Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Представник Львівського державного університету внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у вказаному вищому навчальному закладі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Прикарпатського юридичного інституту (далі ПЮІ) Львівського державного університету внутрішніх справ від 28.07.2006 року №222 [PERSON] було зараховано на навчання на перший курс ПЮІ. 21.12.2007 року між ПЮІ (виконавець), УМВС України у Вінницькій області (замовник) та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір №10/944 та 10.08.2009 року за №10/345 переукладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, згідно п.3 якого [PERSON] зобов'язаний після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ (далі ОВС) не менше трьох років. Наказом УМВС України у Вінницькій області від 16.07.2012 року №140 о/с [PERSON] було звільнено з ОВС за дискредитацію звання рядового і начальницького складу за ст.66 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ". Згідно з проведеним розрахунком сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] у Львівському державному університеті внутрішніх справ за період з 01.09.2006 року по 29.06.2010 року становить 8780,95 грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказану суму коштів та судові витрати (а.с. 2-3). Представник позивача в судові засідання не з'являвся, надавши заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с.10, 68). Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с.19-зворот) повідомлявся належним чином та завчасно (а.с. 233), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у її відсутність не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною, фізичним особам судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відмутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.169 ЦПК України не вбачається. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечив позивач у поданій суду заяві. Оглянувши заяву представника позивача, позовну заяву, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ № 222 від 28.07.2006 року [PERSON] було зараховано на навчання на перший курс факультету громадської безпеки та кримінальної міліції з 16.08.2006р. з присвоєнням спеціального звання "рядовий міліції", що підтверджується витягом з наказу (а.с.4). 21.12.2007 року [PERSON], УМВС України у Вінницькій області та Прикарпатський юридичний інститут Львівського державного університету внутрішніх справу уклали договір №10/944 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (а.с.5). 10.08.2009 року між [PERSON], ГУМВС України у Вінницькій області та Прикарпатським юридичним інститутом Львівського державного університету внутрішніх справу переукладено договір №10/345 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (а.с.6). Наказом УМВС України у Вінницькій області від 16.07.2012 року №140о/с старшого лейтенанта міліції [PERSON], дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вінницького районного відділу УМВС України у Вінницькій області (за рахунок коштів ДБ), з 16.07.2012 року було звільнено за п.66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за дискредитацію звання рядового і начальницького складу. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2016 року, який змінений ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2017 року в частині розподілу судових витрат, відповідача [PERSON] засуджено за ч.2 ст.146, 75,76 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на два роки за злочин, що був вчинений 26.06.2012 року (а.с.210-225). Відповідно до довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням лейтенанта міліції [PERSON] від 31.10.2012 року №109 витрати, пов'язані з утриманням відповідача у Львівському державному університеті внутрішніх справ за період 01.09.2006 року по 29.06.2010 року становлять 8780,95 грн., з яких 8780,95 грн. - грошове забезпечення (а.с.8). Пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 розділу "Обов'язки сторін" договорів про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України укладених із [PERSON], передбачено, що ПЮІ Львівського державного університету внутрішніх справ забезпечує відповідача теоретичною та практичною підготовкою, створює умови для навчання, забезпечує харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. У п.2.3.6 договорів зазначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 цього договору (п.3.2 відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання), особа повинна відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України "Про міліцію", в редакції яка діяла станом на час встановлених спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно п.4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Частиною 2 статті 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17.01.2002 року, який був чинний на час виникнення правовідносин, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Частиною 2 статті 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.2 ст.197 КЗпП України молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992, що діяла на момент вступу [PERSON] до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом 3-х років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п.п.2.1.1 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534, визначено, що витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту. Положеннями п.2.1.1.1., 2.1.1.2. визначено, що курсанти, які підпадають під дію пункту 5 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 (далі - Порядок), за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення. Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період. Пунктом 2.2 Порядку розрахунку витрат передбачено, що після закінчення навчального року у наказі начальника ВНЗ про переведення курсантів на наступний курс навчання проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених пунктом. Згідно із п.3 наказу МВС України від 31.12.2007 року №499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. У п.1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313, зазначено, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; 2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; 3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Пунктом 3 Порядку відшкодування особами витрат передбачено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджений Постановою КМ України, від 12.04.2017, № 261, яка діє на час розгляду справи в суді, не пом'якшує та не скасовує відповідальність особи за існуючим зобов'язанням. Так, з довідки-розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] від 31.10.2010 року №109 витрати, пов'язані з утриманням відповідача Львівським державним університетом внутрішніх справ за період з 01.09.2006 по 29.06.2010 становлять 8780,95 грн. грошового забезпечення. Правом на стягнення інших видів витрат позивач не скористався. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. За змістом ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Згідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідально до ч.3,4 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем не представлено суду будь-яких доказів щодо здійснення ним певних платежів в межах заявлених вимог в рахунок виконання власних зобов'язань за вказаним договором підготовки фахівця, а отже, не доведено відсутність своєї вини у його невиконанні, що згідно вимог закону є обов'язком особи, яка порушила зобов'язання. Таким чином, суд оцінивши та перевіривши розрахунок вартості витрат за період навчання відповідача [PERSON], приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] 8780,95 грн. витрат за період навчання з визначених законом підстав звільнення особи молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу через службову невідповідність за порушення дисципліни. Крім того, з відповідача в силу ст.88 ЦПК України необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 215 грн. (а.с.1).

Outcome: approved