Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

12.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, згідно уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача аліменти за попередній один рік, що минув з 09.09.2015 року у розмірі 18 372 грн 00 коп; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 50 % всіх видів заробітку , але не менше 2 328 грн 90 коп щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача 50 % вартості автомобіля марки "Daewoo", держномер [NUMBER], у розмірі 31 250 грн 00 коп. В позовній заяві зазначає, що з 2005р. по 2010 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін по справі народилася дочка - [PERSON]. Також під час перебування у шлюбі відповідачем було набуто спільну сумісну власність автомобіль марки "Daewoo", держномер [NUMBER]. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що по мірі можливостей матеріально підтримує свою дочку [PERSON], [INFO], однак через тяжке матеріальне становище, наявність на утриманні непрацездатної матері згоден сплачувати аліменти у розмірі 410 грн намісять. Також зазначив, що ніколи не був власником автомобіля марки "Daewoo", держномер [NUMBER]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 16) Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки, відповідач обов'язки по матеріальному утриманню дитини у повному обсязі не виконує та сторони в добровільному порядку не визначилися в питанні матеріального утримання дитини, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання останньої. Згідно довідки від 08.12.2016р. та пояснень відповідача, останній працює в ТОВ "АНРО ТЕКСТИЛЬ" з 11.11.2016р. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, той факт, що відповідач має постійне місце роботи і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, то судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. В позовній заяві позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача із вимогою сплачувати аліменти добровільно, проти відповідач ухилявся від свого обов'язку утримувати дитину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів того, що позивач зверталася до відповідача із вимогою про надання допомоги на дитину, суду надано не було, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає. Стосовно позовних вимог про стягнути з відповідача на користь позивача 50 % вартості автомобіля марки "Daewoo", держномер [NUMBER], у розмірі 31 250 грн 00 коп, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки "Daewoo", держномер [NUMBER] належить [PERSON] (а.с. 145). Враховуючи той факт, що відповідач не є власником спірного автомобіля суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп.

Outcome: partial