Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивачка просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON], та [PERSON], який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківської області, актовий запис за №173 від 14.09.2013р. Після розлучення залишити їй прізвище - [PERSON]. Судові витрати залишити за нею. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2013 року вона уклала шлюб з [PERSON], який вони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №173 від 14.09.2013р. Проте, сімейні відносини між нею і відповідачем поступово погіршилися. З вини відповідача сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим, оскільки він має стосунки з іншою жінкою. З березня 2018р. вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, та з цього часу вони не ведуть спільного господарства. Спільних дітей у них не має. Спільного майна в шлюбі не придбано. Примирення з відповідачем неможливе. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, хоч про дату час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.20). В прохальній частині позовної заяви просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоч про дату час та місце слухання справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.15,21). В Долинський районний суд поступила заява (а.с.22), згідно якої відповідач [PERSON] просить розгляд цивільної справи, що призначена на 18.02.2019 року проводити без його участі, так як він на даний момент перебуває за межами країни. Позовні вимоги визнає частково. Просить прізвище позивачки змінити з "[PERSON]" на її дівоче - "[PERSON]". Оскільки позивачка не є більше частиною його сім?ї та його родини, вважає, що вона не має права і не може носити його родинне прізвище і будь-яким чином асоціюватися з його родиною. Решту позовних вимог визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5) свідчить про те, що між [PERSON] та [PERSON], 14.09.2013 року був укладений шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №173. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка "[PERSON]", дружини "[PERSON]". Від спільного проживання у сторін дітей немає. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім'ї. Сторони не бажають зберегти сім'ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім'я розпалася. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Беручи до уваги волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому, той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу. Тобто, не бажання відповідача, щоб позивачка носила його прізвище "[PERSON]" в даному випадку значення не має, адже право вирішувати яким прізвищем іменуватись належить саме позивачці. Тому, суд вважає необхідним після розірвання шлюбу позивачці на її прохання залишити прізвище «[PERSON]». Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112,113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved