Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

14.01.2020 представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що [INFO] [PERSON] у КЗ "Криворізький перинатальний центр зі стаціонаром" Дніпропетровської обласної ради" народила доньку, [PERSON] . 28.01.2019 [PERSON] самовільно залишила вищезазначений заклад охорони здоров`я, покинувши дитину, про що адміністрацією лікувального закладу спільно з представниками Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області був складений акт про покинуту в пологовому будинку дитину. Факт народження малолітньої [PERSON] зареєстрований [INFO] у Центрально-Міському районному у м. Кривому Розі відділі державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відомості про батька у свідоцтві про народження дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до рішення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 20.02.2019 № 63 "Про надання малолітній [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та направлення її на повне державне забезпечення до КЗ "Криворізький спеціалізований будинок дитини" Дніпропетровської обласної ради" малолітня [PERSON] має соціально-правовий статус. Рішенням виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 11.12.2019 № 414 дитина влаштована до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] на виховання та спільне проживання. [PERSON] злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї доньки, [PERSON] , не виявляє бажання забрати дитину з закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не бачиться з нею, не цікавиться її життям та здоров`ям, що підтверджується інформацією, наданою КЗ "Криворізький спеціалізований будинок дитини" Дніпропетровської обласної ради". Відповідачка веде асоціальний спосіб життя, схильна до бродяжництва. Місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , але вона не має власного житла та постійного місця проживання. На даний час місце проживання [PERSON] невідоме. Крім того, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2017 [PERSON] була уже позбавлена батьківських прав відносно трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Представник позивача Плащевська В.Б., яка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була сповіщена належним чином. Відповідно до вимог частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не повідомив про причини своєї неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Під час розгляду справи судом були встановлені наступні фактичні обставини справи. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Повідомленням головного лікаря Криворізької міської дитячої лікарні №1 встановлено, що мати [PERSON] залишила дитину [PERSON] , [INFO] , у відділенні постнатального виходжування новонароджених 28.01.2019. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05.12.2017 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вищезазначені обставини стали підставою для звернення представника виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із ухиленням відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Спірні відносини між сторонами у справі виникли з приводу невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, тому до них мають бути застосовані норми Сімейного кодексу України, що регулюють питання прав та обов`язків батьків щодо їх дітей. Частинами 1-3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Одночасно відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у своїх роз`ясненнях, викладених в п. 16 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначав, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість, вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Згідно вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Таким чином, сукупністю усіх доказів у справі, суд приходить до переконання, що відповідач не цікавиться вихованням своїх дітей та їх духовним розвитком, не надає належного матеріального забезпечення, яке б забезпечувало дітям належне утримання, не бере участі у вихованні дітей, що свідчить про втрату інтересу відповідача до своїх дітей, суд вважає доцільним позбавити її батьківських прав, та стягнути аліменти на утримання дітей, оскільки законних підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її матері [PERSON] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при звернені з даним позовом до суду, тому за приписами ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4204 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved