Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Представник позивачів звернулась з даним позовом до суду, в обґрунтування якого зазначила, що чоловіку позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 17 грудня 1965 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою належала 1/4 частка домоволодіння розташованого по [ADDRESS] та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 грудня 1985 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою належала 1/8 частки вищезазначеного домоволодіння. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 1987 року за [PERSON] було визнано право власності та виділено в житловому будинку А-1: кухню 1-2, житлова кімната 1-3 площею 8,7 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 6,9 кв.м., сіни а-1, загального користування: забор та водоколонка, вбиральня Д, погріб з шийкою И, що складає 63/100 частини вищевказаного домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер. 02.11.2010 року було відкрито спадкову справу. 25 вересня 2014 року постановою Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 63/100 частини домоволодіння розташованої по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що померлий не звернувся з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 1987 року до КП "ДМБТІ" для перереєстрації права власності, тому представник позивачів просила визнати за дружиною спадкодавця [PERSON] право власності на 63/200 домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 47,1 м.кв., житловою 29,4 кв.м., літня кухня літ. Б, сарай літ. В,Г,Е, вбиральня літ. Д, погріба з шийкою літ. И, огорожі №1, водоколонки №2 за адресою: [ADDRESS]. Визнати за донькою спадкодавця [PERSON] право власності на 63/200 домоволодіння, яке складається: житлового будинку лит. А-1 загальною площею 47,1 кв.м., житловою 29,4 кв.м., літньої кухні літ. Б, сарай літ. В,Г,Е, вбиральні літ. Д, погрібу з шийкою літ. И, огорожі №1, водоколонки №2 за адресою [ADDRESS] Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримала з підстав у ньому викладених. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючи на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 15 квітня 1983 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 69). У них народилась донька [PERSON] Дружина та донька померлого [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 73) 02 листопада 2010 року було відкрито спадкову справу № 958/2010. 16.02.2011 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зроблено запит до КП "ДМБТІ", щодо належності померлому [PERSON] домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до довідки "КП "ДМБТІ" від 01 березня 2011 року вих. №2426 за [PERSON] зареєстроване право власності на вищевказане домоволодіння, а саме: 1/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 17 грудня 1965 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-6410 та 1/8 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 грудня 1985 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером № 5-4047. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 1987 року за [PERSON] було визнано право влансості та виділено в житловому будинку А-1: кухню 1-2, житлова кімната 1-3 площею 8,7 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 6,9 кв.м., сіни а-1, загального користування: забор та водоколонка, вбиральня Д, погріб з шийкою И, що складає 63/100 частини вищевказаного домоволодіння (а.с. 31-32), але померлий не звертався з цим рішенням до КП "ДМБТІ" для перереєстрації права власності. Представник позивачів у судовому засіданні посилалась на те, що [PERSON] за життя витрачав на утримання зазначеного домоволодіння і оплату послуг чималі гроші з сімейного бюджету. Після смерті [PERSON] утримання вищезазначеного домоволодіння перейшло до дружини та доньки померлого. Представник позивачів у позові та у судовому засіданні посилалась на те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом вступу в його фактичне розпорядження, оскільки постійно проживали в спадковому домоволодінні. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1,2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 цього ж Кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 02 листопада 2010 року позивачі звернулися до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини на вищезазначене нерухоме майно. 25 вересня 2014 року постановою Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 63/100 частини домоволодіння розташованої по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що померлий не звернувся з рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 1987 року до КП "ДМБТІ" для перереєстрації права власності. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб - є право власності. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінивши надані докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачі з об'єктивних причин були позбавлені можливості на отримання свідоцтва про право на спадщину на належну померлому [PERSON] 63/100 частини домоволодіння розташованого по [ADDRESS], а також те що на час смерті [PERSON] позивачі проживали за вказаною адресою, тобто відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved