Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що між нею та відповідачем у 2008-2009 роках було укладено два депозитні договором на загальну суму 50000 доларів США. У 2010 році суми депозитних вкладів по укладеним у 2008-2009 роках договорами були об'єднані і укладено новий договір на всю суму 50000 доларів США. У квітні 2012 року обслуговування депозитного вкладу з м.Києва було переведено в м.Донецьк шляхом розторгнення договору депозитного вкладу у філії відповідача "Київ Сіті", VIP-відділення "Центр на Тургенівській" та укладанням нового депозитного договору у Донецькому VIP-відділенні по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк" до якого була переведена вся сума депозитного вкладу з м.Києва. У жовтні 2012 року обслуговування депозитного вкладу з м. Донецька було переведено в м. Ялта Автономної Республіки Крим шляхом розторгнення договору депозитного вкладу у Донецькому VIP-відділенні по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк" та укладанням нового депозитного договору в Ялтинському VIP-відділенні по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк" до якого була переведена вся сума депозитного вкладу з м. Донецька. Мінімальний строк дії договору - 6 місяців, капіталізація відсотків з виплатою по закінченню терміну дії договору. Кожний раз по закінченню мінімального терміну дії договору позивачу виплачувались відсотки, а на суму депозитного складу укладався новий договір, при цьому сума депозитного вкладу жодного разу, починаючи з 2008 року позивачу не видавалась, а знаходилась на рахунках філій (відділень) ПАТ КБ "Приватбанк". 08 травня 2014 року було останнім днем мінімального терміну дії договору №SAMDN80000739050289 від 08 листопада 2013 року. 07 травня 2014 року, згідно умов договору позивач направила відповідачу заяву про припинення дії договору і з проханням виплатити їй суму депозитного складу і відсотки згідно з умовами договору. По закінченню терміну дії зазначеного договору відповідач повинен був виплатити позивачу 51875 доларів США. Позивач неодноразово зверталась за поверненням вкладу та процентів, однак, на всі вимоги повернути нараховані кошти отримував відмову, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у валюті вкладу за договором депозиту №SAMDN80000739050289 від 08 листопада 2013 року у сумі 51875 дол. США, стягнути з відповідача на її користь судовий збір, стягнути з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на її користь вартість послуг транспортної компанії "Нова пошта" у сумі 100 гривень, зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити виплату заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з викладених у позові підстав. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення в яких посилалась на наявність підстав для звільнення відповідача від виконання умов договору. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що у 2008-2009 роках між позивачем та відповідачем було укладено два депозитні договори на загальну суму 50000 доларів США, яка була внесена у касу філіалу "Київ Сіті", VIP-відділення "Центр на Тургенівській" ПАТ КБ "Приватбанк". У 2010 році суми депозитних вкладів по укладеним у 2008-2009 роках договорам були об'єднані і укладено новий договір на всю суму 50000 доларів США. У квітні 2012 року обслуговування депозитного вкладу з м.Києва було переведено в м.Донецьк шляхом розторгнення договору депозитного вкладу у філії відповідача "Київ Сіті", VIP-відділення "Центр на Тургенівській" та укладанням нового депозитного договору у Донецькому VIP-відділенні по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк" до якого була переведена вся сума депозитного вкладу з м.Києва. У жовтні 2012 року обслуговування депозитного вкладу з м.Донецька було переведено в м.Ялта Автономної Республіки Крим шляхом розірвання договору депозитного вкладу у Донецькому VIP-відділенні по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк" та укладанням нового депозитного договору в Ялтинському VIP-відділенні по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк" до якого була переведена вся сума депозитного вкладу з м.Донецька. Мінімальний строк дії договору - 6 місяців, капіталізація відсотків з виплатою по закінченню терміну дії договору. Кожний раз по закінченню мінімального терміну дії договору позивачу виплачувались відсотки, а на суму депозитного вкладу укладався новий договір, при цьому сума депозитного вкладу жодного разу, починаючи з 2008 року позивачу не видавалась, а знаходилась на рахунках філій (відділень) ПАТ КБ "Приватбанк". 08.11.2013 року в касі Ялтинського VIP-відділення по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк" позивачу були виплачені відсотки по депозитному договору, сума депозитного вкладу повернута не була. Натомість було укладено новий договір №SAMDN80000739050289 "Стандарт" від 08.11.2013 року на суму 50000 доларів США, із відсотковою ставкою 7,5% річних із зарахуванням їх на рахунок/карту, періодом нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць та строком дії договору - до 08 травня 2014 року включно. Викладене підтверджується зазначеним договором, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 10), оригінал договору було досліджено у судовому засіданні за участю сторін, та повернуто позивачу. Відповідно до п. 4 договору №SAMDN80000739050289 "Стандарт" від 08.11.2013 року дія договору припиняється виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, належними відповідно до умов договору. Відповідно до п. 10 договору і у вкладника і у банка є право на дострокове розірвання договору, повідомивши про це друг друга за два банківських дні до дати розірвання договору. Відповідно до п. 15 договору, якщо вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, зазначений у розділі "Дані по вкладу" цього договору. Строк вкладу продовжується необмежено без явки Вкладника у Банк. Новий строк вкладу та новий мінімальний строк вкладу починаючи з дня закінчення попереднього строку вкладу. Відповідно до п. 16 договору, якщо банк заперечує проти продовження вкладу, він письмово або через SMS повідомляє Вкладника про це не пізніше ніж за два календарні дні до закінчення строку вкладу. У березні 2014 року, скориставшись своїм правом на дострокове припинення дії депозитного договору, передбаченим і законодавством і договором, позивач звернулась до Ялтинського VIP-відділення по обслуговуванню індивідуальних клієнтів ПАТ КБ "Приватбанк", однак їй в усній формі було відмовлено. 08 травня 2014 року було останнім днем мінімального терміну дії договору №SAMDN80000739050289 від 08 листопада 2013 року. 07 травня 2014 року, згідно умов договору позивач направила відповідачу через транспортну компанію "Нова пошта" заяву про припинення дії договору і з проханням виплатити їй суму депозитного вкладу і відсотки згідно з умовами договору. По закінченню терміну дії зазначеного договору відповідач повинен був виплатити позивачу 51875 дол. США, з яких 50000 дол. США - сума депозитного вкладу, 1875 дол. США - нараховані відсотки. Розрахунок заборгованості: (50000 доларів США + (50000 дол. США *(7,5%/12 міс. *6 міс.))= 51875 дол. США. Заяву відповідач отримав 12.05.2014 року, що підтверджується роздруківкою скриншоту сервісу "Нова пошта" відстеження вантажу за номером Товарно-транспортної накладної. Крім того, сканкопія заяви 06 травня 2014 року була направлена на електронну пошту відповідача. Виплата коштів позивачу за вказаним договором не здійснена до цього часу, що визнано сторонами справи. Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено п. 4 договору, згідно якого дія договору припиняється виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, належними відповідно до умов договору. Оскільки відповідачем не виплачено позивачу всю суму за договором разом з відсотками, то такий договір не вважається припиненим. Позивач згідно з п. 18 договору направила відповідачу за допомогою online-сервісу "Приват-24" електронний лист з проханням виконати умови договору, який відповідачем було проігноровано. Відповідно до п. 22 договору всі суперечки з приводу договору вирішуються шляхом проведення переговорів. Якщо сторони не досягли згоди, суперечки розглядаються відповідно до норм діючого законодавства України. Правовідносини, які виникли між сторонами справи врегульовано нормами ЦК України, договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 -ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу розривається за заявою клієнта у будь-який час. Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку що відповідачем було порушено право позивача на отримання депозитного вкладу та відсотків нарахованих за ним. Суд критично, у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами справи оцінює доводи відповідача про наявність у нього підстав для невиконання умов договору, оскільки доводи відповідача зводяться до переоцінки доказів у справі і не підтверджують наявність у відповідача права на не виконання договору. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу та відсотків за ним є такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення вартості послуг транспортної компанії "Нова пошта", суд приходить до висновку, про необґрунтованість даних позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що послуги транспортної компанії "Нова пошта" пов'язані з розглядом саме цієї справи, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Вирішуючи вимоги позивача в частині зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити виплату заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, суд приходить до наступного. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, що витікає з самого поняття інфляції - знецінення гривні по відношенні до інших засобів платежу. Тому, норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Проаналізувавши надані та добуті докази у їх сукупності і взаємозв'язку, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість даних позовних вимог, оскільки діючим законодавством не передбачено виплату заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції, якщо валютою зобов'язання виступає іноземна валюта, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Вирішуючи вимоги позивача в частині зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" здійснити виплату заборгованості з врахуванням трьох відсотків річних суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог в цій частині, оскільки позивачем, всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, по перше, взагалі не сформульовано у позові розміру цієї вимоги, а, по друге, не надано суду жодного розрахунку цієї суми, що не дозволяє суду оцінити правомірність вимог в цій частині, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частині позовних вимог в зв'язку з їх недоведеністю та необгрунтованністю. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. У даному випадку, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, стягненню з відповідача на користь держави підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial