Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Звернувшись до суду із вищеназваним позовом , [PERSON] зазначає, що протягом тривалого часу, працював в шкідливих та тяжких умовах праці на ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", ВАТ « ЦГЗК», ВАТ « Кривбасзалізрудком» ш. « Октябрьская»,ЗАТ « Трест « Кривбасшахтопроходка», а також з 08.07.2002 року по 26.10.2004 року підземним горгорабочим та підземним прохідником на шахті « Ювілейна» ВАТ « Суха балка». 26.10.2004 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) . Через тривалий час роботи в шкідливих умовах праці (фізичні навантаження при виконанні важкої роботи, вимушеної робочої пози, виконання професійних обов'язків в умовах запиленості повітря робочої зони та несприятливого мікроклімату, показники яких перевищувати нормативні через недосконалість робочих місць) погіршився стан його здоров»я. Відповідно до довідки Профпатологічної МСЕК від 24.10.12р., позивачу вперше було встановлено з 09.07.12р. всього 15% втрати працездатності по професійним захворюванням, у тому числі: 5% - хронічна попереко-крижова радікулопатія в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом (стан після дискектомії (оперативне втручання 15.12.2008р.) L5-S); 10% - пневмоконіоз (s/t, 1/1), ЛН - 0-1 ст. (нуль-першого ст.). Наступний переогляд було призначено на 01.08.2013р. Крім того, він виконував важку роботу в умовах несприятливого мікроклімату та впливу виробничого пилу на шахті "Ювілейна" ВАТ "Суха Балка" - дільниці №4 з 08.07.2002р. по 02.12.2002р. в якості підземного гірничого робітника та дільниці №1 з 02.12.2002р. по 26.10.2004р. в якості підземного прохідника. Відповідно до Акту №28 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.06.2012р.. причиною професійного захворювання є : тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів, у тому числі на шахті "Ювілейна" ВАТ « Суха Балка", якими є: - запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису 2-7,7 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ (8І02 від 10% до 70%); - рівень фізичного перевантаження (параметри, ступінь, важкість роботи): маса вантажу, що переміщується вручну 34-40 кг при нормі до 30 кг, статичне навантаження на дві руки 35000 кгс при 70000 кгс; - несприятливий мікроклімат: відносна вологість повітря 84-96,5% при нормі 80-30%. 03.12.12р. постановою ВВД ФССНВУ в м. Кривому Розі № 0407/21204/21204.1/3 Позивачу щомісячні страхові виплати відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України від 23.09.1999р. « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". 04.11.2013 року при переогляді у МСЕК позивачу встановлена 2 група інвалідності та 75 % втрати професійної працездатності. Позивач зазначає , що внаслідок отриманого ним професійного захворювання він випробує фізичні та душевні страждання , його постійно турбує біль у спині, він обмежений у русі , не може виконувати не тільки роботу за професією та отримувати достойну оплату, але і виконувати хатні роботи з фізичним навантаженням. Він вимушений постійно лікуватися, в стані його здоров»я сталися незворотні зміни. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 30 450 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Відповідно запису в трудовій книжці, встановлено, що позивач протягом тривалого часу, працював в шкідливих та тяжких умовах праці на ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", ВАТ « ЦГЗК», ВАТ « Кривбасзалізрудком» ш. « Октябрьская»,ЗАТ « Трест « Кривбасшахтопроходка», а також з 08.07.2002 року по 26.10.2004 року підземним гірничим робітником та підземним прохідником на шахті « Ювілейна» ВАТ « Суха балка». 26.10.2004 року позивач звільнився з підприємства за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) ( а.с.7-11). Як убачається із акту № 28 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.06.2012 року , яке сталося з [PERSON] воно виникло у зв»язку із виконанням ним важкої роботу в умовах несприятливого мікроклімату та впливу виробничого пилу на підприємствах міста : НКГЗК, КДГМК « Криворіжсталь», ВАТ « АрселорМіттал Кривий Ріг» ш. Артема, ВАТ ЦГЗК, ВАТ « Суха балка» ш. « Ювілейна», ВАТ « Кривбасрудком» ш. « Октябрьская», трест « Кривбасшахтопроходка», у тому числі : на шахті "Ювілейна" ВАТ "Суха Балка" - дільниці №4, де працював позивач з 08.07.2002р. по 02.12.2002р. в якості підземного гірничого робітника та дільниці №1 з 02.12.2002р. по 26.10.2004р. в якості підземного прохідника зафіксований вплив наступних шкідливих факторів: - запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису 2-7,7 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ (8І02 від 10% до 70%); - рівень фізичного перевантаження (параметри, ступінь, важкість роботи): маса вантажу, що переміщується вручну 34-40 кг при нормі до 30 кг, статичне навантаження на дві руки 35000 кгс при 70000 кгс; - несприятливий мікроклімат: відносна вологість повітря 84-96,5% при нормі 80-30% ( а.с.15-16). Висновком медико - соціально експертною комісією позивачеві встановлено первинно 24.10.2012 року 15% втрати працездатності з яких: 5% - хронічна попереко-крижова радікулопатія в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом (стан після дискектомії (оперативне втручання 15.12.2008р.) L5-S); 10% - пневмоконіоз (s/t, 1/1), ЛН - 0-1 ст. (нуль-першого ст.), група інвалідності не встановлена. При наступному огляді 04.11.2013 року висновком МСЕК позивачу була встановлена 2 група інвалідності та 75 % втрати професійної працездатності, з яких: 65%- радіокулопатія та 10% -пневмоконіоз ( а.с. 12-14). Зазначені обставини свідчать про стрімке погіршення стану здоров»я позивача, при цьому [PERSON] показано медикаментозне та санаторно- курортне лікування, носіння корсету та ходіння з палицею. Із наданих суду виписних епікризів медичних установ, встановлено, що позивач проходив неодноразово стаціонарно лікування в Українському науково - дослідному інституті промислової медицини та , 3 - й міській лікарні міста Кривого Рогу, в зв'язку з професійними захворюваннями ( а.с.20-42). Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача [PERSON] була заподіяна шкода він отримав професійні захворювання , втратив працездатність в розмірі 75% , є інвалідом 2 групи. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися та бути під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманих професійних захворювань, порушено звичайний життєвий ритм позивача, він повинен прикладати додаткові зусилля для нормальної організації свого життя. На теперішній час має проблеми з ходою, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, його постійно турбують постійні болі в спині. Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди позивачеві. Суд вважає, що в даному випадку відповідач повинен відшкодувати позивачеві моральну шкоду. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, нашли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає часткової компенсації за наступними підставами. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Таким чином, обговорюючи розмір відшкодування позивачу [PERSON] моральної шкоди, суд виходить із суми, яку визначив сам позивач, тобто - 30450 грн., також, суд враховує, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань в зв'язку з професійним захворюванням, тривалість лікування, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, а саме: позивач дійсно втратив значну частину професійної працездатності, яка за останнім висновком МСЕК визначена у 75 %, що свідчить про те що його хвороба прогресує, йому встановлена інвалідність 2 групи , тобто будучи ще молодою людиною, він не може реалізувати свій життєвим потенціал , внаслідок хвороби. Між тим, суд бере до уваги, що дане професійне захворювання у позивача виникло внаслідок роботи у несприятливих умовах та дії шкідливих виробничих факторів не тільки на підприємстві відповідача , а також на інших підприємствах міста, що підтверджено актом розслідування № 28, тобто наявність вини інших роботодавців, які також не забезпечили нешкідливі умови праці. З врахуванням зазначеного суд вважає, що компенсацію в заподіяні моральні страждання слід призначити у розмірі 10 000 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням які зазнає позивач та ступеню провини відповідача, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial