Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

25 жовтня 2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», Приватного підприємства «Інвест-Прогрес», Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогресбуд», про визнання майнових прав у незавершеному будівництві, в якій позивач просить суд: - визнати за [PERSON] майнові права на незавершену будівництвом квартиру, розрахунковою площею 77,59 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , розрахунковою площею 77,59 кв. м., розташована на 10 поверсі в секції 1 жилого будинку [ADDRESS] ). Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26 жовтня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10 квітня 2019 року зупинено провадження по справі до ухваленням Великою Палатою Верховного суду постанови за наслідком розгляду у подібних правовідносинах в рамках цивільної справи №761/20612/15-ц. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 25 квітня 2019 року поновлено провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03 вересня 2019 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження в цій справі до ухваленням Великою Палатою Верховного суду постанови за наслідком розгляду у подібних правовідносинах цивільної справи №761/20612/15-ц, залишено без задоволення. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що станом на теперішній час об`єкт будівництва ще не готовий до введення в експлуатацію, тобто не виконані умови Договору про пайову участь, що в свою чергу призводить до порушення прав позивача. Крім того, оскільки багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс "Південний", переданий ОК "ЖБК "Морський 1", позивач вважає за необхідне захистити свої права на майбутнє новозбудоване майно, оскільки вони можуть бути порушені після здачі об`єкта в експлуатацію. 07 грудня 2017 року стороною відповідача ТОВ "Добробут" надані до суду заперечення на позовну заяву про визнання майнових прав у незавершеному будівництві. 12 грудня 2017 року стороною відповідача - Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" надано до суду до суду заперечення на позов. Позивач [PERSON] в судове засідання 17.10.2019 року не з`явився, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" Тертицький Вадим Олександрович, в судовому засіданні підтримав надані в ході розгляду справи письмові заперечення від 12.12.2017 року, та вказав, що Кооператив є неналежним відповідачем, оскільки позивач заявив вимоги щодо визнання майнових прав на підставі виконання умов договору, укладеному з ПП "ІНВЕСТ-ПРОГРЕС". На цей час умови вказаного договору не виконані, відповідати за неналежне виконання умов договору має лише ПП "ІНВЕСТ-ПРОГРЕС", тому представник ОК "ЖБК "Морський 1" стверджує, що всі інші відповідачі є неналежними, оскільки будь-яких прав позивача не порушують. Представники відповідачів ТОВ «Добробут», ПП "ІНВЕСТ-ПРОГРЕС" та ТОВ "ПРОГРЕСБУД" до судового засідання повторно не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] не підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між позивачем [PERSON] та ПП «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» було укладено договір № ЗБ/ЧП-1-137 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна, згідно з яким ПП «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» зобов`язується передати у власність [PERSON] Пай, а Пайовик зобов`язується прийняти Пай і сплатити за нього Підприємству суму Договору. Пай у вказаному договорі визначено як безумовне майнове право на новозбудоване майно (після здавання об`єкту будівництва в експлуатацію), що після державної реєстрації (за ініціативою пайовика) стає правом власності пайовика на новозбудоване майно, як на нерухомість. Новозбудоване майно визначено, як квартира будівельний номер № [NUMBER] , розрахунковою площею 77,59 кв.м., розташована на 10 поверсі в секції №1 жилого будинку №1 Об`єкту будівництва. Новозбудоване майно є новозбудованим житлом, що буде використовуватися Пайовиком як місце проживання. Право власності Пайовика на Новозбудоване майно виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України. Об`єкт будівництва - багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс «Південний» (будинок №1 комплексу) на [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 5.1 договору встановлено, що сума договору становить 354436 гривень 55 копійок. Стосовно виконання позивачем умов договору про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна № ЗБ/ЧП-1-137від 07 листопада 2007 року щодо сплати ПП "ІНВЕСТ-ПРОГРЕС" суми договору, суду надано квитанцію №159991 від 09.11.2007 року на суму 354436,55 грн. Таким чином, судом встановлено, що позивачем в повному обсязі сплачено суму договору, що відповідно до п. п. 5. 2 Договору про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна №ЗБ/ЧП-1-137 від 07 листопада 2007 року, складає 354436,55 грн. 31 серпня 2015 року ТОВ "Добробут" передав, а ОК "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" прийняв на підставі Угоди про внесення цільового внеску, цільовий внесок у майновому вигляді, а саме у вигляді результаті в будівельних робіт, що були виконані та були прийняті ТОВ «Добробут» в період створення багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу [ADDRESS] станом на 31 серпня 2015 року в сумі 100890282,00 грн. Також, ТОВ «Добробут» передав ОК "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" право замовника будівництва. 14 червня 2017 року рішенням Одеської міської ради за №2170-VII, припинено договір оренди землі, укладений між Одеською міською радою та ТОВ "Добробут" та надано ОК "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" в оренду земельну ділянку, площею 3,7287 га, за адресою: [ADDRESS] , для проектування і будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу "Південний". З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2017 року вбачається, що 13.05.2017 року державним реєстратором Одеського обласного філіалу КП "Центр державної реєстрації" Іскровим О.В. зареєстровано право власності ОК "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1" на об`єкт житлової нерухомості - багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс "Південний", будівельною готовністю 30,74 % за адресою: [ADDRESS] . Таким чином судом встановлено, що на цей час, роботи на об`єкті незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS], проводяться ОК "Житлово-будівельний кооператив "Морський 1", який не зданий в експлуатацію та незавершений будівництвом. Доказів в спростування вказаних обставин позивачем до суду не надано. Підпунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що за своїм правовим змістом цей Договір є договором купівлі-продажу майнових прав відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною 2 ст. 190 ЦК України передбачено, що майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 року у справі N 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до п. п. 6.1 Договору № ЗБ/ЧП-1-137 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 07 листопада 2007 року, визначено, що після сплати Пайовиком 100% суми Договору та протягом 35 робочих днів з дати надання Підприємству рішення про закінчення будівництва Об`єкту будівництва і прийняття його в експлуатацію Підприємство взяло на себе зобов`язання передати Пайовику Пай та документи, що підтверджують прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію, а Пайовик зобов`язується прийняти Пай та документи по Акту приймання-передачі. Частиною 1 ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, судом встановлений факт виконання позивачем [PERSON] умов Договору № ЗБ/ЧП-1-137 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 07 листопада 2007 року,укладеного між позивачем та ПП "ІНВЕСТ-ПРОГРЕС", однак, оскільки будівництво на даний час не завершене, відповідачем ПП "ПРОГРЕС-РИЕЛТ" умови вказаного договору не виконані. Стороною позивача наданий висновок за №048/2014 судової будівельно-технічної експертизи по кримінальному провадженню №12013170500000876, складений ПП "Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С. " 15.10.2014 року, з якого вбачається, що на час складання висновку об`єкт - багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс [ADDRESS] - не готовий до введення в експлуатацію. Стороною позивача надавались також інші докази на підтвердження обставин щодо не закінчення на даний час будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу "Південний", які не відносяться до предмету спору. Так, вбачається, що стороною позивача обрано передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту цивільних прав та інтересів - визнання права. З цього приводу суд зауважує, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Посилання сторони позивача на ст. ст. 190, 331 ЦК України та пояснення щодо того, що права позивача, порушені внаслідок невиконання умов Договору № ЗБ/ЧП-1-137 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 07 листопада 2007 року, укладеного між позивачем та ПП "ІНВЕСТ-ПРОГРЕС", суд не може прийняти до уваги в межах обраного позивачем способу захисту права, оскільки стороною позивача не доведено, ким та в чому саме полягає невизнання прав позивача, оскільки відповідачами не оспорюється той факт, що за умовами Договору № ЗБ/ЧП-1-137 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 07 листопада 2007 року, позивач має право отримати визначене в договорі новозбудоване майно. Крім того, суд також вважає вимоги позивача необґрунтованими з урахуванням того, що позивачем не обґрунтовано належними доказами взаємозв`язку між ПП «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» та ТОВ «Добробут» чи ОК «ЖБК Морський 1» щодо будівництва спірного об`єкту нерухомості. Також позивачем не надано до суду доказів стосовно того, що ПП «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС» мав право на будівництво спірного об`єкта, за наслідком чого мав право на укладення договору № ЗБ/ЧП-1-137 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 07 листопада 2007 року, укладеного з позивачем. З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано, що ним укладено договір з належним забудовником, та в чому полягає на цей час його порушене право. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивача [PERSON] , за захистом яких мало місце звернення до суду, відповідачами не порушені та не оспорені, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені. Оскільки позов задоволенню не підлягають, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed