Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальність «ВВ-Брік Траст», Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька Інна Петрівна, Міськрайонне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпіні Головного управління Держгеокадастру Київській області, про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що під час слухання у Києво-Святошинському районному суді Київської області цивільної справи № 369/12067/16-ц за позовною заявою [PERSON] до ОСББ «Радгоспна» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою стало відомо про існування договору купівлі-продажу від 12.10.2016 земельної ділянки за кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, яка фактично є прибудинковою територією двоповерхового восьмиквартирного будинку, що по [ADDRESS] , на якій знаходяться господарські споруди та погреби, які згідно з рішенням виконкому Києво-Святошинської РДА № 752 від 19.11.1966 були прийняті в експлуатацію одночасно з двоповерховим восьмиквартирним будинком, а 01.07.1967 на них виготовлено технічний паспорт, та які є власністю мешканців цього будинку, в тому числі й позивача. При цьому позивач посилалась на зміст рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2018. Позивач вказувала, що в період з 1993 по 2001 роки мешканці згаданого двоповерхового восьмиквартирного будинку приватизували свої квартири, відповідно, до них перейшло право власності на частки господарських будівель, а саме: на сараї та погреби, так як у відповідності до свідоцтва про право власності на житло характеристика квартири та її обладнання, які наведені у технічному паспорті є складовою частиною свідоцтва про право власності на житло. Зі слів позивача, рішенням виконкому Горенської сільської ради № 25/2 від 27.06.2001 [PERSON] , як власнику квартири [ADDRESS] , було надано дозвіл на проведення капітального ремонту сараю розміром 9х8 кв.м, що в загальному становить 72 кв.м, площа якого відповідає площі сараю під літ. Б, зазначеній в технічному паспорті з інвентаризаційним № 64. На думку позивача, документальні факти та рішення суду свідчать про те, що відповідно до діючого на той час законодавства України, так і у відповідності до діючого на сьогоднішній час законодавства України, земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226, фактично є прибудинковою територією двоповерхового восьмиквартирного будинку, що по [ADDRESS] , на якій знаходяться господарські споруди, сараї та погреби, які були прийняті в експлуатацію одночасно з вказаним багатоквартирним будинком, та є власністю мешканців квартир цього будинку, а тому після підписання акту передачі житлових будинків та об`єктів соцсфери з балансу КСП АК «Бучанський» на баланс Горенської сільської ради від 23.015.2001 земельна ділянка площею 0,1235 га, з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 фактично є комунальною власністю Горенської сільської ради і не могла бути й на цей час передана або наділена на законних підставах іншим юридичним чи фізичним особам. Позивач зазначала, що не зважаючи на вказане та всупереч вимогам законодавства України, [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу від 12.10.2016 купив у ТОВ «ВВ-Брік Транс» земельну ділянку площею 0,1235 га, з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, що розташована за адресою: [ADDRESS], за 160 000 грн., цільове призначення якої для ведення підсобного сільського господарства. Позивач вважала, що, в даному випадку, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2016 за своїм змістом, формою та іншими елементами в імперативній формі визнається насамперед законом недійсним з моменту його вчинення, так як ТОВ «ВВ-Брік Транс» не міг і не може бути й на даний час наділений на законних підставах правом власності на земельну ділянку площею 0,1235 га, з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, яка, по-перше, є прибудинковою територією двоповерхового восьмиквартирного будинку, що по [ADDRESS] , на якій знаходяться господарські споруди, сараї та погреби, а, по-друге, згідно з договором купівлі-продажу від 12.10.2016 цільове призначення земельної ділянки площею 0,1235 га, з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, визначено як для ведення підсобного сільського господарства, що згідно з п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України вказує на те, що апріорі дана земля не може бути у власності юридичної особи, а тому такий правочин, на думку позивача, у розумінні ст. 204 ЦК України є нікчемним. Також позивач вказала, що згідно з рішенням 4 сесії 23 скликання Києво-Святошинської ради від 25.12.1998 КСП АК «Бучанський» було видано державний акт на право колективного права власності на землю в межах Горенської сільської ради, на загальну площу 268,1 га, яким встановлено межі всіх земель, що передавались до колективної власності. Позивач стверджувала, що під час розпаювання КСП АК «Бучанський» протоколом загальних зборів членів КСП АК «Бучанський» № 4 від 25.12.2001 в розділі «по Горенці» пунктом 2 було визначено передати частину господарського двору Горенській сільській раді: а) земельна ділянка під санітарну зону біля свердловин 1 та 2; б) під санітарні потреби земельні ділянки для гуртожитку та восьмиквартирного дому, так як зазначені земельні ділянки за Указом Президента від 08.08.1995 № 720/95 розпаюванню не підлягали. Як вказувала позивач, у відповідності до діючого на той час законодавства України та і до вимог діючого на даний час законодавства України, посадові особи Горенської сільської ради під час підписання акту передачі житлових будинків та об`єктів соціальної сфери з балансу КСП АК «Бучанський» на баланс Горенської сільської ради від 23.05.2001 зобов`язані були визначити розташування та межі усіх земельних ділянок, в тому числі й земельної ділянки двоповерхового восьмиквартирного будинку по [ADDRESS] та інші суміжні земельні ділянки будівельних об`єктів, вулиць, проїздів та інше. На час прийняття протоколу зборів членів КСП АК «Бучанський» № 4 діяв ЗК України в редакції 1992 року, де ст. 30 було встановлено, що при переході права власності на будівлю або споруду до набувача переходить право власності на земельну ділянку, необхідну для її обслуговування. Позивач зазначала, що ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2008 у справі № 182/12б98/3/14/18 було затверджено мирову угоду, в розділі 1 п. 1.1 якої було вказано, що предметом даної мирової угоди є передача у власність третьої особи єдиного майнового комплексу КСП АК «Бучанський», а третьою особою у тій справі виступало ТОВ «ВВ-Брік Траст», під єдиним майновим комплексом КСП АК «Бучанський» розумілись усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі і споруди та усі майнові права, за винятком об`єктів житлового фонду, у тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури. Позивач вказувала, що у письмовій відповіді Горенської сільської ради від 01.06.2010 за № 563/7 зазначено, що під двоповерховим житловим будинком, що розташований в [ADDRESS] , та перейшов на баланс Горенської сільської ради після реорганізації КСП АК «Бучанський» у 2002 році без земельної ділянки, в користуванні власників квартир даного будинку перебувала земельна ділянка орієнтовною площею 0,5 га, частина даної ділянки площею 0,2 га була передана у приватну власність жителям даного будинку, з яких 0,12 га для ведення особистого селянського господарства, на той час під будинком [ADDRESS] для його обслуговування знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,3 га. Зі слів позивача, у письмових відповідях Києво-Святошинської РДА Київської області від 03.06.2010 за № М137721.2163.2 та від 07.06.2010 за № Т М137721.2366.2 зазначено, що в користуванні власників квартир в двоповерховому житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] , перебувала земельна ділянка орієнтовною площею 0,5 га. Як вбачається із письмової відповіді міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпені від 27.04.2018 за № 64/124-18, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, що є фактично прибудинковою територією двоповерхового восьмиквартирного будинку, перебувають в архівному шарі НКС, відповідно до архівних відомостей, вищевказана земельна ділянка знаходилась на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району мала площу 0,7278 га та цільове призначення 01.04 для ведення підсобного сільського господарства, і у результаті її поділу було утворено земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226. Позивач вказувала, що дана інформація підтверджується і в письмових відповідях ГУ Держгеокадастру у Київській області від 24.04.2018 за № 28-10-0.221-6442/2-18 та від 27.04.2018 за № 21-10-0.221-6721/2-18. Позивач вважала, що прибудинкова територія двоповерхового восьмиквартирного будинку по [ADDRESS] , фактичною площею 0.7278 га, в яку входить і земельна ділянка площею 0,1235 га з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, що розташована за адресою: [ADDRESS], що згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2016, належить [PERSON] на праві приватної власності і на якій фактично згідно з технічним паспортом № 64 від 10.06.2016 розташовані господарчі будівлі, які були побудовані та здані в експлуатацію разом із двоповерховим восьмиквартирним житловим будинком ще 19.11.1966, не могли бути і не можуть бути на даний час передані або наділені на законних підставах іншим юридичним чи фізичним особам, так як таке рішення органу місцевого самоврядування, у разі його існування, грубо порушуватиме вимоги ст. 39 ЗК України, інші нормативно-правові акти земельного та архітектурно-будівельного законодавства, санітарні норми, норми протипожежної безпеки та законні права й інтереси усіх мешканців двоповерхового будинку. Позивач зазначала, що прибудинкова територія двоповерхового восьмиквартирного будинку, що по [ADDRESS] , в яку в тому числі входить і земельна ділянка площею 0,1235 га, з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, після підписання акту передачі житлових будинків та об`єктів соціальної сфери з балансу КСП АК «Бучанський» на баланс Горенської сільської ради від 23.05.2001 знаходиться під особливою охороною держави, так як є комунальною власністю Горенської сільської ради і не може бути передана або наділена на законних підставах іншим юридичним чи фізичним особам. Позивач стверджувала, що наданий [PERSON] витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 від 21.10.2016, в якому не вказано документ, який є підставою для виникнення права, свідчить про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2016 є щонайменше сумнівним, до того ж, у ньому не вказано підстави набуття права власності ТОВ «ВВ-Брік Траст» спірної земельної ділянки. На думку позивача, вбачається відсутність правових підстав подальшого її оформлення шляхом продажу [PERSON] . З огляду на викладене та посилаючись на вимоги законодавства, позивач просила суд: договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,1235 га, за кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, від 12.10.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою Інною Петрівною, визнати недійсним (нікчемним) з моменту його вчинення; повернути земельну ділянку, загальною площею 0,1235 га, за кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, як прибудинкову територію двоповерхового восьмиквартирного будинку, що по [ADDRESS] . Не погоджуючись з позовом [PERSON] , [PERSON] подав у листопаді 2018 року зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та повернення її законному власнику. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що він є законним власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, і на ній розміщені господарські споруди, сараї та погреби, якими користуються відповідачі за зустрічним позовом і які є, на його думку, об`єктами самочинної забудови, що підтверджується технічним паспортом від 10.06.2016, відповіддю Горенської сільської ради від 21.12.2017 за № 1263/7, відповіддю ТОВ «Реєстраційний центр «АЛТАНА» від 27.11.2017 за № 2, актом Департаменту ДАБІ у Київській області № Т-1402/2 від 14.02.2018, протоколом № 1-Л-А-1402/2 від 14.02.2018 про адміністративне правопорушення, приписом Департаменту ДАБІ у Київській області № С-1402/2 від 14.02.2018, постановою Департаменту ДАБІ у Київській області № А-2002/1 від 20.02.2018, актом Департаменту ДАБІ у Київській області № Т-2404/2 від 24.04.2018, протоколом № 1-Л-А-2404/2 від 24.04.2018 про адміністративне правопорушення, приписом Департаменту ДАБІ у Київській області № С-2404/2 від 24.04.2018, матеріалами інвентаризаційної справи двоповерхового будинку по [ADDRESS] . Позивач за зустрічним позовом стверджував, що відповідачі за зустрічним позовом не мають правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку та на господарські будівлі, що ній розміщені, а отже, на його думку, з їх боку має місце самовільне захоплення земельної ділянки із кадастровим номером 3222482401:01:012:5225. З огляду на викладене та посилаючись на вимоги законодавства, [PERSON] з урахуванням зміни предмету позову просив суд: зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою із кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення розташованих на ній господарських споруд: 9 (дев`яти) сараїв (4 кам`яні) загальною площею 275 кв.м, що позначені літерами А, а1, Б, б1, б, В, Г, Д, Е за технічним паспортом від 01.02.2018, що виготовлений ТОВ «Реєстраційний центр «АЛТАНА», та відновити стан земельної ділянки у відповідності до її цільового призначення. Ухвалою судді від 18.06.2018 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 01.11.2018 було витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» належним чином засвічену копію технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок [ADDRESS] , складеного на 01.07.1967; належним чином засвічену копію інвентаризаційної справи, проектно-технічної документації та проекту забудови двоповерхового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.11.2018 було прийнято до провадження суду зустрічний позов та об`єднано його в одне провадження разом з первісним. Ухвалою суду від 31.05.2019 було витребувано: 1) із Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка знаходиться за адресою 08105, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Івана Франка, 125-А: - письмову інформацію з Державної статистичної звітності за формою № 6-зем, про наявність земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, яка у результаті поділу була розподілена на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час, та вказати її цільове призначення по кожному звітному періоду окремо; - письмову інформацію з Державної статистичної звітності за формою № 6-зем, про власників земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, в період з 01.06.2001 р, і по теперішній час, по кожному звітному періоду окремо, в тому числі і після поділу її на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226; - письмову інформацію з Державної статистичної звітності за формою № 6-зем, про правові підстави зміни власників земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час. по кожному звітному періоду окремо, якщо такі зміни проводилися, в тому числі і після поділу її на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226; - письмову інформацію з Державної статистичної звітності за формою № 6-зем, про правові підстави розподілу (розділу) земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, на інші земельні ділянки з зазначенням їх власників та кадастрових номерів, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час, по кожному звітному періоду окремо, якщо такі правочини здійснювалися та/або якщо виготовлялися будь-які інші процесуальні документи; - належним чином завірені копії: заяв, договорів, розпоряджень, ухвал, постанов, рішень (судів або органів державної влади та місцевого самоврядування), письмових звернень, на підставі яких проводилася зміна власників, зміна цільового призначення та розподіл (розділ) земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час, по кожному звітному періоду окремо, в тому числі і після поділу її на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226; - належним чином завірену копію технічної документації на будинок по [ADDRESS] (інвентаризаційна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також належним чином завірені документи, що встановлюють право на цей будинок та впорядкованість прибудинкової території, у відповідності до «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 р, № 891; - письмову інформацію про балансову вартості двоповерхового, восьми квартирного житлового будинку та господарчих споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно бухгалтерського обліку Горенської сільської ради; - письмову інформацію щодо підтвердження або спростування наявності у Горенської сільської ради проектно-кошторисної документації двоповерхового, восьми квартирного житлового будинку та господарчих споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; - письмову інформацію про технічний стан двоповерхового, восьми квартирного житлового будинку та господарчих споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , станом на дату розгляду даної вимоги; 2) із Міськрайонного управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі та м. Ірпіні Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яке знаходиться за адресою 03170, м. Київ, вул. Янтарна, буд.12: - письмову інформацію з Державної статистичної звітності за Формою № 6-зем, про наявність земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, яка у результаті поділу була розподілена на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час, та вказати її цільове призначення по кожному звітному періоду окремо; - письмову інформацію з Державної статистичної звітності за формою 6-зем, про власників земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час, по кожному звітному періоду окремо, в тому числі і після поділу її на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226; - письмову інформацію з Державної статистичної звітності за Формою № 6-зем, про правові підстави зміни власників земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час. по кожному звітному періоду окремо, якщо такі зміни проводилися, в тому числі і після поділу її на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226; - письмову інформацію з Державної статистичної звітності За Формою № 6-зем, про правові підстави розподілу (розділу) земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, на інші земельні ділянки з зазначенням їх власників та кадастрових номерів, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час, по кожному звітному періоду окремо, якщо такі правочини здійснювалися та/або якщо виготовлялися будь-які інші процесуальні документи. - належним чином завірені копії: заяв, договорів, розпоряджень, ухвал, постанов, рішень (судів або органів державної влади та місцевого самоврядування), або письмових звернень, на підставі яких проводилася зміна власників, зміна цільового призначення та розподіл (розділ) земельної ділянки прибудинкової території двоповерхового житлового будинку по [ADDRESS] з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017, в період з 01.06.2001 р. і по теперішній час. по кожному звітному періоду окремо, якщо такі зміни проводилися, в тому числі і після поділу її на земельні ділянки з кадастровими номерами 3222482401:01:012:5223, 3222482401:01:012:5224, 3222482401:01:012:5225 та 3222482401:01:012:5226; 3) у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Затварницької Інни Петрівни, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи, яка була сформована при оформленні Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.10.2016 р., загальною площею 0,1235 га, з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 18.06.2019 було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом в судове засідання 25.09.2020 не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у відсутність позивача, первісні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти задоволення зустрічних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні. [PERSON] через своїх представників подала відзиви на зустрічну позовну заяву, в яких просила суд у задоволенні зустрічного позову відмовити, а також вказувала на нікчемність договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки та незаконність набуття [PERSON] права власності на цю ділянку і що спірні сараї побудовані на прибудинковій території двоповерхового восьмиквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та введені були в експлуатацію разом з вказаним будинком ще 19.11.1966. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання 25.09.2020 не з`явився. [PERSON] було подано відзив на позов [PERSON] , в якому він просив відмовити в його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю та бездоказовістю. Також [PERSON] було подано через представника відповіді на відзиви [PERSON] на зустрічну позовну заяву, в яких він спростовував позицію позивача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом ТОВ «ВВ-Брік Траст» свого представника не направило в судове засідання , про день, час та місце розгляду справи було повідомлено, причини неявки свого представника суду не повідомило. ТОВ «ВВ-Брік Траст» було подано письмові пояснення, в яких відповідач вказував на законність набуття ним права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 та відчуження даної земельної ділянки [PERSON] , просило суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Відповідач за первісним позовом Горенська сільська рада свого представника не направила в судове засідання 25.09.2020, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутність її представника, проти задоволення первісного позову заперечувала, про що подала відзив на первісний позов, також у відзиві просила застосувати до вимог [PERSON] позовну давність, так як позивачу з відповідей сільської ради з 2010 року відомо про право власності ТОВ «ВВ-Брік Траст» на спірну земельну ділянку і з того часу не подано жодного оскаржувального документу стосовно цього. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання 25.09.2020 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи без їх участі, просили суд первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Інші відповідачі за зустрічним позовом в судове засідання 25.09.2020 також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини неявки та позицію щодо зустрічного позову суду не повідомили. Треті особи за первісним позовом також в судове засідання 25.09.2020 не з`явились, своїх представників до суду не направили, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини неявки та позицію щодо первісного позову суду не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вислухавши думку осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову суд відмовляє, а зустрічний позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом є співвласником квартири [ADDRESS] , що вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.2001. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартир [ADDRESS] , [INFO] , 6, [ADDRESS] , що вбачається зі свідоцтв про право власності на житло, що видані на їх ім`я. Доказів того, хто являється співвласниками інших квартир у вказаному багатоквартирному житловому будинку, суду надано не було і не заявлено клопотання про залучення їх у якості співвідповідачів також не було заявлено клопотання про залучення у якості співвідповідачів інших співвласників квартир №№ 1, 3, 6, 7, існування яких вбачається з наданих суду свідоцтв про право власності на житло. Відповідно до акту передачі від 23.05.2001 було передано від КСП АК «Бучанський» на баланс Горенської сільської ради житловий будинок, 1966 року побудови, за адресою: [ADDRESS] . З даного акту не вбачається, що до даного житлового будинку є прилеглими спірні сараї. Суду не було надано доказів того, що вказаний житловий будинок був введений в експлуатацію і до його складу було включено спірні сараї. Рішенням виконкому Горенської сільської ради № 25/2 від 27.06.2001 було надано [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , дозвіл на проведення капітального ремонту сараю в [ADDRESS] розміром 9х8 м. 12.10.2016 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Затварницькою І.П. за реєстровим № 1855, ТОВ «ВВ-Брік Траст» продало [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1235 га, кадастровий номер 3222482401:01:012:5225, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства, за адресою: [ADDRESS]. На час продажу вказаної земельної ділянки вона була зареєстрована на праві власності за ТОВ «ВВ-Брік Траст» на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.10.2016 та заяви, посвідченої 07.09.2016 приватним нотаріусом КМНО Затварницькою І.П. за реєстровим № 1805, що підтверджується наявною у матеріалах нотаріального справи приватного нотаріуса КМНО Затварницької І.П. інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2016. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2018 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1235 га, кадастровий номер 3222482401:01:012:5225, цільове призначення - для ведення підсобного сільського господарства, за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.11.2017, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 31.01.2018, у задоволенні позову [PERSON] до ОСББ «Радгоспна» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 шляхом демонтування будівель за власний рахунок , а саме: 1. Дерев`яний сарай. 2. Дерев`яний сарай. 3. Дерев`яний сарай. 4. Дерев`яний сарай. 5. Двоповерховий кам`яний сарай, що перебувають в межах даної земельної ділянки, - було відмовлено у зв`язку з тим, що позивачем не було доведено, що саме ОСББ «Радгоспна» порушено його право власності, що саме воно є власником будівель. На звернення [PERSON] ТОВ «Реєстраційний центр «АЛТАНА» було надано відповідь у листі за № 2 від 27.11.2017 про те, що виготовити проект теплиці на земельній ділянці з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 не можливо, оскільки на ній знаходяться самочинні збудовані у вигляді сараїв, а саме: 1. Дерев`яний сарай. 2. Дерев`яний сарай. 3. Дерев`яний сарай. 4. Дерев`яний сарай. 5. Двоповерховий кам`яний сарай. Зважаючи на лист Горенської сільської ради № 1263/7 від 26.12.2017, на земельній ділянці з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 розташовані самочинно збудовані сараї під літ. Б1, Б2, Б3, Б4, Б5, Б6 та оглядова яма для автотранспорту, що відображено у технічному паспорті ОСББ «Радгоспна», що виданий КП БТІ Києво-Святошинської районної ради, копія якого надана Горенській сільській раді головою ОСББ «Радгоспна» [PERSON] , право власності на дану земельну ділянку у ОСББ «Радгоспна» відсутнє. З огляду на постанову Департаменту ДАБІ № А-2002/1 від 20.02.2018 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що ним на його земельній ділянці з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 самочинно побудовано сараї за літ. А, Б, В, Г, Д, Е відповідно до технічного паспорту від 01.02.2018 (виготовлений ТОВ «Реєстраційний центр «АЛТАНА»). Відповідно до листів ГУ Держгеокадастру у Київській області від 24.04.2018, від 27.04.2018 та від 05.12.2019 земельна ділянка з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 була утворена в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017 за заявою її власника ТОВ «ВВ-Брік Транс», в архіві Управління наявний архівний примірник державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222482401:01:012:5017 серії ЯЙ № 917242, виданий 05.12.2010 ТОВ «КУА АПФ «Ніко фінанс» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1418 від 18.09.2012 та заяв власника № [NUMBER] від 28.09.2012 та № 2158 від 26.11.2012, вказана земельна ділянка знаходилась на території Горенської сільської ради, мала площу 0,7278 га, цільове призначення «01.04 для ведення підсобного сільського господарства», була зареєстрована 05.12.2012, рахувалась за ТОВ «ВВ-Брік Транс», речове право було зареєстровано 08.12.2015 приватним нотаріусом Затварницькою І.П. За даними інвентаризаційної справи № 64 на будинок [ADDRESS] , наданої КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області», за результатами інвентаризації 10.06.2016, проведеної на замовлення ОСББ «Радгоспна», було встановлено, що до квартирного (багатоповерхового) будинку за вказаною адресою прилягають самочинно збудовані сараї за літ. Б1, Б2, Б3, Б4, Б5, Б6. Всі інші надані письмові докази суд не бере до уваги відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України як такі, що не містять інформації щодо предмету доказування, суд не вбачає, що вони пов`язані зі спірною земельною ділянкою та спірними сараями. З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Статтею 186 ЦК України визначено, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. У ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом «г» ч. 3 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. З огляду на п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають право власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 15 Перехідних положень ЗК України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01.01.2020, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до пункту 21 цього розділу або передані до комунальної власності відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, в порядку, визначеному цим Законом. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення). Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у п. 11 Постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У відповідності до правового висновку ВС, викладеного у постанові від 02.07.2020 у справі № 910/4932/19, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 910/24075/16. З урахуванням правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка є прибудинковою територією житлового багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира, співвласником якої вона є. Відповідно, [PERSON] не довела належними та достовірними доказами, що має будь-які права на належну [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225, тому укладанням договору купівлі-продажу даної земельної не порушено її прав, які вона прагне захистити в судовому порядку. Крім того, судом не було встановлено обставин, що вказували б на нікчемність цього правочину, на що посилалась у своїй позовній заяві [PERSON] . При цьому, вказівки позивача за первісним позовом на п. 15 Перехідних положень ЗК України суд не може взяти до уваги, так як у ході розгляду справи було доведено, що спірна земельна ділянка на час укладання договору купівлі-продажу не відносилась до земель комунальної та державної власності, а належала на праві власності ТОВ «ВВ-Брік Траст». Посилання позивача за первісним позовом на те, що ТОВ «ВВ-Брік Траст» не могла набути спірну земельну ділянку у власність спростовуються змістом п. «г» ч. 3 ст. 22 ЗК України. Доказів того, що у ТОВ «ВВ-Брік Траст» станом на 12.10.2016 було відсутнє право власності на спірну земельну ділянку, суду надано не було. Існування інших підстав для визнання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 12.10.2016 недійсним суду надано не було. А отже, первісний позов суд залишає без задоволення. Разом з тим, позивачем за зустрічним позовом було висунуто вимоги до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з вказівкою на те, що ними самовільно було зведено на належній йому земельній ділянці з кадастровим номером 3222482401:01:012:5225 низку сараїв, що заважає йому користуватись його майном. З огляду на те, що частина відповідачів за зустрічним позовом, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнають, що є власниками зазначених господарських будівель, які розташовані на спірній земельній ділянці, а також враховуючи, що інші відповідачі заперечують проти задоволення зустрічного позову [PERSON] та мають до нього майнові претензії, пов`язані із зазначеними господарськими спорудами, суд приходить до висновку про порушення відповідачами за зустрічним позовом прав [PERSON] , щодо самочинно збудованих споруд, які знаходяться на спірній земельній ділянці, що належить [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок, а також дотримуватися правил добросусідства. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отриманняможливості ефективного використання права власності. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 судам роз`яснено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Щодо інших тверджень сторін письмових доказів, суд зазначає, що вони, були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні первісного позову у повному обсязі та задоволенні зустрічного позову. З урахуванням викладеного й

Outcome: approved