаганської районної у місті рада, він же орган, якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших особі у судовому засіданні 25 листопада 2015 року пояснень не надала у зв'язку з оголошенням у судовому засіданні перерви, в подальшому до суду не прибула, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначивши, що проти позов не заперечує. Разом з тим, в своїй заяві зазначила, що вчинення правочину з купівлі-продажу спірної квартири права дітей не порушувало, так як на момент продажу діти в цій квартирі зареєстровані не були, власності не мали, тому згода органу опіки та піклування на вчинення правочину потрібна не була. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтва про народження (т.№1, а.с.7,8,60,61), довідка (т.№1, а.с.9,62), акт (т.№1, а.с.10,63), рішення суду від 2 листопада 2010 року (т.№1, а.с.11,64,121), довідка з реєстру (т.№1, а.с.12,65), відомості з реєстру (т.№1, а.с.13,66), відповідь щодо зняття з реєстрації (т.№1, а.с.14,67), довідка з реєстру (т.№1, а.с.15-16,68-69), довідки про реєстрацію (т.№1, а.с.17,70), довідка стосовно навчання [PERSON] (т.№1, а.с.18,71), довідка стосовно навчання [PERSON] (т.31, а.с.19,72), договори оренди (т.№1, а.с.20,21,73,74), акт обстеження умов (т.№1, а.с.22,75), розрахунок заборгованості (т.№1, а.с.29,76), довідка з реєстру (т.№1, а.с.29,зв.), довідка про зареєстрованих осіб (а.с.86,127,163), договір купівлі-продажу (т.№1, а.с.115-116), заява [PERSON] (т.№1, а.с.117), згода (т.№1, а.с.118), паспорт та довідка [PERSON] (т.№1, а.с.119), рішення суду від 28 листопада 2011 року (т.№1, а.с.120), ухвала суду від 11 липня 2009 року (т.№1, а.с.122), паспорт та довідка [PERSON] (т.№1, а.с.123-124), свідоцтво про укладення шлюбу [PERSON], [PERSON] (т.№1, а.с.124, 125), паспорт та довідка [PERSON] (т.№1, а.с.125-126), свідоцтво про спадщину (т.№1, а.с.127,зв.), витяг про реєстрацію (т.№1, а.с.128), договір міни (т.№1, а.с.129), витяг з реєстру правочинів (т.№1, а.с.130), витяги про реєстрацію (т.№1, а.с.131,132), акт (т.№1, а.с.136), технічні паспорти (т.№1, а.с.161,162), договір дарування (т.№1, а.с.207-208), рішення суду від 26 квітня 2016 року (т.№1, а.с.244-245), рішення суду від 2 серпня 2016 року (т.№1, а.с.246-248). Суд,

Outcome: dismissed