Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

01 серпня 2016 року до Диканського районного суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування своїх вимог, позивач [PERSON] посилалася на те, що 25 травня 2014 року між нею та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу № DЕ-2357 відповідно до якого останній зобов'язаний виготовити і установити ПВХ конструкції - металопластикових вікон, де вартість виробу становить 9 822 грн. 00 коп. Далі, позивачем було укладено кредитний договір № 401618089 з третьою особою ПАТ "Альфа-Банк" для надання споживчого кредиту на оплату ПВХ конструкцій на суму 9 822 грн. 00 коп. З перерахуванням вказаних коштів на рахунок відповідача. В подальшому на підставі даного договору № DЕ-2357, відповідач зобов'язувався після підписання договору протягом 25 днів доставити товар позивачу, але до цього часу ПВХ конструкції - металопластикових вікон не доставлені та не повернені відповідно сплачені позивачем кошти. Позивач та її представники в судовому засіданні позов підтримали, та прохали його задовольнити з підстав викладених в позові та пояснень даних ними в судовому засіданні. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час слухання справи був повідомлений шляхом направлення поштового повідомлення за зареєстрованим місцем проживання в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. За вказаних обставин розгляд справи був проведений без участі відповідача на підставі наявних в справі доказів. Представники третьої особи ПАТ "Альфа-Банк", в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому розгляд справи по суті був проведений у їхню відсутність на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її представника та дослідивши наявні докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 25 травня 2014 року між позивачем та відповідачем ФОП [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу № DЕ-2357 відповідно до якого останній зобов'язаний виготовити і установити ПВХ конструкції - металопластикових вікон, де вартість виробу становить 9 822 грн. 00 коп. Потім позивачем було укладено кредитний договір № 401618089 з третьою особою ПАТ "Альфа-Банк" для надання споживчого кредиту на оплату ПВХ конструкцій на суму 9 822 грн. 00 коп. з перерахуванням вказаних коштів на рахунок відповідача. На підставі даного договору № DЕ-2357, відповідач зобов'язувався після підписання договору протягом 25 днів доставити товар позивачу, але до цього часу ПВХ конструкції - металопластикових вікон не доставлені та не повернені відповідно сплачені позивачем кошти. Відповідно до ст. 42 Конституцій України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст. 1 Закону "Про захист прав споживачів": споживчий кредит - кошти, надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно з частинами 1, 3 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положення ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та положеннями ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивачка неодноразово зверталася до відповідача, на що отримувала відповідь, що замовлення буде виконано. На претензію позивачки відповідач відмовився надати їй оплачений товар, але пообіцяв передати та установити пластикові вікна. Однак, на даний час умови договору відповідачем не виконані, замовлений товар позивачці не переданий, відповідач відмовляється передати позивачу оплачений товар або повернути сплачені нею кошти. Факт неналежного виконання зобов"язань згідно договору № DЕ-2357, від 25 травня 2014 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] щодо поставки ПВХ конструкцій позивачу також підтверджуються показаннями в суді свідків [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Актом обстеження проживання [PERSON] від 03.08. 2015 року( а.с. № 14). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, 2) зміна умов зобов'язання, 3) сплата неустойки, 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняється. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно зі ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. За вказаних обставин суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для розірвання укладеного між сторонами 25 травня 2014 року договору купівлі-продажу та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених за вказаним договором коштів у розмірі 9 822, 00 коп. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка [PERSON] відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживача" звільнена від сплати судового збору, а отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за позовні вимоги немайнового характеру у виді розірвання договору, також 551 грн. 20 коп. за позовну вимогу про визнання недійсним пункту договору та 1 % від позовних вимог майнового характеру, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати з позовних вимог про стягнення грошових коштів, що складає 551 грн. 20 коп., а всього разом 1653 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved