Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач в позові вказує, що його мати [PERSON], [INFO] була прийнята на роботу дояркою в колгосп КСП «Перемога» с.Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області та була членом даного колгоспу. Колгосп «Перемога» с.Л.Лисіївка реорганізовано в КСП «Перемога», протокол зборів уповноважених колгоспників № 2 від 01.12.1992 року. КСП «Перемога» реорганізовано в СТОВ «Перемога», протокол № 2 від 23.02.2000 року. В 1992 році мати була звільнена з роботи в зв'язку з виходом на пенсію. Із членів колгоспу її не виключали. В добровільному порядку своє членство в господарстві мати не припиняла. Відповідно до положень Указу Президента України №720\\95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським господарствам, підприємствам і організаціям» право на земельну частку \\пай\\ мають члени колективного сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Таким чином, вказаний нормативний акт повязував виникнення права на земельну частку \\пай\\ у всіх без винятку членів колективного сільськогосподарського підприємства на момент виготовлення державного акту та передачі землі у колективну власність незалежно від часу перебування в членах КСП. Відповідно до Постанои ВРУ від 13.03.1992 року №2200..ХІІ роздержавлення і приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам Державних актів на право колективної власності на землю за встановленою формою, до яких додається список громадян-членів аграрних формувань, що надалі є підставою для складання уточнених списків на отримання громадянами земельних сертифікатів. Враховуючи, що вона була членом КСП «Перемога» на період отримання КСП «Перемога» Державного акту на право колективної власності на землю 07.12.1995 року, то відповідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720\\95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським господарствам, підприємствам і організаціям" має право на земельну частку \\пай \\ в землях, що перебувають в колективній власності КСП «Перемога» . При паюванні земель її прізвище помилково не було внесено до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю. Проте, 10.02.1996 року його мати померла. На даний час земля, що передавалась підприємству у колективну власність розділена, усі члени колгоспу та пенсіонери колгоспу отримали державні акти. Спадщину після смерті матері він прийняв у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини). А тому, як спадкоємець першої черги за законом на майно матері має право на земельну частку \\пай\\, на яку мала право мати. Однак, влітку 2017 року йому було розяснено, що лише судом може бути відновлено право на земельну частку (пай) покійної матері. За вказаних обставин вважає, що йому необхідно поновити строк звернення до суду. Тому за захистом своїх порушених прав вимушений звертатись з даним позовом в суд. Позивач в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилась, згідно заяви позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за її відсутності. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] [INFO] була прийнята на роботу дояркою в колгосп КСП «Перемога» с.Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області та була членом даного колгоспу. Колгосп «Перемога» с.Л.Лисіївка реорганізовано в КСП «Перемога», протокол зборів уповноважених колгоспників № 2 від 01.12.1992 року. КСП «Перемога» реорганізовано в СТОВ «Перемога», протокол № 2 від 23.02.2000 року, що підтверджується архівною довідкою Калинівського районного трудового архіву № 01-2-503 від 04.12.2017 року. В 1992 році [PERSON] була звільнена з роботи в зв'язку з виходом на пенсію. Із членів колгоспу її не виключали, що підтверджується архівним витягом архівного сектору Калинівської районної державної адімінстрації № 01-2-502 від 04.11.2017 року. В добровільному порядку своє членство в господарстві не припиняла. Відповідно до положень Указу Президента України №720\\95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським господарствам, підприємствам і організаціям» право на земельну частку \\пай\\ мають члени колективного сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Таким чином, вказаний нормативний акт повязував виникнення права на земельну частку \\пай\\ у всіх без винятку членів колективного сільськогосподарського підприємства на момент виготовлення державного акту та передачі землі у колективну власність незалежно від часу перебування в членах КСП. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13.03.1992 року №2200-XII роздержавлення і приватизація земельних ділянок недержавних сільськогосподарських підприємств в Україні розпочато з лютого 1992 року з врученням господарствам Державних актів на право колективної власності на землю за встановленою формою, до яких додається список громадян-членів аграрних формувань, що надалі є підставою для складання уточнених списків на отримання громадянами земельних сертифікатів. Проте, 10.02.1996 року [PERSON] померла. Спадщину після смерті матері [PERSON] позивач прийняв у відповідності до вимог ст.ст.548-549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), що підтверджується довідкою №107 від 21.02.2018 року виконавчого комітету Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, успадковуються не тільки майнові права на обєкти права власності, а й права із здійсненням яких законом повязується виникнення майнових прав. За змістом ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачалося, що право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об'єктом спадкування. Оскільки [PERSON] була членом КСП "Перемога" на період отримання КСП "Перемога" Державного акту на право колективної власності на землю 07.12.1995 року, то відповідно п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720\\95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським господарствам, підприємствам і організаціям" мала право на земельну частку \\пай \\ в землях, що перебувають в колективній власності КСП «Перемога». При паюванні земель прізвище [PERSON] помилково не було внесено до списку осіб, що мають право на земельний пай , який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю. Однак, влітку 2017 року позивачу було розяснено, що лише судом може бути відновлено її право на земельну частку \\пай\\. Враховуючи, що паювання земель відбулося в 1995 році, тобто до набрання чинності ЦК України 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.71 ЦК УРСР в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Згідно ч.2 ст.80 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Враховуючи, що відповідно до ст. 76 ЦК УРСР в редакції 1963 року перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Влітку 2017 року позивачу було розяснено, що лише судом може бути відновлено право на земельну частку (пай) [PERSON] Тобто, в даному випадку позивач дізнався про порушення свого права лише влітку 2017 року, тому вирішуючи питання про продовження позивачу строку позовної давності, суд приходить до висновку про поважність причин пропущення строку позовної давності. На даний час земля, що передавалася підприємству у колективну власність розділена, усі члени колгоспу отримали державні акти. Відновити право [PERSON] на земельний пай можливо за рахунок не витребуваних паїв. На території Лісоволисіїівської сільської ради є такі землі, що підтверджується довідкою №683 від 27.11.2017 року виконавчого комітету Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Згідно довідки №682 від 27.11.2017 року виконавчого комітету Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області земельна частка (пай) на території Лісоволисіївської сільської ради становить 2,15 умовних кадастрових гектари. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ» невнесення до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати особі земельну частку \\пай\\ з колективної власності через відсутність необхідної для нього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України від 8.08.1995 року № 720\\95 ««Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським господарствам, підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою на час передачі землі у колективну власність. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе поновити позивачу пропущений строк позовної давності, визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку \\пай\\ розміром 2,15 умовних кадастрових гектари, яка мала рахуватися за [PERSON], померлою 10.02.1996 року, із земель резервною фонду, що знаходяться на території Лісоволисіївської сільської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved