Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з обмеженою відповідальністю « Єврокар Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів, мотивуючи його тим,що 19 вересня 2017 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» та позивачем, [PERSON], було укладено Договір фінансового лізингу за № 3490. Згідно з пунктами 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 Договору, лізингодавець (ТОВ «Єврокар Україна») зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування Лізингоодержувачу предмет лізингу, а лізингоодержувач [PERSON] зобов'язується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням. Пунктом 1.1 Договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є автомобіль ЗАЗ/Віда, комплектація standart+, об'єм двигуна 1,5, тип КПП 5 МТ, привід 2 WD. Згідно п. 1.2 Договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі та додатку №1. За умовами п. 3.1.2. та п. 4.1. цього Договору, лізингодавець зобов'язаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: Комісія за організацію Договору; -Авансового платежу; - Комісії за передачу Предмету Лізингу; - у разі наявності, Оплатити різницю до вже сплаченого Авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 даного Договору, з урахуванням умов, викладених у п.1.7 ст.1 даного Договору. Відповідно до п. 5.1. Договору сторони передбачили, що з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно його звичайного призначення. Згідно з п. 8.2. Договору вартість предмета фінансового лізингу на момент його укладення складає вісім тисяч шістсот сімдесят два долара США 35 центів з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору. На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості Предмета Лізингу становить двісті двадцять вісім тисяч дев»ятсот п»ятдесят, 00 гривень з ПДВ. У п. 9.1 та п. 9.2 Договору визначено, що комісія за організацію Договору становить відсоток від вартості Предмета Лізингу у розмірі 10%, а авансовий платіж складає частину від вартості Предмета Лізингу в розмірі 23 відсотків. Позивач [PERSON] не з»явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю « Єврокар Україна» в судове засідання не з»явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ч. 5 \~ст.128 ЦПК України\~про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подав, а тому на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді цієї справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 вересня 2017 року позивачем, [PERSON], було сплачено на користь ТОВ Єврокар Україна» згідно з Договором фінансового лізингу № 3490 від 19.09.2017 року грошові кошти в сумі 23\~000 гривень, що підтверджується копією квитанції № N1B7D45330, які відповідно до п. 9.6 Договору, зараховані Лізингодавцем як Комісія за організацію договору в розмірі 22\~895, 00 грн., та частина авансового платежу в розмірі 105, 00 гривень., що слідує з листа відповідача за Вих. № 2102 від 23.10.2017 року. 22 вересня 2017 року позивач звернувся до ТОВ «Єврокар Україна» з письмовою вимогою (повідомленням) про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів, на що отримав відповідь за Вих.№ 2102 від 23.10.2017 року, що поверненню підлягають сума, сплачена за договором № 3490 від 19.09.2017 року в розмірі 84, 00 грн. Проаналізувавши зміст вищевказаного договору лізингу та відповідне законодавство, суд прийшов висновку про його незаконність на підставі слідуючого. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства / ч. 1 ст. 203 ЦК України/. Відповідно до частини 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Договір фінансового лізингу від 19 вересня 2017 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» та мною, [PERSON], нотаріально посвідчено не було, тому у зв'язку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, є нікчемним. Крім того, положеннями розділу 12 договору встановлено жорстку односторонню відповідальність одержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». В свою чергу, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Отже, згідно положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Судом встановлено, що оспорюваний договір порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства, встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору та умови договору про повне неповернення комісії за організацію договору у випадку розірвання договору, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, наносить шкоду споживачеві. Передбачена пунктом 9.1 Договору оплата комісії за організацію договору у розмірі 10% від вартості Предмету Лізингу виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Крім цього, сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартість предмету лізингу, не погодили графік сплати лізингових платежів, оскільки дана інформація повинна була міститися в додатках до договору, які позивачеві не було надано. У зв'язку з цим на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов»язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов»язань лізингоодержувача та є порушенням права споживача на інформацію про продукцію. З урахуванням наведених обставин, спірний договір фінансового лізингу належить визнати недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним на користь відповідача грошові кошти в сумі 23\~000 гривень, з яких комісія за організацію договору в розмірі 22\~895, 00 грн., та частина авансового платежу в розмірі 105, 00 гривень, що повністю відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15. \~Згідно з положеннями ст. ст.\~526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. \~\~\~\~ Згідно з ч.3\~ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст.17 Закону України "Про захист прав споживачів"\~за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. \~\~\~\~\~Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів »передбачено визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 2\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. \~\~\~\~\~\~Згідно п. 4, 6, 7 ч. 3 ст.18 Закону України\~Про захист прав споживачів\~несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України\~Про захист прав споживачів. \~\~\~\~ Згідно з приписами\~ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів"\~нечесна підприємницька практика забороняється. Відповідно до ч. 2\~ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів"\~підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктом 4 ч. 3\~ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", визначено, що забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно до ч. 6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів\~правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1\~ст.215 ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому суд виходить з вимог ст.ст.\~12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. \~\~\~\~\~\~Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню . Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ « Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 144 підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн.. оскільки позивач від сплати судового збору за подання цього позову звільнено, з урахуванням правової позиції Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України у справі № 405/7915/15-ц від 18 травня 2016 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved