Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, просить постановити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 грн на кожну дитину, а саме: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття; дочки [PERSON] , [INFO] - до завершення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, починаючи з дня подачі позову. Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом. Стягнути з відповідача витрати за надання правничої допомоги. Підставою зверення до суду є те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Всі витрати для забезпечення необхідних умов їх життя несе сама, хоч це робити дуже складно. Старша дочка є повнолітньо, навчається в Львівському торговельно-економічному університеті та потребує матеріальної підтримки зі сторони батьків, оскільки самостійно заробляти не має змоги. Син [PERSON] навчається у Надвірнянському коледжі Національного транспортного університету. Їй відомо, що відповідач отримує дохід в результаті перевезення людей службою таксі. Інших утриманців не має. Ухвалою судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2020 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 28.04.2020 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. 11.06.2020 відповідач подав відзив на позов про стягнення аліментів, в якому позов визнав частково. Не заперечив щодо стягнення з нього на користь позивачки кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 819 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити повністю за безпідставністю. Позивачка вказує що всі троє дітей проживають з нею,однак вона вводить суд в оману, оскільки син [PERSON] в судовому засіданні під час розірвання шлюбу виявив бажання проживани саме з ним, про що зазначено у рішенні суду. З вересня по грудень 2019 року син перебував на навчанні у коледжі м. Надвірна, з січня 2020 року постійно проживає у його батьків в м. Долина. За вказаний період позивачка не те, що не утримувала сина, не допомагала матеріально, але й жодного разу його не відвідала. Він, в свою чергу, забезпечує його продуктами, одягом, канцтоварами, покриває витрати, пов"язані з навчанням в коледжі та дозвіллям, займається його вихованням. За таких обставин, він вважає, що в позивачки відсутні підстави ставити питання про стягнення аліментів на утримання [PERSON] . Щодо матеріального забезпечення наймолодшого сина [PERSON] зазначив, що він не самоусунувся, як про це вказує позивачка, а усвідомлює свій обов"язок щодо виховання та матеріального забезпечення. В період, коли вони проживали разом, саме він сплачував комунальні послуги, забезпечував одягом, продуктами. Після розлучення він також в міру можливостей допомагає дитині, зокрема, коли хворів- купував ліки, поповнював рахунок телефону, привозив продукти. Щодо повнолітньої дочки, він також при можливості їй матеріально допомагає: в лютому 2020 року оплатив їй оренду квартири у розмірі 1000 грн, дав кошти на стрижку у розмірі 500 грн, 870 грн - на інші витрати. Не зважаючи на те, що він 6 місяців не проживає з позивачкою в одному будинку, він неодноразово сплачував комунальні послуги. Розлучившись, він залишив її проживати у будинку, який є їх спільною власністю. Вважає, що сума аліментів в розмірі 9000 грн на місяць є необгрунтованою, чи має він можливість сплачувати таку суму- теж нічим не підтверджено, як і не доведено, що він ухилявся від матеріального утримання неповнолітнього сина. При цьому позивачка знає, що він є особою з інвалідністю 3 групи- вроджена вада серця, отримує пенсію. На даний час на його утриманні знаходиться важко хворий батько. Водночас, чи виконує позивачка свої обов"язки по утриманню дітей, суду не надано доказів. Окрім відзиву, 11.06.2020 [PERSON] подав зустрічний позов про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову зазначив, що син [PERSON] знаходиться на його утриманні, оскільки всі витрати, пов"язані з навчанням, харчуванням, одяганням сина лежать на ньому. Під час розірвання шлюбу син виявив бажання проживати з ним. Позивачка самоусунулась від його матеріального забезпечення та виховання. А тому вважає, що [PERSON] не має жодних підстав ставити питання про стягнення коштів в її користь на утримання сина [PERSON] . Оскільки вони не дійшли згоди щодо способу виконання відповідачкою свого обов"язку, вважає що на утримання неповнолітнього сина з [PERSON] в його користь слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки всіх її доходів. Також просить стягнути з відповідачки за зустрічним позовом всі судові витрати по справі. 22.06.2020 позивачкою за первісним позовом подано письмові пояснення, відповідно до яких утримувати трьох дітей їй допомагають батьки, гроші вона позичила у друзів, в мережі інтернет продає бувший у використанні одяг. Сина [PERSON] вона не відвідує, оскільки вже 3 роки не спілкується з мамою [PERSON] сам приходив до неї, вона цікавиться його навчанням, переписувалась з ним у вайбері, дала 5 000 грн у табір "Дружба" минулого року влітку. Вони разом були у Буковелі, Шацьку, Солотвино, Львові. З її ініціативи син займався у студії бойових мистецтв, вона оплачувала страхівку та за відвідування гуртка. Син отримує стипендію, намагається сам оплачувати квартиру. Матеріально допомогти сину може тільки його бабця, в якої він живе, бо відповідач за її позовом при розмові казав, що сам "висить на шиї в своїх батьків". Щодо наймолодшого сина [PERSON] , відповідач не надавав жодних продуктів харчування, заблокував його у телефоні. За пів року два чи три рази відвозив його до школи. Хоч дитина потребує уваги та батьківського спілкування. Основну частину витрат у сім"ї вона несла сама, оскільки за 1638 грн пенсії не можливо забезпечити сім"ю [PERSON] навчається на платній основі 1 курсу у Львові. Фактично всі витрати, пов"язані з навчанням, дозвіллям та доглядом за зовнішнім виглядом дочки вона несе сама. Відповідач матеріально не забезпечує ні дочку, ні найменшого сина, а [PERSON] допоміг тільки тим, що пред"явив у зустрічному позові. 09.07.2020 [PERSON] подала відзив на зустрічний позов [PERSON] , в якому просила відмовити у задоволенні позову, стверджуючи, що син [PERSON] зареєстрований та постійно проживає з нею, перебуває на її утриманні. Син навчається стаціонарно, на вихідні останнім часом їде до баби з дідом, проти чого вона не заперечує. Це свідчить, що син проживає не з [PERSON] , який хоче стягувати аліменти на свою користь, а з його матір"ю. 26.06.2020 позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом об"єднані в одне провадження. У судовому засіданні позивачка за первісним та відповідачка за зустрічним позовами, а також її представник позов підтримали повністю, покликаючись на викладені в ньому обставини, просили його задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, скільки він є необгрунтованим. Відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовами, а також його представник в судовому засіданні позов [PERSON] визнали частково, посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Не заперечив, що не допомагає матеріально утримувати наймолодшу дитину [PERSON] 2011 року народження. Додатковий заробіток у вигляді перевезення людей службою таксі не є рентабельним. У зв"язку з пандемічним захворюванням та оголошенням карантину в державі доходу майже не отримує. Погоджується сплачувати аліменти на молодшого сина, однак не в тому розмірі, що вказує позивачка. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов"язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі до [INFO] . В період спільного проживання у них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4, 12, 14, 17). Як вбачається з рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2020 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір"ю. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання її неповнолітнього сина [PERSON] з матір"ю, якому на час ухвалення рішення виповнилось 16 років, відмовлено, оскільки він сам має право обирати з ким проживати (а.с. 20, 21). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , 2011 року народження, який потребує матеріального утримання, проживає разом з матір`ю, а тому відповідач зобов`язаний його утримувати до досягнення останнім повноліття та сплачувати аліменти, про що в судовому засіданні визнав і відповідач за первісним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу Укераїни при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання малолітньої дитини, суд враховує, що [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання безстроково (а.с.51), у зв"язку з виставленим діагнозом, пов"язаним із захворюванням серця, йому обмежено фізичні та психоемоційні навантаження (а.с.55-58), отримує пенсію в розмірі 1638, 00 грн (а.с.53) та інколи має дохід від роботи на службі "Таксі", має на у триманні неповнолітнього сина, а також бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який з липня 2020 року становить 1859 грн. З урахуванням викладеного, можливість для [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно позивачкою не доведена та судом не встановлена. Таким чином, оскільки малолітній син знаходиться на утриманні позивачки за первісним позовом, а [PERSON] несе рівний обов`язок з нею забезпечувати належні умови проживання та гармонійного розвитку дитини, суд дійшов до переконання про часткове задоволення даної позовної вимоги. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати кошти на утримання [PERSON] у розмірі 1500,00 грн. щомісячно. Щодо позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд дійшов такого висноку. В судовому засіданні та з матеріалів справи суд встановив, що [PERSON] з батьком: до початку червня 2020 року - за адресою [ADDRESS] у квартирі матері відповідача за первісним позовом (а.с. 54), а з 04.06.2020 орендують квартиру в [ADDRESS] . Отже, [PERSON] не проживає з матір"ю та фактично знаходиться на утриманні батька. У його матеріальному забезпеченні та догляді бере участь і бабуся- мати [PERSON] . Проте в позовній заяві [PERSON] зазначила, що всі діти перебувають на її матеріальному забезпеченні та проживають з нею. Про те, що син, до якого вона не навідується через конфлікт з колишньою свекрухою, проживає в останньої, [PERSON] підтвердила і в своїх письмових поясненнях на відзив (а.с. 90), а тому суд критично ставиться до доводів з цього приводу, оскільки вони є суперечливими. При вирішенні вказаної позовної вимоги, суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. З огляду на викладене, враховуючи те, що з [INFO] син [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком, він бере більш активну участь у його вихованні, суд дійшов до переконання про відмову у цій частині позовних вимог первісного позову. З приводу позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, суд дійшов до переконання про її часткове задоволення, враховуючи таке. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Відповідно до довідки, виданої деканом факультету Львівського торговельно-економічного університету від 10.03.2020 за №289, [PERSON] навчається на факультеті товарознавства, управління та сфери обслуговування на контрактній формі за спеціальністю готельно-ресторанна справа та закінчує навчання в червні 2023 року (а.с. 36) За навчання [PERSON] позивачка за первісним позовом 08.05.2020 оплатила 7000 грн, про що свідчить квитанція (а.с. 109). З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] взяла на себе більшу частину витрат, пов"язаних з проживанням та навчанням дочки, оскільки працевлаштуватись [PERSON] не має змоги, а саме: оплачує вартість орендованої кварити у м. Львові, купує канцелярські предмети, одяг, харчування, турбується про її зовнішній вигляд, забезпечує її дозвілля (а.с. 92-93, 97). В судовому засіданні позивачка за первісним позовом вказала, що вона ніде не працює, у підтвердження чого надала акт обстеження від 27.01.2020 та копію трудової книжки із записом про її звільнення за згодою сторін з посади вчителя англійської мови в початкових класах (а.с.25). Суд також встановив, що [PERSON] частково брав участь у матеріальному забезпеченні повнолітньої дочки, про що свідчать долучені ним банківські виписки та роздруківки, а саме: поповнював телефони, банківські картки, у лютому 2020 року надав кошти для оплати орендованої квартири, на стрижку в салоні та інші витрати (а.с. 62, 63, 66, 70), про що в письмових поясненнях не заперечила і сама [PERSON] (а.с. 93). Однак даних коштів недостатньо. Суд бере до уваги, що відповідач не відмовився брати участь у витратах, пов"язаних з навчанням дочки, проте заперечив щомісячний розмір, яку просить до задоволення його колишня дружина. Отже, у сторін є повнолітня дочка, яка продовжує навчатись та потребує матеріальної допомоги для забезпечення можливості навчатись в університеті, оплачувати послуги громадського транспорту, житла, комунальні послуги, додаткові послуги навчального закладу, пов`язані з придбанням підручників та іншого канцелярського приладдя, одягу, проживання за місцем її знаходження тощо. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Слід також зазначити, що відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18 (провадження № 61-9328св19). Даючи оцінку викладеному, суд приймає до уваги, що відповідач є молодою особою працездатного віку, йому встановлена 3 група інвалідності з можливістю працевлаштування, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну допомогу ще двом неповнолітнім дітям та доньці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька. Обставини, які б свідчили про відсутність взагалі можливостей надавати таку допомогу, відповідачем за первісним позовом не надано, тому, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін та обставини, визначені в ст. 182 СК України, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі в розмірі 2000 грн на повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчатись, щомісячно, починаючи з часу звернення з даним позовом і проводити до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення двадцяти трьох років. При цьому суд бере до уваги доводи [PERSON] про те, що після розірвання шлюбу відповідач за первісним позовом взяв у користування 2 легкові автомобілі, які придбані за спільні сімейні кошти, про що в судомому засіданні підтвердив сам [PERSON] . Щодо позовної вимоги за первісним позовом про стягнення з відповідача витрат за наданняя правничої допомоги у розмірі 5 000 грн, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються за участь у судовому засіданні при розгляді справи та у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Суд встановив, що позивачка уклала з адвокатом Андрійовичем Я.Ф. договір про надання правничої допомоги та представлення інтересів від 02.03.2020 (а.с. 27), ордер серії ІФ 081573 від 02.03.2020 (а.с. 26) та детальний акт - розрахунок виконаних робіт та суми гонорару за виконані роботи по наданню правової допомоги від 09.07.2020. Згідно з данимо актом, вартість послуг становить 5000 грн, яку позивачка оплатила. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У зв"язку з частковим задоволенням первісного позову, визначаючи розмір задоволених позовних вимог, суд виходив з таких розрахунків: сума позову [PERSON] становить 9000 грн, з них задоволено на суму 3500 грн, в решті відмовлено. Отже, у відсотковому співвідношенні розмір задоволених позовних вимог становить 39 % (3500 грн х100%/9000 грн). Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 1950 грн (5000 грн х 39% /100%) понесених витрат за надання правничої допомоги адвокатом. Виходячи з наведеного, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 всіх її доходів , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав: Як зазначалось вище, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , з 06.01.2020 проживає з батьком, позивачем за первісним позовом, та знаходиться на його утриманні. Участь у його матеріальому забезпеченні беруть також бабуся. Згідно з довідкою, виданою директором Надвірнянського коледжу Національного транспортного університету за №34, [PERSON] з 01.09.2020 навчається у їхньому закладі на денній формі навчання за спеціальністю "Транспортні технології". Термін закінчення навчання 01.07.2023 (а.с. 23). Дохід [PERSON] у вигляді стипендії за навчання за період з вересня 2019 по лютий 2020 становив 7056,00 грн, про що свідчить довідка про доходи (а.с. 96). Зі слів [PERSON] та, як вбачається з її письмових пояснень, вона цікавилась життям сина, брала участь у вихованні, надавала кошти у табір, вони їздили в різні міста України, в школі цікавилась його справами (а.с.90, 91), записала та проплатила за відвідування [PERSON] студії бойових мистецтв (а.с. 99), тощо. Проте, наведене відбувалось в період спільного проживання сина з матір"ю до кінця грудня 2019 року. За період з 06.01.2020 будь-яких доказів того, що [PERSON] матеріально допомагала утримувати неповнолітнього сина, в судовому засіданні не встановлено та матеріали справи не містять. На спростування участі матері в житті сина, [PERSON] в судовому засіданні задано їй запитання про вартість місячної оплати орендованої квартири сина в м. Надвірна, на що вона дала неправильну відповідь. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 згаданої вище Конвенціїї ООН, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З наданих доказів суд дійшов висновку, що відповідачка за зустрічним позовом є працездатною особою та зобов"язана надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Підстав для звільнення її від обов`язку утримувати сина [PERSON] , передбачених ст. 188 СК України, не встановлено. Аліменти повинні бути стягнуті у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), тобто у спосіб, обраний позивачем за зустрічним позовом. Суд зауважує, що утримання дітей обов"язок обох батьків, однак воно не зводиться лише до суми стягуваних аліментів із платників. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному аспекті (крім сплати аліментів), так і в моральному аспекті (виховання дітей, навчання і т.д.). У підтвердження судових витрат, понесених [PERSON] за надання правничих послуг адвокатом, долучено копії договору про надання правничої допомоги від 02.06.2020, укладеного між ним та адвокатом Кажуком В.Б., ордеру серії ІФ №094170 на надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] та детальний виконаних робіт на суму 4000 грн. Про те, що вказану суму [PERSON] оплатив, свідчить квитанція №31 від 05.06.2020. Таким чином, у зв"язку з задоволенням зустрічного позову, з відповідачки за зустрічним позовом слід стягнути на користь [PERSON] понесені ним витрати за надання правничої допомоги адвокатом у розмірі 4 000 грн. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, підлягають негайному виконанню рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до ч.2 п.1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., а також з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст. 51 Конситуції України, ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141, 180-184, 191, 198-200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 133, 137, 141, 265, 282, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial