Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - ТОВ "Концерн Сімекс - Агро" про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим, у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 01 січня 2005 року її мати [PERSON] уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки, розміром 3,7219 га, яка належала останній згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ВН №07257, що розташована на території Славнянської сільської ради, кадастровий номер 0522286400:04:000:0462. Договір оренди укладено терміном на 10 років без чітко визначеної дати його закінчення та зареєстровано в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП "Центр ДЗК" за 25.10.2006 року за № 04068640172. 21.02.2009 року мати померла. Спадкоємцем її майна є вона, [PERSON], свої спадкові права вона оформила та 01.10.2009 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Строк договору сплив 05.01.2015 року, а тому вона, [PERSON], в порядку передбаченому п. 4 вищенаведеного договору оренди неодноразово усно зверталась до відповідача з проханням про відмову в поновленні оренди землі після його припинення, оскільки має намір самостійно використовувати земельну ділянку за особистими потребами. Відповідач жодних дій щодо повернення належної їй земельної ділянки не вчинив, відповіді чи пропозиції продовження договору, в порядку передбаченому ст.33 ЗУ «Про оренду землі» - не надіслав та продовжує користуватись земельною ділянкою. Ураховуючи наведені обставини, позивач вважає, що Відповідач в даний час протиправно та незаконно користується належною їй земельною ділянкою (паєм) поза терміном дії договору оренди земельної ділянки, на який його було укладено, при цьому орендар не скористався своїм переважним правом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на укладення договору оренди цієї земельної ділянки на новий строк (поновлення договору оренди землі), а також на даний час Відповідач продовжує використовувати земельну ділянку, однак без законних для цього правових підстав, що вказує на порушення, на думку позивача, її прав та охоронюваних законом інтересів, внаслідок чого позивач змушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просила суд визнати такий договір оренди земельної ділянки, - припиненим у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, а також вирішити питання про понесені нею судові витрати в загальній сумі 487,20 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, однак у заяві, яку надав суду позовні вимоги підтримав у заявленому обсязі, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також не зявився, в заяві, що надав через канцелярію суду вказав про невизнання позову, просив суд в задоволенні позову відмовити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Також додав заяву про надання строку позивачу для усунення недоліків позовної заяви, оскільки позивачем не надано доказів, що посвідчують реєстрацію її права власності на земельну ділянку, яка є предметом Договору оренди землі. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України, правами заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, а тому здійснює розгляд справи на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно Державного акта серія ВН №07257 на право приватної власності на землю виданого 20 січня 2002 року Славнянською сільською радою на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Славнянської сільської ради народних депутатів від 19.10.2001 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,7219 га в межах згідно з планом, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району, цільове використання землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 05 січня 2005 року між [PERSON] як орендодавцем з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро» як орендарем з іншої сторони було укладено Договір оренди землі №б/н, предметом якої значиться вищевказана земельна ділянка площею 3,7219 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить орендодавцю. Строк дії такого договору сторонами узгоджено на 10 років (п.4 Договору). Волевиявлення сторін договору висловлено шляхом підписання договору. Такий договір був зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис 25 жовтня 2006 року та зроблено запис за №04068640172. 21 лютого 2009 року [PERSON] померла. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 01.10.2009 року, спадкоємцем майна у виді земельної ділянки площею 3,7219 га (кадастровий №0522286400:04:000:0462) в межах згідно з планом, розташованої на території Славнянської сільської ради, належної спадкодавцеві на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія ВН №07257 - є позивач у справі (а.с.10). Як убачається із Договору оренди землі від 05.01.2005 року сторони його узгодили у п.20, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору. Також судом встановлено, що позивач, будучи спадкоємцем майна [PERSON] не відмовилась від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки на умовах, що були узгоджені ще спадкодавцем. Позивач вказує у позовній заяві на те, що після 05.01.2015 року, вона, [PERSON], неодноразово усно зверталась до відповідача із проханням про припинення дії договору належної їй вже земельної ділянки, так як має намір використовувати земельну ділянку самостійно за особистими потребами, проте таке звернення залишено було орендарем без належного реагування. Згідно із ст. 1218 ЦКУ до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право оренди земельної ділянки не відноситься до закріпленого в ст. 1219 ЦКУ переліку прав та обовязків особи, які не входять до складу спадщини. Тобто, за загальним правилом, право оренди земельної ділянки включається до спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 93 ЗКУ право оренди земельної ділянки може передаватися у спадщину. За правилами ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.98 р. № 161-XIV (далі Закон про оренду землі) право на оренду земельної ділянки переходить до спадкоємців після смерті фізичної особи орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV право оренди земельної ділянки підлягає обовязковій державній реєстрації, про що наголошено і у ст.125 ЗК України, а згідно із ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, якщо умовами договору оренди земельної ділянки, укладеного між спадкодавцем як орендодавцем та орендарем не передбачена заборона переходу права на оренду в порядку спадкування, то можуть успадкувати право на оренду земельної ділянки, яка є предметом договору. Законодавчим підтвердженням того, що в разі смерті орендаря договір оренди продовжує діяти для його спадкоємців, а не укладається з ними новий договір, є положення абз. 5 ч. 1 ст. 31 Закону про оренду землі. Згідно з цією нормою договір оренди припиняється, якщо в разі смерті фізичної особи орендаря його спадкоємці відмовляються від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки. Відповідно, в разі відсутності їх відмови договір продовжує діяти. А укладення нового договору оренди стосовно цієї ділянки буде неможливим, бо існує діючий договір оренди з таким же предметом. Наведене спростовує доводи представника відповідача щодо відсутності права позивача на земельну ділянку успадковану нею за законом. Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України Про оренду землі. За змістом ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. А ст. 126 цього Кодексу встановлюється порядок оформлення речових прав на земельну ділянку відповідно до Закону від 1 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Зібрані у справі докази підтверджують, що строк дії Договору оренди землі від 05.01.2005 року було узгоджено на 10 років. Судом встановлено та сторонами даного спору не заперечувалось, що такий договір був спрямований на реальне настання правових наслідків за цим правочином, умови якого виконувала також спадкоємець майна орендодавця. Лише з моменту державної реєстрації орендар набув права оренди, яке гарантується законом на правомірне використання ним земельної ділянки отриманої у користування за договором на визначений ним строк. Щодо визначення початку дії строку договору оренди землі та набрання ним чинності то така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-127цс13), від 19 лютого 2014 року (справа № 6-162ц13), яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно цих судових рішень встановлено, що договір оренди, укладення якого вже відбулося, набирає чинності (набуває юридичної сили) в момент державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору та досягнення сторонами згоди з усіх істотних його умов. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на якій його було укладено. Наведене кореспондується з п.17 Договору оренди землі, згідно якого сторони договору узгодили, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, Договір оренди землі від 05.01.2005 року успадкованої позивачем земельної ділянки є припиненим, в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, в розумінні правил ст.58, 59 ЦПК України, щодо їх належності та допустимості, вказують на наявність порушеного права позивача зі сторони відповідача, який на даний час продовжує без будь яких правових підстав використовувати земельну ділянку, що належить позивачеві, а тому таке право потребує захисту судом у спосіб визнання договору оренди землі припиненим. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат суд керується ст.88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved