Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності , зняття з реєстраційного обліку та стягнення витрат по оплаті судового збору.Свої вимоги обгрунтовує тим, що 16.10.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником всіх прав та зобов'язань АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11058159000. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] отримав кредитит у сумі 25 000,00 дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 15.10.2021 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом. АКБ «Укрсиббанк» свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 25 000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 18.10.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та відповідачем, яким є [PERSON] було укладено договір іпотеки № б/н відповідно до якого іпокодавець, передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру під №1, загальною площею: 74,2 кв.м., житловою площею: 43,6 кв.м., що знаходиться у будинку під [ADDRESS]. Відповідно до п.1.1 договору іпотеки за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 162 125 гривень. Окрім того між Банком та Позичальником було укладено додаткову угоду. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора, відповідно до ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вказаних норм 08.12.2011 Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому передачі документації (а.с.168-170). Внаслідок порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок у нього утворилась заборгованість у розмірі 27 733,40 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 01 вересня 2014 року є еквівалентом 363 698грн.92 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити, оскільки відповідач свої договірні зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, просив суд застовувати норми ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки [PERSON] підпадає під дію даного закону. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив із зазначених вище підстав у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою та іпотекою майнового поручителя. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. В судовому засіданні встановлено, що 16 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11058159000 за яким банк надав, а позичальник (відповідач по справі) отримав кредит в розмірі 25 000,00 доларів США з терміном погашення до 15 жовтня 2021року (а.с.7-8). Відповідно до п. 1.3 договору плата за користування кредитними коштами становить 10,8 % річних. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, [PERSON] належно їх не виконував, тому позивач звернувся в суд із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч. 1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 363 від 18.10.2006 року між Банком АКІБ «УкрСиббанк» як іпотекодавцем - позичальником та [PERSON], як іпотекодавцем - майновим поручителем 18 жовтня 2006 року укладено договір іпотеки (а.с.26-29), згідно п. 1.1 якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру по [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого приватним нотаріусом [PERSON] Долинський районний 18 жовтня 2006 року. Також, між [PERSON] та [PERSON] було 18 жовтня 2014 року укладено договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS] ( а.с. 33-34). Предмет іпотеки складається із троьх житлових кімнат. Загальна площа предмета іпотеки складає 74,2 кв.м., житлова - 43,6 кв.м. Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру яка належить позичальнику та майновому поручителю. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задоволити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Стаття 1 ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" вказує на те, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Суд вбачає, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Позичальник [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передав в іпотеку квартиру, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., наявність в іпотекодавця у власності іншого нерухомого житлового майна судом не встановлена. Згідно ст. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Враховуючи наведене, у вимогах банку про звернення стягнення на спірну квартиру слід відмовити з підстав, передбачених ЗУ №1304-VII від 03 червня 2014 року. Що стосується вимог позивача про виселення відповідача із квартири та зняття його з реєстраційного обліку, суд враховує, що дані позовні вимоги є похідними від основної, а тому не підлягають задоволення. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності - відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 546, 548, 611, 554, 1050, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті",

Outcome: dismissed