Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

29.10.2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з червня 2019 року по листопад 2019 року в сумі 22 269 грн 67 коп та стягнення компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку в сумі 119 561 грн 17 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог, вказала, що з 23.12.1984 року по 05.11.2019 року вона працювала дорожнім працівником у відокремленому підрозділі - філії «Первомайський райавтодор Дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Відповідно до наказу № 32 від 05.11.2019 року її було звільнено, а після звільнення повного розрахунку з нею не здійснено. Внаслідок цього, починаючи з червня 2019 року по листопад 2019 року виникла заборгованість по заробітній платі, яка склала 22269 грн 67 коп. На день звернення до суду їй, позивачці, вказана заборгованість так і не була виплачена, а тому за час затримки її виплати вона просить ще стягнути середній заробіток, починаючи з 06.11.2019 року (наступного дня після дня звільнення) по 29.10.2020 року (день подання позову до суду), що складає 358 робочих днів, в розмірі 119561 грн 17 коп. Ухвалою судді від 30.10.2020 року було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 19.11.2020 року. В зв`язку з неявкою до суду представника відповідача, ухвалою суду від 19.11.2020 року розгляд справи був відкладений на 04.12.2020 року. Позивачка у судове засідання не з`явилася, 04.12.2020 року через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Вказала, що позов підтримує повністю та просить його задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву суду не надано. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебувала у трудових відносинах. Дане підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] , заведеної 11.11.1976 року на ім`я позивачки [PERSON] (а.с. 7). 05.11.2019 року згідно наказу № 32 від 05.11.2019 року позивачку [PERSON] було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України (вихід на пенсію), про що зроблено запис у трудовій книзі. Також судом встановлено, що після звільнення [PERSON] 05.11.2019 року роботодавцем не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Станом на дату звільнення позивачки їй невиплачена заробітна плата за період з червня 2019 року по листопад 2019 року в сумі 22269 грн 67 коп, в тому числі: за червень 2019 року - 1395 грн 60 коп; за липень 2019 року - 6566 грн 37 коп; за серпень 2019 року - 7460 грн 36 коп; за вересень 2019 року - 1155 грн 13 коп; за жовтень 2019 року - 1928 грн 68 коп; за листопад 2019 року - 3763 грн 53 коп. Як вбачається з довідки філії «Первомайський райавтодор ДП "Миколаївський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" від 21.11.2019 року № 182 (а.с.8) [PERSON] було нараховано заробітну плату: -за червень 2019 року - 4475 грн 68 коп; виплачено 26.09.2019 року - 819 грн 34 коп; виплачено 07.10.2019 року - 516 грн 18 коп; виплачено 30.07.2019 року - 827 грн 05 коп; до видачі - 1395 грн 60 коп; -за липень 2019 року - 6566 грн 37 коп; до видачі - 5220 грн 26 коп; -за серпень 2019 року - 7460 грн 36 коп; до видачі - 5930 грн 99 коп; -за вересень 2019 року - 1155 грн 13 коп; до видачі - 1091 грн 22 коп; -за жовтень 2019 року - 1928 грн 68 коп; до видачі - 1706 грн 19 коп; -за листопад 2019 року - 3763 грн 53 коп; до видачі - 2992 грн 00 коп. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 КЗпП України. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За приписами ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Строк звернення до суду за середнім заробітком - три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, фактично розрахувався з ним (ст. 233 КЗпП). Якщо строки звернення до суду були пропущені з поважних причин, суд має право їх поновити. Для поновлення строків позовної давності заінтересована особа має право звернутися до суду із відповідним клопотанням. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення). Оскільки розрахунок з позивачкою до цього часу не здійснено, то й строк позовної давності нею не пропущений. Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року за № 100. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці за правилами, передбаченими Розділом 2 абзацем 3 вищевказаної постанови КМУ, а також згідно п.32 Постанови Пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 року - обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Отже, розрахунок середньоденного заробітку за час затримки виплати заробітної плати позивачки такий. 6566 грн 37 коп (заробітна плата за липень 2019 року) + 7460 грн 36 коп (заробітна плата за серпень 2019 року) = 14026 грн 73 коп. 14026 грн 73 коп : 42 робочих дні = 333 грн 96 коп. Кількість робочих днів за час затримки виплати розрахунку при звільненні складає 358 робочих дні за період з 06.11.2019 року (наступний день, що йде за днем звільнення) по 29.10.2020 року (день звернення до суду). Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 119561 грн 17 коп (333 грн 96 коп * 358 робочих днів = 119 561 грн 17 коп). З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої заробітної плати, у сумі 22269 грн 67 коп та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 119 561 грн 17 коп. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати, ні її розмір відповідач не оспорював. Згідно ч.ч. 1,2 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню судовий збір на корить держави у розмірі 840 грн. 80 коп. Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. На підставі викладеного,

Outcome: approved