Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення нарахованої та невиплаченої при звільненні заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку , посилаючись на те, що в період з 25.04.2007р.по 19.06.2019року він працював на посаді дорожного робітника у відокремленому підрозділі -філії "Доманівський райавтодор" Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Згідно витягу із наказу №45"К"від 19.06.2019 року його було звільнено з посади з 19.06.2019року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв"язку з припиненням (реорганізацією) філії "Доманівський РАД". За час перебування у трудових відносинах, підприємством була нарахована, але не виплачена заробітна плата позивачу за квітень, травень , червень 2019р. На день звільнення, станом на 19.06.2019року, відповідач не провів повний розрахунок по зарплаті з позивачем. Заборгованість по заробітній платі за квітень- червень 2019р.склала 26735.31грн., що підтверджується довідкою від 06.07.2019р., виданою філією підприємства. Враховуючи, що підприємство при звільненні позивача не провело повний розрахунок в день звільнення, [PERSON] просить стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 19.06.2019 року по день ухвалення рішення судом, що складає, станом на 20.09.2019р.,-16966.30грн. а також стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 400грн. За підрахунками позивача, станом на час звернення до суду заборгованість по заробітній платі складає 26735.31грн., а середній заробіток за весь час затримки виплати складає 16966.30 грн., із розрахунку 261.02грн. за 1 день затримки. Одноденний заробіток вирахований із заробітної плати, належної до сплати. Позивач в судове засідання не з"явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність та довідку про заборгованість по зарплаті станом на 28.11.2019р..В письмовій заяві позовні вимоги підтримує повністю і просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення суду.Одноденний заробіток просить рахувати за останньою довідкою. Відповідач в судове засідання представника не надіслав, в додаткових поясненнях, надісланих на адресу суду 21.11.2019р.,просить справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги визнають частково, просять відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог про стягнення заробітної плати за весь час затримки та у стягненні судових витрат на правничу допомогу. Крім того, представник відповідача повідомляє, що заборгованість по заробітній платі зменшилася на 775.78 грн. і складає 25959.53 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки, відповідач в письмовому поясненні вважає,що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Крім того,відповідач не вбачає достатніх доказів, які б підтвердили понесені позивачем витрати на правничу допомогу, а тому також вважає,що такі вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, при відсутності сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступого висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працював у філії "Доманівський райавтодор" Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на посаді дорожного робітника з 25.04.2007 р. , про що свідчить копія витягу із трудової книжки. Відповідно до наказу №45 К від 19.06.2019року його було звільнено з займаної посади за ст. 40 п.1 КЗпП України, а саме у зв"язку з припиненням(реорганізацією) філії "Доманівський РАД", що підтверджується копією зазначеного наказу. На момент звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок, що підтверджується довідкою про зарплату, виданою підприємством станом на 01.09..2019р. за № 367. Відповідно до довідки від 28.11.2019р., наданої Філією Южноукраїнської ДЕД ДП "Миколаїавтодор", якій були передані документи Доманівської філії, про що повідомив відповідач на запит суду, заборгованість ДП «Миколаївоблавтодор» перед позивачем [PERSON] , за квітень-червень 2019р., станом на 20.09.2019 року, нарахованої заробітної плати становила 37411.95грн. Відповідно до ст.43 Конституції України, постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а також гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні - добровільність праці, вибір або зміну професії та виду діяльності; захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст..94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. За положеннями ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст.116 цього Кодексу. Згідно ст..116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться у день звільнення. Згідно довідки про заробітну плату від 28.11.2019р. заборгованість по нарахованій заробітній платі, станом на 20.09.2019р., перед [PERSON] становила 37411.95р. Однак, у зв"язку з частковою виплатою заборгованості, остаточна заборгованість по зарплаті, яка підлягає до оплати- становить 24246.15 грн., із яких: за квітень 2019р.- 1338.17 грн., за травень -7135.66 грн., за червень 2019р.- з урахуванням допомоги при звільненні і невикористаної відпустки- 15772.32грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 24246.15грн., проти чого відповідач і не заперечує в додаткових поясненнях. При вирішенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст..117 КЗпроП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності . Таке ж роз"яснення цієї норми права, надав Конституційний суд України у своєму Рішенні №4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв"язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Із матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення, а саме станом на 19.06.2019р., філія "Доманівський РАД" ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги в Україні" не здійснила повний розрахунок з [PERSON] , що підтверджується довідкою підприємства про наявність заборгованості по заробітній платі станом на 28.11.2019р., проти чого не заперечував відповідач в письмовому поясненні, наданому суду. Представник відповідача в додаткових поясненнях не повідомив про причини затримки розрахунку. З урахуванням норм ст.116 КЗпП України, яка зобов"язує підприємство розрахуватися з працівником у день звільнення, що не було здійснено відповідачем, суд вважає , що підприємство повинно нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України. Відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За положеннями діючого трудового законодавства на власника покладається обов"язок в останній день роботи, цей же день є днем звільнення, він же зазначається в заяві про звільнення і в трудовій книжці як день звільнення, видати працівнику належно оформлену трудову книжку та провести з ним повний розрахунок. При розрахунку оплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд керується положеннями «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року. Відповідно до абзацу 3 п. 2 зазначеного Положення- середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Середньоденна нарахована заробітна плата позивача за останні повні два місяці складає 428.60грн., із розрахунку: 8596.88грн. +8975.68грн.=17572.56грн.; 17572.56 грн.: 41 роб.днів =428.60грн. Час затримки виплати розрахунку, починаючи з 20.06.2019р. по день винесення судового рішення, а саме 16.12.2019р., буде складати 127 робочих днів. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені [PERSON] складатиме 54432.20 грн., із розрахунку 428.60грн.х 127 роб.дні= 54432.20грн., які підлягають стягненню з відповідача. Розмір середнього заробітку за час затримки, згідно роз"яснень п.6 постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1993 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено без утримання податків та інших обов"язкових платежів. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача 400,00 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. За змістом ст. 133 ЦПК України склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. Доказами на підтвердження розміру судових витрат , на думку суду, є договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад: особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції, завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем надано суду лише документ - квитанцію №00571 від 16.09.2019р., якої, на думку суду, недостатньо для підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а тому в задоволені вимоги про стягнення судових витрат, належить відмовити. У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.01.2019р. у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), суд дійшов висновку, що пільга щодо сплити судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі- у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. На підставі даної правової позиції, при звернені до суду позивач [PERSON] мав сплатити судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, тобто 768.40 грн. за одну позовну вимогу, а від сплати іншої- звільнений законом Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 1536.80грн. ( 768.40 грн.+768.40 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial