Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

[PERSON] у березні 2014 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі- ТОВ) "Агро-Калініна " про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником земельної ділянки загальною площею 9,2785 га, розташованої на території с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 28 березня 2012 року між ним та відповідачем був підписаний договір оренди землі, відповідно до якого позивач передав відповідачу у тимчасове платне користування належну йому земельну ділянку. Вважає, що указаний договір не є укладеним внаслідок відсутності у ньому визначених чинним законодавством істотних умов договору оренди земельної ділянки. Зокрема, договором визначено, що розрахунки по орендній платі проводяться на протязі звітного року. Проте, договір фактично не містить інформації про строки або терміни внесення орендної плати за користування об'єктом оренди, що у свою чергу зводить нанівець інші умови договору, які є похідними від даних, зокрема умови стосовно відповідальності за несвоєчасне внесення орендної плати. Договір не містить умов про порядок внесення орендної плати. Втім, зазначені умови визначені законом як істотні умови договору оренди земельної ділянки. В порушення вимог закону до спірного договору не було долучено плану чи схеми земельної ділянки, що передається в оренду, її кадастрового плану, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, що фактично унеможливлює ідентифікацію земельної ділянки, тобто відсутня інформація про об'єкт оренди, що є також істотною умовою договору оренди. Таким чином, даний договір не є укладеним, оскільки не породжує для його сторін прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення при його оформленні. Факт державної реєстрації договору не може свідчити про його укладеність, адже реєстрація договору є адміністративним актом, тобто зовнішнім елементом договору. При цьому моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов. Враховуючи викладене, відповідач користується належною позивачу земельною ділянкою без належної правової підстави та відмовляється на його вимогу повернути належне йому майно. Тому просить у судовому порядку витребувати у ТОВ «Агро-Калініна» на свою користь земельну ділянку, що належить позивачу на праві власності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання Гальченко Р.О. позовні вимоги позивача не визнав як необґрунтовані та незаконні, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Пояснив, що спірний договір укладений сторонами у письмовій формі та пройшов відповідну державну реєстрацію. Договір укладений з додержанням норм чинного законодавства, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди землі. При цьому посилання позивача на відсутність у договорі всіх істотних умов, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», дають йому право заявити вимоги про визнання договору недійсним. Проте, позивач раніше заявляв позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним з цих же підстав та не заперечував факту укладення договору. У подальшому позивач відмовився від заявлених позовних вимог і справа була закрита провадженням. Спірний договір в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, тобто є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Тому витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання його недійсним не ґрунтується на вимогах закону, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору- відділ Держземагенства у Гребінківському районі Полтавської області у судове засідання не з'явився, направив листа про слухання справи у його відсутність через неможливість направити свого представника для участі у судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] на підставі держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 125526 від 21 березня 2012 року є власником земельної ділянки площею 9,2785 га, кадастровий номер 5320800801:00:001:0422, розташованої на території с. Корніївка Гребінківського району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.12). 28 березня 2012 року між позивачем - орендодавцем землі та ТОВ "Агро-Калініна " як орендарем, було підписано текст договору оренди землі, предметом якого є строкове платне користування вищевказаною земельною ділянкою (а.с.10-11). Договір зареєстровано відділом Держземагенства у Гребінківському районі Полтавської, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2012 за № 532080004000996. Відповідно до положень ст. 203 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210 , ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України і ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним з моменту його державної реєстрації. Згідно із ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній як на момент укладання договорів, так і на момент їх державної реєстрації), істотними умовами оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату; умови призначення та цільове призначення земельної ділянки; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючи обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частиною другою вказаної статті передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодесом. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, указував на відсутність у спірному договорі такої істотної умови як строки та порядок внесення орендної плати. Втім, із спірного договору оренди землі вбачається, що сторони чітко визначили орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відтак у спірних договорах сторони визначили основоположні умови щодо орендної плати, всі інші питання, які могли б виникнути між сторонами стосовно порядку виплати орендної плати, на думку суду, повинні вирішуватись за погодженням сторін. Як було встановлено у судовому засіданні, сторони на протязі двох років виконували укладений договір оренди землі та під час виконання цього договору спорів з приводу невизначеності форми орендної плати, строків її отримання у сторін договору не виникало та не ускладнювало його виконання. Позивач регулярно отримував плату за користування землею (а.с.58) та не заявляв в позасудовому порядку вимог щодо уточнення спірних пунктів чи внесення змін до договору оренди. Підписання договору з викладеними у ньому умовами здійснювалося за вільним вибором сторін. Безпідставними є також доводи позивача про відсутність додатків до спірного договору: плану чи схеми земельної ділянки, що передається в оренду, її кадастрового плану, акту визначення меж земельної ділянки в натурі, що фактично унеможливлює ідентифікацію земельної ділянки, тобто про відсутність інформації про об'єкт оренди, що є також істотною умовою договору оренди. У судовому засіданні представник відповідача надав додатки до спірного договору: акт з визначення меж та прийомки земельної ділянки в натурі, кадастровий план земельної ділянки та акт прийому передачі земельної ділянки (а.с.55-57). В договорі оренди землі зазначено місце розташування та площа земельної ділянки. Також до договору було додано копію державного акта про право власності на землю, де чітко зазначено розмір та межі земельної ділянки, її кадастровий номер. Крім того, спірний договір в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, тобто є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Позивач звертався до суду із позовом про визнання спірного договору недійсним, проте за його заявою суд закрив провадження у справі (а.с.44-45). Таким чином, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання недійсним правочину, на підставі якого вона набута у користування, не ґрунтується на вимогах закону, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-99ц13 від 18.09.2013. За таких обставин, враховуючи, що сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які передбачені статтею 15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було спрямоване укладення договору оренди землі, тобто спірний договір є укладеним і правові підстави для витребування об'єкта оренди відсутні, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed