Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що 10 жовтня 2008 року між позивачем та ВАТ «Державний ощадний банк», правонаступником якого є відповідач, укладено Договір про іпотечний кредит за не відновлюваною кредитною лінією №08Р-170, згідно якого позивач отримала статус «споживача фінансової послуги». Відповідно до п.1.1 цього договору відповідач зобов'язався надати позивачу кошти терміном погашення не пізніше 09.10.2013 року включно у сумі 525000,00 гривень зі сплатою 20% річних. Відповідно до п.1.2 передбачалось, що кредит надається на споживчі потреби. Кредит надається окремими частинами (траншами) за не відновлюваною кредитною лінією, відкритою на строк 12 місяців, з остаточним терміном повернення Кредиту не пізніше 09 жовтня 2013 року. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної супутньої послуги та їх обґрунтування визначенні в додатку №1-3 до цього Договору, що є невід'ємною його частиною. Однак сукупна вартість кредиту, графік платежів, які мали бути невід'ємні частини договору сторонами не були підписані ні у день підписання Кредитного договору, ні пізніше. Позивач вважає, що підписаний між сторонами Договір про іпотечний кредит від 13 жовтня 2008 року є недійсним з моменту його підписання, так як не містить істотних умов щодо чітких вимог за основними зобов'язанням, яке підлягало виконанню у грошовій формі, та не містить критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, та до моменту укладення договору позивач вважає, що порушено порядок надання кредитором інформації у письмовому вигляді. В обгрунтування заявлених вимог посилається на порушення відповідачем ст.68 Конституції України, ст.2 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечний сертифікат", ч.6 ст.3, ст.ст.6, 13 Цивільного кодексу України, ст.ст.18,21 Закону України "Про захист прав споживачів". У зв'язку з чим позивач просить суд визнати недійсним Іпотечний договір від 13 жовтня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк» з дати його підписання. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, та письмові пояснення. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про іпотечний кредит за невідновлюваною кредитною лінією №08Р-170, згідно якого відповідач зобов'язався надати позивачу кошти у сумі 525000,00 гривень на строк 12 місяців зі сплатою 20% річних, з остаточним терміном погашення не пізніше 09.10.2013 року включно. Крім цього 13.10.2008 року між позивачем та відповідачем укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], та обидва договори зареєстровано в реєстрі за №3088,3089. Відповідно до умов зазначеного договору іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотеко держатель приймає в іпотеку на умовах, визначених у договорі, житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; та земельну ділянку площею 0,0463 га, яка знаходиться в [ADDRESS] Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, а саме: іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом. При цьому зміна основного зобов'язання не є підставою припинення відносин іпотеки. Крім того, у відповідності до ст.215 Цивільного кодексу України та п.8 постанови Пленуму Верховного суду №9 від 06.11.2009 року, підставою недійсності правочину є недодержання сторонами саме: на момент вчинення такого правочину вимог встановлених ст.203 ЦК України. Згідно Акту перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів від 09.01.2014 року вбачається, що порушень Закону України "Про захист прав споживачів" Державною інспекцією України з питань захисту прав споживачів у Херсонській області не встановлено. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.08.2012 року встановлено, що доводи апелятна - [PERSON] - на відсутність повної інформації щодо кредитних умов, яку мав надати їй банк перед укладенням кредитних договорів з посиланням на положення Закону України "Про захист прав споживачів" спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку. Зазначених порушень та порушень ст.68 Конституції України, ст.2 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечний сертифікат", ч.6 ст.3, ст.ст.6, 13 Цивільного кодексу України, ст.ст.18,21 Закону України "Про захист прав споживачів" - також не встановлено в судовому засіданні. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed