Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" (далі - банк) від імені та в інтересах якого діє Єрмолов Є.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 07 серпня 2007 року між ним та відповідачкою укладено кредитний договір №ТЕМ0GA00000020 (далі - договір), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 16719,21 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 07 серпня 2017 року, а відповідач - у порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати пеню та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, передбачених договором. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконала, в результаті чого станом на 12 лютого 2020 року має заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 3615,08 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 6775,38 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 873 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 19245,41 доларів США; а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 10,24 доларів США; штраф (процентна складова) - 1525,44 доларів США. У зв`язку з наведеним позивач просить суд позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість по кредиту та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, підтримання позовних вимог, прохання про розгляд справи у його відсутності та про ухвалення у справі заочного рішення, викладено у поданій позовній заяві, що не суперечить вимогам ч.3 ст.211, ст.280 ЦПК України. В судове засідання відповідач не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, не визнання нею позовних вимог та прохання про розгляд справи у її відсутності викладено у адресованому суду клопотанні, яке долучено до матеріалів справи, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідачем відзиву на позов не подано. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши та оцінивши наявні у ній докази у їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступних підстав. У відповідності до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні обставини. 07 серпня 2007 року між ПриватБанком, правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , укладено кредитний договір №ТЕМ0GA00000020, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит в сумі 16719,21 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач - у порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати пеню та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Датою остаточного повернення кредиту є 07 серпня 2017 року. У зв`язку з невиконання позичальником умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 12 лютого 2020 року складала 32044,55 доларів США, з яких заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 3615,08 доларів США; заборгованість по відсотках за користування кредитом - 6775,38 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 873 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 19245,41 доларів США; а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 10,24 доларів США; штраф (процентна складова) - 1525,44 доларів США Встановлено, що рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2015 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, задоволено позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ТЕМ0GA00000020 від 07 серпня 2007 року, станом на 25 травня 2015 року в сумі 8504,52 доларів США, що в еквіваленті у гривнях за офіційним курсом НБУ становило - 177149,10 гривень, з яких: 6978,65 доларів США - заборгованість за кредитом, 394,15 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 93,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 622,31 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи у сумі 12 доларів США (фіксована частина) та 404,41 доларів США (процентна складова). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд, враховуючи, що за рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2015 року (справа №605/351/15-ц) заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту всупереч положень статті 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, а тому вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 06 лютого 2019 року (справа №175/4753/15-ц). Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Бережанського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області від 23 квітня 2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №605/351/15-ц виданого 28 вересня 2015 року - закінчено, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, суд також вважає, що вимоги банку про стягнення процентів та пені після пред`явлення до [PERSON] вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Вищезазначене узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18). За таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти, пеню та штрафи, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також вказані суми після закінчення строку дії кредитного договору, то суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на позивача в межах ним понесених. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed