Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те що з 21 липня 2001 року він знаходився з відповідачем в шлюбних відносинах. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір*ю. 02 листопада 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позивача на користь [PERSON] було стягнена аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів доходу. Починаючи з 2005 року відповідачка постійно чинила опір у спілкуванні позивача з сином, що підтверджується рішеннями виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради. 23 лютого 2014 року у відповідача з сином відбувся конфлікт в результаті якого вона ударила сина, після чого син втік до батька. З березня 2014 року син проживає з позивачем та до матері повертатися не бажає, оскільки в нього постійно виникають сварки з матір*ю та її чоловіком, син виявив бажання проживати разом з батьком. Тому позивач просить суд визначити місце проживання його сина [PERSON] разом з ним та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ?? частки з усіх видів заробітку. [PERSON] звернулася з зустрічною позовною заявою до [PERSON] та просить суд відібрати неповнолітнього [PERSON] у його батька та повернути матері, а також стягнути з [PERSON] на її користь спричинену моральну шкоду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач по зустрічному позову посилається на те, що 23 лютого 2014 року після сварки з її сином - [PERSON] покинув місце її проживання та пішов проживати до батька. На її дзвінки та умовляння повернутися до неї [PERSON] відповідає відмовою. Такі дії відповідача спричинили [PERSON] моральні страждання які вона оцінює в 10 000 грн. та просить стягнути на її користь з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували, оскільки дитину ніхто не забирав, а [PERSON] прийшов до батька сам та виявив бажання проживати з ним добровільно. [PERSON] та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні зустрічних позовних вимог про відібрання дитини та повернення тому з ким вона проживає, проти визначення місця проживання [PERSON] з батьком заперечували. Представники служб у справах дітей Красногвардійської, Кіровської та Жовтневої районних у місті Дніпропетровську рад просили визначити місце проживання дитини з батьком. Вислухавши думку сторін, допитавши в судовому засіданні [PERSON], дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів такими що підлягають частковому задоволенню, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про відібрання неповнолітнього [PERSON] та повернення тому з ким він проживав та стягнення моральної шкоди слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що сторони з 21 липня 2001 року знаходились в шлюбі, який було зареєстровано у відділі РАГСу Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 568. [INFO] у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] /а.с.8/. 28 листопада 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] /а.с. 7/. Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір*ю. Однак починаючи з 2005 року [PERSON] стала перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Що підтверджується неодноразовими зверненнями [PERSON] до виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради. Так, 21 грудня 2005 року виконавчим комітетом Жовтневої районної ради у місті Дніпропетровську було надано висновок та вважали за доцільне призначити батьку [PERSON] та бабусі [PERSON] зустрічатись з малолітнім сином та онуком [PERSON], [INFO], без порушення режиму дня для дитини кожної п'ятниці з 10.00 до суботи 19.00. /а.с. 14/. 21 квітня 2006 року рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 296 вирішено призначити батьку [PERSON] зустрічатись з малолітнім сином [PERSON], [INFO], без порушення режиму дня дитини кожної п'ятниці з 10.00 годин до суботи 19.00 годин /а.с. 13/. Незважаючи на рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради у м. Дніпропетровськ, [PERSON] постійно чинила перешкоди у спілкуванні сина з батьком, що підтверджується актом від 03 травня 2006 року про невиконання рішення органу опіки та піклування /а.с. 12/. 02 листопада 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини від усіх видів заробітку /а.с. 50/. 23 лютого 2014 року, ввечері між [PERSON] та його матір*ю - [PERSON] відбулася сварка в результаті якої мати вдарила дитину, після чого [PERSON] покинув місце проживання : [ADDRESS] та втік до батька на [ADDRESS]. Даний факт підтвердила в судовому засіданні й сама [PERSON] та пояснила, що дійсно між нею та сином виникла сварка, в ході якої вона ударила сина, після чого він втік до батька. Згідно висновку судово - медичної експерта від 24 лютого 2014 року № 597 у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді : слабко помітних синців шиї, ссадини правої кисті та правого колінного суглобу, що спричинено від дії тупого твердого предмета. За своїм характером виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки /а.с. 16/. Після даного випадку [PERSON] не відвідував школу та знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом струс головного мозку з 24 лютого по 14 березня 2014 року, а потім з 17 березня по 24 березня 2014 знаходився вдома у батька з діагнозом ГРВ, що підтверджується довідками виданими комунальним закладом «Дніпропетровського центру первинної медико - санітарної допомоги № 7» /а.с.65/. З березня 2014 року [PERSON] мешкає з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] де виконавчим комітетом Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради 26 березня 2014 року проведено обстеження житлово - побутових умов малолітнього [PERSON] згідно якого: сім*я займає однокімнатну квартиру, розташовану на другому поверсі багатоповерхового будинку, власником якої є гр. [PERSON]. Санітарний стан житла задовільний, у квартирі нещодавно зроблено сучасний ремонт. У кімнаті є всі необхідні меблі, [PERSON] має індивідуальне місце для сну, постільну білизну, обладнаний куточок для підготовки уроків /а.с. 49/. З червня 2014 року [PERSON] разом з сім*єю батька переїхав до с. Вовниги Солонянського району Дніпропетровської області, де 12 червня 2014 року службою у справах дітей Солонянської районної держадміністрації проведено обстеження матеріально побутових умов сім*ї згідно якого [PERSON] має власну кімнату, ліжко постільну білизну в наявності одяг, взуття, речі особистого вжитку. Батьки займаються вихованням та утриманням дитини, в будинку створенні всі належні умови для виховання і утримання дитини. Мати [PERSON] - [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , в квартирі яка належить на праві власності її чоловіку [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 45/. В даній квартирі управління - служби у справах дітей Кіровського району у м. Дніпропетровську 13 березня 2014 року було проведено обстеження умов проживання згідно якого: умови проживання задовільні, мається централізоване водопостачання, тепло та газопостачання. Квартира обладнана необхідною та побутовою технікою, для дитини виділено окрему кімнату, яка обладнана меблями, письмовий стіл, ліжко /а.с. 46/. [PERSON] працює в КЗ «Дніпропетровський протитуберкульозний диспансер» ДОР на посаді лікаря фтизіатра, мати [PERSON] знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною. 10 червня 2014 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійськогої районної у місті ради надано висновок щодо доцільності проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON]. В матеріалах справи мається заява нотаріально посвідчена [PERSON] в якій він виявив бажання проживати з батьком, а не з матір*ю з якою у нього постійно виникають сварки. /а.с. 9/. Окрім того в матеріалах справи мається заява написана власноруч [PERSON], в якій він зазначив, що мати та вітчим його ображали /а.с. 10/. В судовому засіданні, в присутності педагога [PERSON] надав пояснення в яких пояснив, що з мамою останнім часом в нього постійно виникають сварки, в ході яких мама може його вдарити, з батьком та його другою дружиною в нього склалися хороші відносини та на даний час він бажав би проживати з батьком, оскільки вони з батьком завжди можуть порозумітися. Згідно зі ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України, ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вимог ст. 14 ч.1 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Враховуючи ставлення батьків [PERSON] та [PERSON] до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батька, висновок органа опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті ради, вік дитини, якій вже виповнилося дванадцять років та вона разом з батьками має право вирішувати з ким їй проживати, побутові умови проживання батька та матері, можливість створення належних умов для виховання, а також те, що [PERSON] може створити необхідні умови для проживання та розвитку дитини, задоволення гармонійного розвитку дитини в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, суд вважає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком буде в повній мірі сприяти розвитку та інтересам дитини. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина суд знаходить їх обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] зараз знаходиться на утриманні свого батька, який на теперішній час сплачує аліменти [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини, окрім того в нього на утриманні знаходиться малолітня дитина, також суд враховує що [PERSON] також має на утриманні малолітню дитину та знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною та вважає можливим стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття щомісячно в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України суд може присудити аліменти і за минулий час. Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей з 20 березня 2014 року. На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про відібрання дитини та повернення тому з ким вона проживала та стягнення моральної шкоди суд не знаходить підстав для їх задоволення виходячи с наступного. Згідно ст. 162 ч. 1 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Так, в судовому засіданні [PERSON] та її представник пояснили, що рішенням суду було визначено місце проживання [PERSON] з матір*ю, однак 24 лютого 2014 року [PERSON] після сварки з матір*ю пішов до батька де залишився проживати на даний час. В судовому засіданні даний факт підтвердили як [PERSON] так і [PERSON] та пояснили що [PERSON] сам добровільно пішов від матері до батька. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні ні [PERSON], ні її представник не надали рішення суду на яке вони посилались обґрунтовуючи свої позовні вимоги стосовно вилучення дитини та повернення її з ким вона проживала. Окрім того в судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось сторонами що [PERSON] сам покинув місце проживання матері та добровільно пішов проживати до батька. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь 10 000 грн. суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров*я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] в позовній заяві та під час судового розгляду не надала суду належних доказів наявності моральної шкоди на підтвердження факту заподіяння їй [PERSON] моральних страждань, та не довила його вину, не надала доказів причинно - наслідкового зв'язку між діями [PERSON] та начебто завданою шкодою. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів такими що підлягають частковому задоволенню, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про відібрання неповнолітнього [PERSON] та повернення тому з ким він проживав та стягнення моральної шкоди слід відмовити з наступних підстав. Судові витрати розподілити на підставі ст.. 88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial