Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 21854 грн. 22 коп., а також судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.02.2007 року [PERSON] 07.02.2007 року отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою складає між ним і Банком Договір, підтверджується підписом Відповідача у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання . Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Зазначає, що позивач свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі Відповідач не виконав умов договору, суму кредиту та проценти в повному обсязі не сплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальній сумі 20963 грн. 93 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір, який ним був сплачений при подачі позову до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши суду заяви про слухання справи за їх відсутністю, підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Надали пояснення в яких зазначили, що відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору с час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Згідно статей 526. 527. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вказав, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Дійсно, у відповідності до ч. 4 сі. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зазначили, що Позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права у межах позовної давності, що підтверджується наступним. При укладені 07.02.2007 року між Позивачем та Відповідачем договору Відповідач надав згоду, що умови надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між Позичальником та Банком Кредитний договір" Вищезазначену згоду Позивач особисто засвідчив своїм підписом. Відповідно до п. 9.12. Кредитного договору договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Відповідач не звертався до позивача із заявою про припинення дії договору, у зв'язку із чим на підставі умов, передбачених п. 9.12 Договір не припинив свою дію. Зазначив, що Пунктом 9.3. Правил передбачено, що картрахунок відкрито на необмежений строк. Згідно ст. 626 ЦК України: "Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. " Відповідно ст. 627 ЦК України: "Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є цільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості." Згідно ст. 638 ЦК України: "Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі Досягли згоди з усіх істотних умов договору " Відповідно ст. 640 ЦК України «Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції» Зазначив, що враховуючи вищевикладені норми, сторони досягли згоди та уклали Кредитний договір в якому передбачили, що якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк., тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав.. Таким чином зазначили, що на підставі умов Кредитного договору, строк дії Кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну його дії. Вказав, що на даний час, термін дії Кредитного договору продовжено на новий термін (заява від Відповідача про припинення договору не надходила). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до сг. 629 ЦК - Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зазначав, що відповідно до ст. 599 ЦК України передбачено, ''що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином'. Договір укладений між Відповідачем і Банком на необмежений період часу, тобто, правовідносини боржника з банком тривають по сьогоднішній день. Відповідач починаючи із 2007 року користується грошима банку повною мірою. Відповідач ознайомлений з усіма умовами договору і навмисно ухиляється від виконання своїх зобов'язань. Вказав, що законом або договором може бути передбачено, що закінчення терміну дії договору тягне припинення зобов'язань сторін за договором. Договір, в якому відсутня така умова, визнається чинним до визначеного у ньому моменту закінчення виконання сторонами зобов'язання. Зазначив, що у Кредитному договорі така умова відсутня. Відповідно з цього випливає, що дані правовідносини не припинялися тому, що клієнт не виконав зобов'язання перед Банком. Таким чином, вважає, що строк позовної давності не може бути пропущений, так як правовідносини між сторонами тривають до повного погашення клієнтом кредиту. Вказав, що відповідач погодився з такими умовами договору, підписавши договір особисто. Надаючи грошові кошти Відповідачу, банком було задоволено потреби Відповідача, надавши йому в користування грошові кошти, при цьому, передбачивши порядок та умови при яких можливе настання негативних наслідків з боку клієнта. Зі свого боку Банк дав достатньо часу для відповідача, щоб погасити надані йому кошти, що свідчить про піклування з боку Банку про клієнта. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволення позовних вимог у зв'язку з пропуском строків позовної давності, надав письмове заперечення в якому зазначено, що у відповідності із ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Позовна давність в один рік застосовується відповідно до ст.258 ч.2 п.1 ЦК України до вимог про стягнення неустойки ( штрафу,пені). Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом згідно ст.267 ЦК України лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», звертається увага судів на те, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви у сторони. Зазначає, що із наданих суду Заяви позичальника та Умов надання банківських послуг вбачається, що кредитний договір з [PERSON] не укладався, а заява від 07 лютого 2007року містить тільки підпис позичальника, відповідача по справі, підпис уповноваженого представника ПАТКБ «Приватбанку» відсутній. Умови і правила надання банківських послуг підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника. У Заяві не зазначено, що неврегульовані в ній питання регулюються відповідно до Умов надання банківських послуг. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода відповідача на укладення договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки Заявою позичальника. Оскільки застережень щодо продовження позовної давності, нарахування неустойки відповідно до Умов Заява позичальника не містить, вважає, що банком пропущеної строк звернення до суду. Заява позичальника підписана 07 лютого 2007року, згідно наданого суду розрахунку заборгованості остання сплата погашення процентів була зроблена [PERSON] в липні 2007року, тобто після того, як позивач дізнався про порушення своїх прав та невиконання позичальником зобов'язань, пройшло більше шести років, тому вважає, що у задоволенні позовних вимог позивачу повинно бути відмовлено через сплив позовної давності. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи, що в судове засідання сторони не з'явилися, а надали лише письмові докази по справі, тому суд вирішує позов на підставі письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ст.. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. В судовому засіданні встановлено, що 07.02.2007 року [PERSON] звернувся до позивача з заявою на підставі якої йому була кредитна картка та встановлений кредитний ліміт в сумі 7000 грн. з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% щомісяця із розрахунку 360 днів у рік. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки та 02.04.2007 року був відкритий картковий рахунок (а.с.9). В копії заяви наданій суду містяться три підписи, а саме менеджера, керівника відділу та невідомий підпис без зазначення особи, кому він належить, а враховуючи те, що копія заяви неналежної якості та не зазначено особу, якій він належить, тому суд вважає, що прийняти заяву як доказ укладеного договору б/н від 07.02.2007 року на який посилається позивач в своєму позові. Окрім того, позивач зазначає, що окрім заяви позичальника, договір складає ще й Умови надання банківських послуг (а.с.10-13) та Правила користування платіжною карткою які додає як доказ до цивільного позову (а.с.71). Зазначені Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою підписані головою правління банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника та відсутні жодні відмітки про вручення копій зазначених документів. У Заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно Умови надання банківських послуг та Правила користування платіжною карткою, а лише міститься підпис невідомої особи про ознайомлення її з зазначеними Умовами та Правилами та те, що Заява, Умови, Правила та Тарифи, які не надані позивачем як доказ, складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода відповідача на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних Умов та Правил, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування зазначеними документами не регулюються. Віжповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що позивачем є банк, який просить стягнути заборгованість з [PERSON] посилаючись на вищезазначену норму та зазначив, що ним були надані грошові кошти відповідачу, які останній зобов'язався повернути та сплатити проценти за користування ними, тому правовідносини, які виникли між сторонами є такими, що виникли з приводу кредитування та при вирішенні спору необхідно керуватися спеціальними нормами, які регулюють договірні правовідносини, оскільки кредитодавцем є спеціальний суб'єкт, тобто фінансова установа, а саме нормами, які регулюють кретині правовідносини. Згідно ст.. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно п.14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. Жодних доказів які б підтверджували отримання грошових коштів відповідачем суду не надано, а надана лише виписка за рахунком клієнта 26258607907180980 (а.с.72-87) та роздруківка в якій зазначена таблиця з даними як у виписці з зазначенням над таблицею прізвища відповідача (а.с.88-97) з зазначенням дати, суми та спосіб, яким були зняті грошові кошти. Зазначені документи суд не приймає як доказ, оскільки вони не містять жодних ідентифікуючих ознак щодо якого клієнта вони складені, рахунок, який зазначений не співпадає з рахунком, який міститься в Заяві позичальника, не зазначено також якою фінансовою установою зроблена Виписка та роздруківка, якою посадовою особою та на підставі яких відомостей, також відсутня дата її формування та підпису відповідальної посадової особи та печатки фінансової установи, тому як доказ отримання [PERSON] грошових коштів суд зазначену Виписку та роздруківку не приймає. Окрім того, в Виписці зазначені відомості, які не відповідають дійсності, а саме зазначено, що в банкоматі була видана грошова сума в розмірі 103 грн., 61,8 грн., 412 грн. 206 грн. та ін.., але банкомат не може здійснювати операції щодо видачі грошових коштів не кратних 5 грн., також суми зняття грошових коштів, а саме 103 грн. в банкоматі та сума покупки товару на 10 грн. постійно повторюється, що викликає сумніви у достовірності зазначеної у Виписці інформації. На підставі вищезазначеного суд вважає, що доказів укладення договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] позивачем не надано. Тому як наслідок розрахунок заборгованості за договором б/н, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 31.20.2013 рік (а.с.4-8) є таким, що не є доказом існування заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки доказів укладення кредитного договору між сторонами не надано, а як наслідок і неможливе виникнення заборгованості за невиконання умов договору. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позивачем не було надано доказів зазначених в позові обставин, тому в задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити за необґрунтованістю. Стаття 60 ЦК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд доходить висновку, що позивач не довів зазначених в позові обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, норм діючого законодавства, зокрема вимог ст.57, 58, 59 60 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю, тому суд не розглядає питання щодо пропуску позивачем строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed