Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] (далі - позивач 1) та [PERSON] (далі - позивач 2) звернулись з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої смертю внаслідок кримінального правопорушення. Позов мотивований тим, що [INFO] приблизно о 05 годині 20 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул. Ревуцького зі сторони вул. О. Кошиця в напрямку просп. Бажана в м. Києві допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія [PERSON] виявились в тім, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по вищевказаній проїзній частині з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до перешкоди, чим для нього являлася стояча в четвертій смузі руху пішохід [PERSON] , яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля або шляхом його безпечного об`їзду, продовжив рух та навпроти будинку № 12/37 по вул. Декабристів в м. Києві вчинив наїзд на останню. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких померла на місці пригоди. Вироком Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/3485/18 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Даний автомобіль, а саме "Daewoo Lanos" державний номерний знак [NUMBER] перебуває у власності [PERSON] . Позивачі зазначають, що [PERSON] , розуміючи ймовірність настання суспільно небезпечних наслідків та в порушення Правил дорожнього руху, а саме пункту 2.9 (г) ПДР, передав у керування автомобіль "Daewoo Lanos" державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , усвідомлюючи що він перебуває вже у літньому віці, та може вживати лікарські засоби, які знижують увагу та швидкість реакції, а також може сісти за кермо у хворобливому стані, що також могло спричинити ДТП, в результаті якої загинула [PERSON] . Позивачі посилаються на те, що даним злочином їм було заподіяно матеріальну шкоду, яка складається з витрат на поховання їхньої матері [PERSON] , а саме: витрати на підготовку тіла до поховання, бальзамування тіла та судово-медичну експертизу - 2 665,10 грн; гроб - 4420,00 грн; поминальні обіди - 26000,00 грн.; витрати пов`язані із забезпеченням поховання - 3110,29 грн; витрати на пам`ятник - 87577,00 грн., а тому просили стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 133772,39 грн. [PERSON] є донькою загиблої в ДТП, а [PERSON] є сином загиблої в ДТП, які перенесли втрату матері і відповідно зазнали дуже важких душевних страждань, у зв`язку з чим просять стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду, розмір якої оцінюють в 300000,00 (триста тисяч) гривень. Також просили стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2018 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. В межах встановленого судом строку відповідач [PERSON] до суду надав відзив, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступне. Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 17.05.2018 у справі № 753/3485/18 було визнано винним та притягнуто до кримінальної відповідальності у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України [PERSON] . Наявність вироку суду не може бути підставою для виникнення зобов`язання щодо солідарного відшкодування матеріальної та моральної шкоди у [PERSON] . Вказав, що він не був учасником кримінального провадження, з приводу якого було ухвалено вирок. Крім того, [PERSON] заперечував щодо стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди, як з власника транспортного засобу на підставі наступного. [PERSON] був володільцем транспортного засобу "Daewoo Lanos", державний номерний знак [NUMBER] на законних підставах, мав право володіння та користування транспортним засобом. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2011 № 1029 до Правил дорожнього руху внесені зміни, зокрема абзацом другим пункту 2.2 власнику транспортного засобу дозволено передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. 18.07.2012, [PERSON] передав [PERSON] у володіння та користування автомобіль "Daewoo Lanos" державний номерний знак [NUMBER] та реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Факт передачі автомобіля, у відповідності до ст. 828 ЦК України, було оформлено договором позички між сторонами. 22.10.2018 до суду надійшла позовна заява про стягнення моральної шкоди від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] . Позов мотивовано тим, що [PERSON] був чоловіком загиблої [PERSON] . У зв`язку зі смертю дружини, з якою останній прожив у шлюбі більше 30 років у нього порушився звичайний режим його життя, через постійні емоційні переживання та стрес з приводу смерті дружини погіршився стан його здоров`я. [PERSON] зазначив, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях. Просив позовну заяву задовольнити та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн. В судовому засіданні 22.01.2019 представником позивача було надано копію свідоцтва про смерть [PERSON] , яка приєднана до матеріалів справи. Ухвалою суду від 22.01.2019 прийнято позов третьої особи - [PERSON] , який заявляє самостійні вимоги на предмет спору до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2019 зупинено провадження по зазначеній справі до визначення правонаступника [PERSON] , що вибув із процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою суду від 15.01.2020 поновлено провадження по вказаній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 31.03.2020. 31.03.2020 сторони в підготовче судове засідання не з`явилися, відомості про правонаступників відповідача - [PERSON] позивачі не надали, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 04.06.2020. Ухвалою суду від 07.08.2020 задоволено клопотання позивача [PERSON] та витребувано з Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи щодо спадкового майна, що відкрилося після смерті [PERSON] 01.09.2020 на адресу суду надійшла відповідь від Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, відповідно до якої спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилась. Ухвалою суду від 21.10.2020 провадження у вказаній справі закрито в частині вимог до [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, що у ньому викладені. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. В судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] вимоги позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на доводи, що у ньому викладені. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем у справі. 28.01.2021 ухвалою суду, що була занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляд по суті. Дослідивши матеріали справи та заслухавши виступи учасників справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог з огляду на наступне. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] приблизно о 05 годині 20 хвилин, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул. Ревуцького зі сторони вул. О. Кошиця в напрямку просп. Бажана в м. Києві допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 підпункт «б» 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія [PERSON] виявились в тім, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак [NUMBER] , рухався по вищевказаній проїзній частині з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці дороги, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при наближенні до перешкоди, чим для нього являлася стояча в четвертій смузі руху пішохід [PERSON] , яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля або шляхом його безпечного об`їзду, продовжив рух та навпроти будинку № 12/37 по вул. Декабристів в м. Києві вчинив наїзд на останню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких померла на місці пригоди. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2018 у справі №753/3485/18 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком у два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановлено іспитовий строк у два роки. На підставі ст. 76 КК України, зобов`язано [PERSON] не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 8 263 ( вісім тисяч двісті шістдесят три) гривні 40 копійок за проведення експертиз. Речові докази - автомобіль марки "DAEWOO LANOS" номерний знак [NUMBER] , який перебуває на території майданчика тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Деревообробна, повернуто власнику. В рамках розгляду кримінальної справи цивільний позов не заявлявся. Власником автомобіля "Daewoo Lanos" державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Звертаючись з даним позовом позивачі та третя особа з самостійними вимогами посилалися на те, що до [PERSON] , розуміючи ймовірність настання суспільно небезпечних наслідків та в порушення Правил дорожнього руху, а саме пункту 2.9 (г) ПДР, передав у керування автомобіль "Daewoo Lanos" державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , усвідомлюючи що він перебуває вже у літньому віці, та може вживати лікарські засоби, які знижують увагу та швидкість реакції, а також може сісти за кермо у хворобливому стані, що також могло спричинити ДТП, в результаті якої загинула [PERSON] . У свою чергу в ході судового розгляду справи судом не встановлено та не доведено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що [PERSON] керував транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижували увагу та швидкість реакції та у хворобливому стані. В матеріалах справи відсутня постанова суду, якою [PERSON] визнано винним у порушенні пункту 2.9 (г) ПДР та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 6 Постанови Пленуму ВССУ передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Солідарну відповідальність перед потерпілими несуть особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру (статті 543, 1190 ЦК України). Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлені загальні підстави відповідальності за заподіяну моральну шкоду. Згідно з даною нормою моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині другій цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У свою чергу, оскільки [PERSON] під час керування транспортним засобом мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником, тобто на законній підставі використовував такий транспортний засіб, то саме він мав нести відповідальність за завдання матеріальної та моральної шкоди. Крім того, судом встановлено, що відповідно до договору позички транспортного засобу від 18.07.2012 транспортний засіб "Daewoo Lanos" державний номерний знак [NUMBER] було передано в користування [PERSON] ще в 2012 році. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не був винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, не спричинив смерть [PERSON] , шкода завдана не з його вини, тому вимоги щодо стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачам у задоволенні позову в повному обсязі, тому і не підлягають задоволенню їх вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed