Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

07.09.2015 року до суду надійшла позовна заява від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Публічного акціонерного товариства "Український [PERSON]» про стягнення з відповідача [PERSON] 2 645 261,39 грн. Позивач свої вимоги обґрунтовує наступними обставинами. 25 квітня 2012 року між ПАТ "Український [PERSON]" та [PERSON] укладений кредитний договір №Дог пер.дол Т17. За умовами кредитного договору банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2500000 грн. строком до 08.04.2019 року зі сплатою 16% річних. Внаслідок порушення виконання відповідачем умов договору, станом на 24.07.2015 року склалася заборгованість в розмірі 2 645 261,39 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту 2398212,94 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 247048,45 грн. Позивач просить стягнути заборгованость по кредитному договору та судові витрати. При цьому позивач посилався на те, що у нього немає можливості надати суду примірники договорів, укладених з відповідачем, а також сторінок паспорту та реєстраційного номеру облікової картки платника податків у зв'язку з їх фактичною відсутністю у позивача, так як вказані документи знаходяться в приміщені головного офісу ПАТ «Український [PERSON]» за його юридичною адресою в місті Донецьку по вулиці Артема, б. 125, тобто, в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від «13» квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Тобто здійснити доставку документів у позивача немає можливості. В подальшому позивач в клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 26.09.2016 року уточнив номер та дату кредитного договору, зазначив, що вірним номером кредитного договору є №Т17 від 20.10.2009 року, надав копії договору про переведення боргу, додаткові угоди до кредитного договору №Т17 від 20.10.2009 року, договір іпотеки. Наполягав на задоволенні позовних вимог з урахуванням наданих доказів по справі ( т.1 а.с.119-120). Заочним рішенням суду від 19 вересня 2016 року позовну заяву ПАТ «Публічного акціонерного товариства "Український [PERSON]» про стягнення з відповідача [PERSON] 2645261,39 грн. задоволено у повному обсязі (т.1 а.с.139-143). 06.02.2017 року від [PERSON] до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, яку він обґрунтував тим, що не знав про час та місце проведення судового засідання, жодних повісток та документів із суду не отримував. Крім того, зазначає, що в суді не було досліджено суттєві факти, які прямо впливають на обсяг позовних вимог, а сума заборгованості вказана у заочному рішенні не відповідає дійсності, оскільки є завищеною. За таких обставин відповідач просив вказане заочне рішення переглянути та скасувати (т.1 а.с.151-153). Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 23 лютого 2017 року скасовано заочне рішення по справі за позовом ПАТ "Український [PERSON]" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу призначено до судового розгляду (т.1 а.с. 202-203). Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, представник позивача в судове засідання не прибув, але надав клопотання, в якому просив розгляд справи провести без участі свого представника ( т. 2 а.с. 85-86, 167). Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, відповідач до суду не прибув, доручив своєму представнику - адвокату [PERSON] представляти свої інтереси у суді (т.1 а.с.208). В судовому засіданні 08.09.2017 року проти позовних вимог заперечував, вважав, що позивачем не обгрунтовано суму заборгованості, не надано відповідних доказів. Не заперечував проти наявності договірних відносин з ПАТ "Український [PERSON]", проте наполягав на тому, що йому нічого не відомо про існування Додаткової угоди б/н від 04.10.2013 року до кредитного договору № Т 17 від 20 жовтня 2009 року, яку він не підписував. Оскільки зазначена Угода значно впливає на розмір заборгованості, наполягав на проведенні судової почеркознавчої експертизи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у позові відмовити. Не заперечував проти наявності договірних відносин між сторонами, проте вважав, що оскільки позивачем не було надано оригіналів письмових доказів, в тому числі кредитного договору № Т 17 від 20 жовтня 2009 року, ним не доведені умови кредитного договору, а тому не має підстав вважати, що [PERSON] їх порушив. При цьому посилався, що його довіритель не має оригіналів таких доказів, оскільки будинок, де вони зберігалися у м. Донецьку, було пошкоджено, внаслідок чого вони згоріли. Крім того, зауважив, що позивачем не додано до суду жодних доказів виконання кредитного [PERSON] сторонами. При розрахунку заборгованості позивачем використовувалися відомості, які не відповідають умовам договору. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). ПАТ "Український [PERSON]" зареєстроване як юридична особа та згідно із Статутом функціонує як універсальний банк ( т. 1 а.с. 105-111). Відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 265 від 23.04.2015 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Український [PERSON]", прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати банк ( т.1 а.с.113). Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015 року №87 розпочата процедура ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку ( т. 1 а.с. 112). Згідно зі\~ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~до повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відноситься вжиття передбачених законодавством заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. 25.04.2012 року між ПАТ «Український [PERSON]» [PERSON] (Первісним боржником) та [PERSON] (Новим боржником) укладено договір переводу боргу ( т.2 а.с.60-61). Пунктом 1 даного договору врегульовано перевод зобовязань та прав Первісного боржника, які виникли по договору №Т17 від 20.10.2009 року до Нового боржника без укладення окремого договору ( т.2 а.с.60). Згідно з умовами договору [PERSON] зобовязався виконати всі зобовязання Первісного боржника по кредитному договору №Т17, а саме: погасити кредит в сумі 20111293,87 грн. та проценти за користування кредитом станом на 25.04.2012 року в розмірі 237698,26 грн. в строк до 19.10.2014 року (т.2 а.с. 60-61). Даний договір власноручно підписаний [PERSON] Відповідно до п. 4.1. додаткової угоди до кредитного договору №Т17 від 25.04.2012 року [PERSON] зобовязався дотримуватися графіку погашення заборгованості ( т.2 а.с. 67-68), який згідно з додатковим угодами до договору від 20.02.2013 року та від 04.10.2013 року змінювався ( т.2 а.с. 66,68). Дані графіки, підписані сторонами, підтверджують часткове погашення заборгованості [PERSON], так, станом на 20.02.2013 року залишок заборгованості за кредитом складав 16830000 грн. (т.2 а.с 66), станом на 04.10.2013 року - 10418571,44 грн. ( т.2 а.с. 64). Згідно п. 4.4 Додаткової угоди від 04.10.2013 року у разі виникнення простроченої заборгованості позичальник сплачує банку 32% річних нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення заборгованості до дати її погашення ( т.2 а.с. 62-63). Відповідно до п. 6.3 Додаткової угоди від 04.10.2013 року у разі невиконання позичальником умов [PERSON] має право вимагати дострокового розірвання кредитного договору або дострокового погашення кредиту, процентів, комісії ( т.2 а.с.62). 20.06.2014 року між сторонами укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], предметом якого була незабудована земельна ділянка, площею 0,1000 га, з кадастровим номером 1410136600:00:013:0389, розташована за адресою м. Донецьк, перехрестя просп. Миру та бульв Шахтобудівельників ( т.1 а.с.130-132). У п.1.1 цього [PERSON] зазначено, що він забезпечує вимогу Іпотекодержателя (банку), що випливає з кредитного договору №Т17 від 20.10.2009 року, з додатковим угодами, за умовами якого [PERSON] до 08.05.2019 року зобовязаний повернути кредит у розмірі 2500000 грн., сплатити проценти у розмірі 16% річних, а також інші платежі і можливу неустойку та штрафи у розмірах та випадках передбачених кредитним договором ( т.2 а.с. 69-74). Даний договір також власноручно підписаний [PERSON] За змістом\~ст. 11 ЦК України\~підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із\~ст. 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Суд вважає, що укладений договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються (ст. ст.\~525,\~526 ЦК України). В\~ст. 599 ЦК України\~зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами. У зв'язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 24.07.2015 року утворилась прострочена заборгованість, визначена позивачем у розмірі 2645261,39 грн., з яких: сума заборгованості по кредиту 2398212,94 грн. та проценти за користування кредитом в розмірі 247048,45 грн. На підставі\~ст. 611 ЦК України\~\~при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені законом або договором. Частиною 2\~статті 1050 ЦК України\~встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Суд відхиляє посилання представника відповідача щодо неправомірності з боку банку вимоги дострокового повернення суми кредиту, оскільки відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Передбачене статтею 1050 ЦК України право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту у зв"язку з порушенням відповідачем строків його погашення. \~\~\~\~ Щодо посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що він не підписував Додаткову угоду від 04.10.2013 року до кредитного договору Т17 від 20.10.2009 року суд зазначає наступне. Ухвалою суду від 12 червня 2017 року було задоволено клопотання відповідача та його представника щодо призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої було доручено експертам Донецького науково-дослідницького інституту судових експертиз (т.2 а.с.81-83). В розпорядження експерта Донецького науково-дослідницького інституту судових експертиз [PERSON]\~ судом надано для проведення судово-почеркознавчої експертизи матеріали цивільної справи справи з вільними зразками підпису [PERSON] на документах: заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню від 27.01.2017 року; заяві про перегляд заочного рішення від 27.01.2017 року; доповненнях до заяви про перегляд заочного рішення від 09.02.2017 року; копії паспорта [PERSON]; експериментальними зразками підпису та почерку [PERSON] (т.2 а.с.123-139). У звязку з неможливістю надати сторонами оригінал Додаткової угоди від 04.10.2013 року до кредитного договору Т17 від 20.10.2009 року, надано його засвідчену копію (т. 2 а.с. 62-64). Проте, зазначену експертизу виконано не було у зв"язку з ненаданням есперту оригіналу Додаткової угоди від 04.10.2013 року до кредитного договору Т17 від 20.10.2009 року (т.2 а.с.147). \~\~\~\~\~\~ При цьому суд вважає, що позивачем не надано оригінал данної Додаткової угоди з об"єктивних причин, а саме через те, що вказаний документ знаходяться в приміщені головного офісу ПАТ «Український [PERSON]» за його юридичною адресою в місті Донецьку по вулиці Артема, б. 125, тобто, в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція. Суду надано позивачем копію заяви про вичнення кримінального правопорушення (захоплення приміщення банку), та Витяг з кримінального провадження від 09.04.2015 року №12015050620000287 (т.1 а.с. 94, 95). За таких обставин суд не вбачає, що позивач ухилився від подання експертам необхідних документів. Щодо суми заборгованості з якою не погодився відповідач та його представник, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розмір заборгованості позивачем підтверджується: - довідкою про розмір заборгованості [PERSON], в якій відображено розмір заборгованості на 25.04.2012 року - 20 111 293,87 грн., дати та суми погашення заборгованості, залишок заборгованості станом на 26.11.2014 року - 2 398 212,94 грн., розмір заборгованості за процентами - 247048,45 грн. (т. 2 а.с. 56-59); - Випискою з особового рахунку з 24.04.2012 року по 31.07.2015 року (т. 1 а.с.98-102). Відповідач в доповненнях до заяви про перегляд заочного рішення від 16.02.2017 року зазначив, що ним на протязі 2012-2014 років було сплачено значно більший обсяг заборгованості за кредитом, тому розмір заборгованості складає (за його підрахунками) 2361817,97 грн., з яких заборгованість за кредитом - 2 140 000 грн., за відсотками - 221817,97 грн. (т.1 а.с.181-182). При цьому позивачем жодним доказом суду ці обставини не доведено. Вразовуючи викладене, суд вважає, що відповідач не надав позивачеві грошових коштів на погашення заборгованості за договором, зобов'язання належним чином не виконав. Отже, у банка виникло право вимагати від [PERSON] повернення суми заборгованості. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову. \~\~\~\~ З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оплату публікації оголошення в пресі в сумі 420,00 грн. було здійснено позивачем (т.1 а.с.135), що підтверджується платіжним дорученням. За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, повязаних з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача. Відповідно до п. 22\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»\~(в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду), від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~\~\~\~ Згідно п. 1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) ставка судового збору за подання до суду заяви майнового характеру складала 1 відсоток ціни позову, але не меньше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. В зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3654 грн.

Outcome: approved