Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

На розгляд Сихівського районного суду м.Львова надійшли позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна квартири [ADDRESS] , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за [PERSON] права власності на 1\\2 частину квартири. Позивач [PERSON] в своєму позові покликається на наступне. 30 вересня 2006 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, котрий 19.03.2020 року рішенням Сихівського районного суду міста Львова по справі № 464/381/20 було розірвано. В період перебування у шлюбі, [PERSON] і [PERSON] за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еко-Дім". Вказана квартира була зареєстрована на ім`я відповідача згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після розлучення він з дружиною не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної квартири. Оскільки, майно було придбане ним та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним Ѕ частки квартири, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 01.02.2021 відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву про встановлення факту окремого проживання [PERSON] та [PERSON] з березня 2016 року до розірвання шлюбу у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, та визнання квартири [ADDRESS] загальною площею 67,7 кв.м. особистою приватною власністю [PERSON] . У зустрічному позові вона вказує, що з [PERSON] перебували у шлюбі з 30.09.2006, котрий рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.03.2020 року розірвано. За час спільного проживання у шлюбі у них народилось троє дітей. Стверджує, що після реєстрації шлюбу вони як подружжя проживали разом з батьками відповідача у належній їм на праві власності квартирі. Впродовж спільного проживання [PERSON] застосовував щодо неї словесні образи, погрози, вчиняв умисно конфлікти та інші протиправні дії, з приводу чого вона неодноразово зверталась в органи поліції. Разом з тим, [PERSON] не піклувався про сім`ю, відмовлявся будь-який чином вирішувати питання щодо покращення житлових умов. Через негативну поведінку [PERSON] щодо неї та їхніх дітей, вона була вимушена поїхати за кордон з ціллю заробити кошти на придбання особистого житла для свого проживання разом дітьми. З метою забезпечення належного матеріального утримання дітей вона систематично передавала із-за кордону кошти для забезпечення їх проживання, а [PERSON] не надавав матеріальної підтримки дітям, не дбав про їхній фізичний та духовний розвиток, створював стресові ситуації для них, не цікавився їхнім навчанням та розвитком. Після її виїзду у березні 2016 році за кордон на роботу вони як подружжя жодних сімейно-шлюбних стосунків між собою не підтримували, оскільки не мали взаємних прав та обов`язків, не вчиняли жодних дій для забезпечення життєдіяльності сім`ї, проживали окремо один від одного в різних країнах, а відтак наявні достатні правові підстави для визнання факту окремого проживання з березня 2016 року до дня розірвання їхнього шлюбу. В період окремого проживання від [PERSON] вона придбала об`єкт нерухомості за рахунок частини зароблених коштів із за кордону та частини коштів, які позичила в подруг. Так, 20.01.2017 року між нею та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕКО-ДІМ» укладено Договір № 113-106-ФФБ-Ш про участь у фонді фінансування будівництва, та була платником за договором. Після сплати всієї суми коштів за об`єкт інвестування [PERSON] набула в особисту приватну власність квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відтак [PERSON] не має жодного правового відношення до придбання квартири за вищевказаною адресою, оскільки договори укладені у період її роздільного проживання з ним, без його матеріальної участі у купівлі цього майна, нерухомість придбана нею за особисті кошти, коли відносини між ними не мали ознак сім`ї, а відтак вищенаведена квартира є її особистою приватною власністю у розумінні приписів ст. 57 СК України. Оскільки [PERSON] не брав матеріальної участі у придбанні та оплаті наведеного об`єкта нерухомості, не мав юридичного інтересу щодо купівлі наведеного майна, йому не відомі істотні умови договорів та обставини купівлі житла, майно було придбано не в інтересах сім`ї, оскільки квартира придбана в період їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин, тому відсутні підстави стверджувати про належність цього майна до спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з наведеним просить суд у первинному позові відмовити, а у зустрічному задоволити. 02.04.2021 Представник позивача [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що норми сімейного та цивільного судочинства не передбачають можливості звернення з позовом про встановлення режиму окремого проживання колишнього подружжя чи одного з колишнього подружжя. З матеріалів справи підтверджується, що сторони під час конфліктних ситуацій проживали за однією адресою спільно сім`єю. Під час перебування сторін у шлюбі з 30 вересня 2006 року по 19 березня 2020 року, позивач та відповідач для покращення матеріального достатку сім`ї виїжджали на роботу закордон, в тому числі і разом перебували і проживали як сім`я у м. Відні Австрія. У період з 10.08.2019 року по 17.08.2019 рік сторони по справі разом з дітьми провели спільний відпочинок у Єгипті, що підтверджується спільними фотографіями та квитками. Сім`я проживала довший час разом з батькам відповідача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки, яка знаходиться в матеріалах справи. Діти проживали і навчались у м. Львів. У вихованні дітей сторонам допомагали батьки [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи сторони за весь час перебування у зареєстрованому шлюбі дбали про матеріальний добробут сім`ї, усі їхні дії вчинялись з метою покращення матеріальних, житлових умов в тому числі та в інтересах сім`ї. Обставини, викладенні в зустрічній позовній заяві, не відповідають дійсності та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Спірна квартира придбана в період шлюбу є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , а тому їх частки є рівними. Зважаючи на наведене, просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову. 13.04.2021 представником позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] подано до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, визнання майна особистою приватною власністю перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із доведенням факту припинення шлюбних відносин та припинення існування сімейного союзу Так, в березні 2016 року позивач [PERSON] змушена була виїхати на роботу за межі України з метою уникнення негативної поведінки з боку чоловіка та забезпечення себе та своїх дітей житлом. Тобто, з березня 2016 року сторони не проживали разом та перестали бути однією сім`єю, оскільки не мали спільного бюджету, не вели спільного господарства, не вирішували спільно жодних питань в інтересах сім`ї. З огляду на це, відсутні підстави вважати, що фактична офіційна реєстрація шлюбу між сторонами є підтвердженням факту існування їхньої сім`ї. У сторін є троє спільних дітей, а відтак з метою забезпечення їх відпочинком, їх супроводу та виконання своїх батьківських обов`язків сторони поїхали на відпочинок в інтересах своїх дітей, що не може розцінюватися як проживання сторонами однією сім`єю. Водночас [PERSON] змушена була тимчасово проживати за своїм зареєстрованим місцем проживанням. Також вважає, що формальне надання письмової згоди на придбання майна не може бути безумовною підставою для віднесення його до спільного, оскільки на момент укладання Договору офіційно перебувала у шлюбі. При цьому, оплата вартості квартири здійснена лише за кошти, які зароблені [PERSON] у період окремого проживання від [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] не надавав жодних коштів на придбання цього майна. 14.04.2021 представник позивача [PERSON] подала до заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій вказує на те, подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Під час перебування сторін у шлюбі з 30 вересня 2006 року по 19 березня 2020 року, позивач та відповідач спільно проживали, пов`язані спільним побутом, виконували взаємні права та обов`язки, вели спільно господарство, виховували дітей. Для покращення матеріального достатку сім`ї сторони виїжджали на роботу закордон. Вважає, що спірна квартира придбана в період шлюбу є спільною сумісною власністю, а тому їх частки є рівними. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 09.11.2020 відкрито загальне позовне провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та призначено підготовче засідання. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09.03.2021 під час розгляду за правилами загального позовного провадження відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту окремого проживання та визнання майна особистою приватною власністю та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалами суду від 04.01.2021 та 25.05.2021 судом за клопотанням представника позивача за первинним позовом та представника відповідача за зустрічною позовною заявою витребовувалися докази. Ухвалою суду від 01.06.2021 судом закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила такі задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні надала пояснення, що [PERSON] та [PERSON] з 30 вересня 2006 року по 19.03.2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час котрого, ними було придбано квартиру, право власності на яку оформлено на дружину. Гроші на квартиру заробляли спільно перебуваючи за кордом, в той час як вихованням дітей займалися батьки [PERSON] за місцем спільного їх проживання. Жодних доказів, що [PERSON] придбала квартиру на особисті кошти суду не надано. Крім того жодним чином не підтверджується, що з 2016 сторони не проживали однією сім`єю. Представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в первісному позові. Просить вимоги за зустрічним позовом задоволити. Вказала суду, що причиною виїзду [PERSON] на межі України було те, що остання мала намір придбати квартиру. З [PERSON] за кордоном не проживала, вона самостійно утримувала своїх дітей. За квартиру вона особисто сплачувала внески, у зв`язку із чим приїжджала до м. Львова. Відповідач [PERSON] не брав матеріальної участі у придбанні та оплаті наведеного об`єкта нерухомості, не мав юридичного інтересу щодо купівлі наведеного майна, йому не відомі істотні умови договорів та обставини купівлі житла, майно було придбано не в інтересах сім`ї, оскільки квартира придбана в період їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням між ними шлюбних відносин. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу, судом встановлено, що вони як подружжя не підтримували подружніх відносин вже протягом тривалого періоду часу, що визнав особисто [PERSON] , який вказав на те, що протягом останніх п`яти років вони як сім`я не проживали разом та не підтримували між собою сімейних відносин. Свідок [PERSON] суду дала пояснення, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Їй відомо, що вони проживали разом до смерті мами [PERSON] . Головним утриманцем сім`ї був [PERSON] , оскільки [PERSON] ще до народження першої дитини працювала, не довго, здебільшого займалася вихованням дітей. [PERSON] їздив у Москву , а потім виїхав до м. Відень на роботу, та в подальшому забрав із собою дружину. Дітей залишили на виховання батькам [PERSON] . Зі слів мами [PERSON] їй було відомо, що подружжя виїхали за кордон, де спільно проживають, а додому поверталися разом, і вона це бачила оскільки проживає поруч. Більше того, [PERSON] була у них в гостях. Їй відомо зі слів [PERSON] , що [PERSON] та [PERSON] купили квартиру у кредит. Також вказала, що після того, як мама [PERSON] захворіла, у період з вересня по грудень 2019 за нею та дітьми доглядав [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] дітей з квартири забрала. Свідок [PERSON] вказав, що є батьком [PERSON] та колишнім свекром [PERSON] . Після одруження, з 2006 року, вони проживали разом у квартирі у [ADDRESS] , що була спільною власністю його, дружини, та двох синів. Утриманням квартири займалися вони з дружиною. [PERSON] здебільшого не працювала, займалася вихованням дітей. Гроші заробляв його син. Після того, як син з невісткою виїхали за кордон на роботу, вихованням дітей займалися він з дружиною. Ствердив, що сторони за кордоном у м. Відні проживали разом, разом передавали гроші на дітей, а також спільно сплачували кредит за квартиру. При цьому, тільки для того щоб купити квартиру виїхали за кордон на роботу. Перший внесок за квартиру було здійснено здебільшого за гроші зароблені [PERSON] , так як в Австрію він виїхав швидше. У період часу з 2016 по 2019 разом їздили відпочивати разом із дітьми, та повертаючись із Австрії жили у квартирі разом з дітьми у виділеній кімнаті. Свідок [PERSON] показав, що працює у поліції. Він неодноразово за заявами [PERSON] проводив перевірки. Заяви остання писала як на свекра так і на чоловіка. Однак, у всіх випадках, розгляд заяв було припинено за звернення [PERSON] котра повідомляла, що конфлікт вичерпано. Жодні протоколи про адміністративні правопорушення щодо [PERSON] не складалися, до кримінальної відповідальності він не притягувався. Свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає по сусідству із колишнім подружжям [PERSON] . З [PERSON] до 2016 року вона спілкувалася як сусідка, в подальшому вони стали подругами. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що вона самостійно купила квартиру, сама вносила грошові кошти, декілька раз з даного приводу просила сусідку, з якою і вона ходила і сплачувала внески. Неодноразово бачила синці на тілі [PERSON] , та їй було відомо, що тілесні ушкодження спричиняв чоловік. Про те, чи проживали [PERSON] та [PERSON] у м.Відні разом їй не відомо. На час перебування у Відні, вихованням дітей до 2019 року займалася свекруха [PERSON] , котрій [PERSON] повністю оплачувала усі затрати. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] знає, так, як проживали в одному будинку. Вона на прохання останньої у 2020 році декілька разів вносила по 200 євро внесків за квартиру, що їй передавала [PERSON] . Зі слів [PERSON] дізналася, що вона купила квартиру для себе і дітей, так як, [PERSON] її часто бив, і вона хотіла піти від нього. На перший внесок за квартиру їй позичив її хресний, котрий проживає у Австрії, та знайшов їй роботу там. Крім слати кредиту, вона повністю отримувала своїх дітей, висилала їм передачі, надавала гроші, а також покривала всі витрати батьків [PERSON] , вказані обставини їй відомі зі слів [PERSON] . Заслухавши думку учасників процесу, свідків, оглянувши заяви по суті, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. 30 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області за актовим записом № 3622. 19.03.2020 рішенням Сихівського районного суду міста Львова по справі № 464/381/20 шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. 02.05.2019 [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,7 кв.м. З вищевикладеного слідує, що між сторонами виник спір з приводу права власності на майно набуте під час шлюбу. Вирішуючи позовні вимоги первісного позову та позовні вимоги зустрічного позову суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до змісту ч.ч.1. 2, 3 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 57 СК України визначено, котре майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте: до шлюбу, за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" , земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Крім того, ч.ч.2, 3 вказаної статті передбачено, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги, кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди, страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Частиною 6 ст.57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Відповідно до ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази. При дослідженні доказів у справі судом встановлено наступне. [PERSON] 30.09.2006 зареєстрував шлюб із [PERSON] та його місце проживання зареєстровано у [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України [NUMBER] (а.с.6-8) Як вбачається з копій свідоцтв про народження дітей серій [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] виданих повторно, у [PERSON] та [PERSON] народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11,12). [PERSON] , [PERSON] та їхні діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать довідки про склад сім`ї видані ЛК РАП (а.с.13, 108). На підстав рішення Сихівського районного суду міста Львова від 19.03.2020 по справі № 464/381/20 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.14-15, 124-126). Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 02.05.2019р. на підставі договору від 20.01.2017 року укладеного між [PERSON] та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕКО-ДІМ» за № 113-106-ФФБ-Ш про участь у фонді фінансування будівництва [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.16, 127-128). 20.01.2017 року [PERSON] уклала договір № 113-106-ФФБ-Ш від з додатком № 1 з ТзОВ «Фінансова компанією «ЕКО-ДІМ» про участь у фонді фінансування будівництва. Відповідно до умов наведеного договору [PERSON] взяла участь у фонді фінансування будівництва виду «А», та 02.05.2019 повністю виконала умови цього договору, зокрема нею сплачено 1190873,20 грн. за квартиру [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним об`єкта інвестування № 3510 (а.с. 74-82 138-145). З копії графіку внесення коштів встановлено строки внесення коштів за об`єкт інвестування з 20.01.2017 по 20.06.2018 та 20.06.2018 внесено повну суму коштів в розмірі 1190873,20 грн. (а.с.80). З копій платіжних доручень та квитанцій від 20.01.2017, 05.05.2017, 08.06.2017, 25.10.2017, 29.01.2018, 02.02.2018, 20.06.2018 та № 20 від 02.08.2017 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] вносила на рахунок забудовника кошти відповідно до договору (а.с.150,151,152,154,155,156, 157, 153). З копії угоди про розірвання інвестиційного договору № 77-37 ЧК на пайову участь у будівництві від 29.01.2018 року вбачається, що інвестиційний договір № 77-37 ЧК на пайову участь у будівництві від 29.01.2018 вважається розірваний (а.с.158). 20.01.2017 [PERSON] надавав згоду дружині [PERSON] на укладення та підписання Договору про участь у Фонді фінансування будівництва (виду А) "ЕКО-ДІМ", об`єкта будівництва: будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на [ADDRESS] , а також договорів про внесення змін та доповнень до договору про участь у Фонді фінансування будівництва, на умовах на її розсуд, що підтверджується письмовою заявою, яка зареєстрована в реєстрі за № 111 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура - Гірка Н.С. (а.с.84, 188). Згідно копії довідки приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу від 13.07.2020 року [PERSON] 29.02.2018 надавав згоду дружині [PERSON] на придбання квартири [ADDRESS] засвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою-Гіркою Наталією Стефанівною за реєстровим № 193 (а.с.17, 189). Відповідно до копії довіреності від 20.01.20217 року [PERSON] уповноважила матір [PERSON] - [PERSON] на представлення її інтересів в усіх без винятку установах довіреністю зареєстрованою за № 119 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробура - Гірка Н.С. (а.с.83). З копій паспорту для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони періодично виїжджали за кордон (а.с.129-137, 179-187). З фотографій, копій таких та копій квитків, доданих сторонами вбачається, що сторони [PERSON] та [PERSON] разом з дітьми проводять дозвілля на відпочинку та інших заходах (а.с.174-176, 192-195, 196-201). З листа Відділу поліції № 2 Львівського районного управління у Львівській області від 25.03.2021 р. № 20аз/39/01/06/2021, заяв [PERSON] , витягів про реєстрацію події встановолено, що [PERSON] зверталась 15.11.2010, 30.12.2013, 01.08.2015, 18.10.2017, 31.05.2019, 16.01.2020 в органи поліції з приводу вчинення її чоловіком [PERSON] протиправних дій за адресою: [ADDRESS] (а.с.191). З копії нотаріально завіреної заяви вбачається, що [PERSON] та [PERSON] надали дозвіл на виїзд своїх дітей за кордон в супроводі матері [PERSON] - [PERSON] (а.с.202). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.207). З копій актів ЛКП «Житловик С» від 10.10.2012, 22.12.2016 та 20.06.2019 вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Після закінчення Львівського коледжу Державного університету інформаційно-комунальних технологій від 30.06.2006 не працює та трудової книжки немає (а.с.208,209,210). З копії відповіді Сихівського відділу соціального захисту № 260308/1680 від 01.04.2021 вбачається, що [PERSON] отримувала допомогу у зв`язку із вагітністю та пологами, допомогу при народженні трьох дітей, допомогу по догляду за дитиною до трьохрічного віку, державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї, допомогу на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї (а.с.223). 02.03.2016 [PERSON] зверталася до голови з питань призначення допомоги із заявою про призначення допомоги як малозабезпеченій сім`ї, посилаючись на те, що вони з чоловіком не працюють, а допомога є єдиним доходом (а.с.236-343) Вирішуючи спір суд бере до уваги те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час котрого [PERSON] набула у власність об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] . Вказані обставини визнаються сторонами. Спір між ними виник щодо походження коштів витрачених на її придбання. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Разом з тим, суд погоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладену в ухвалі від 15.02.2017 у справі №554/1847/14-ц у котрому акцентована увага на критеріях віднесення майна до спільної сумісної власності. Зокрема, зауважено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю коштами або працею в набутті. Отже, застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ВСУ визначає критерії, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності. Такими є: час набуття майна; кошти, за які воно було набуте (джерело набуття); мета придбання, яка дозволяє надати майну правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Визначаючи статус спірного майна судом встановлювалося, за кошти кого із подружжя придбане вказане майно, та чи проживали сторони однією сім`єю на час придбання нерухомого майна. У зв`язку із цим, суд враховує наступне. [PERSON] , як вбачається із копії трудової книжки з 10.11.2009 та [PERSON] , як встановлено із Актів комісії ЛКП «Житловик» за 2012-2019, офіційно працевлаштовані не були, інформації про отримані доходи за вищевказаний період суду не надали. Жодних доказів про місце роботи, отриману заробітну плату за період часу з 2016 по 20.06.2018 (дата останнього внеску за об`єкт інвестування -квартиру) сторонами суду не представлено. У зв`язку із чим, суд вважає переконливими доводи обох сторін, про отримання коштів від роботи за межами держави, оскільки такі підтверджуються копіями паспортів сторін для виїзду за кордон, в котрих наявні відмітки про перетин кордону та показами свідків. З огляду на положення ч.2 ст. 62 СК України, в силу котрої, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, суд приходить до переконання, що доходи отримані [PERSON] та [PERSON] за кордоном у період часу з 2016 по 2019 є спільною сумісною власністю. Крім того, як встановлено із документів, в межах котрих [PERSON] укладала договір про участь у фонді фінансування будівництва та наданих на виконання ухвали суду ТзОВ «Фінансова компанія «Еко-дім», [PERSON] надав згоду дружині [PERSON] на укладення та підписання Договору на інвестування будівництва спірної квартири. З цього слідує, що останній, таким чином засвідчив повноваження дружини, щодо розпорядження коштами, що є у спільній сумісній власності, оскільки згідно ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, котра, на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. При цьому, суд не бере до уваги твердження представника відповідача-позивача за зустрічним позовом, про неналежність доказів, що свідчать про надання згоди [PERSON] [PERSON] на укладення угод, а саме письмової заяви від 20.01.2017 та Довідки від 13.07.2020, оскільки такі є суперечливими, з огляду на те, що вказані документи підтверджують, факт засвідчення письмової згоди та справжності підпису чоловіка здійснені нотаріусом у різний період, а саме 20.01.2017 та 29.02.2018, тобто в період чинності договору № 113-106-ФФБ-Ш з ТзОВ «Фінансова компанією «ЕКО-ДІМ» про участь у фонді фінансування будівництва. Доказів, про те, що [PERSON] письмової згоди на укладення договорів не надавав стороною відповідача за первинним позовом суду не надано. Разом з тим, суд критично розцінює твердження [PERSON] про часткове позичання коштів для здійснення внесків за об`єкт інвестування у подруг, оскільки такі не підтверджені жодними розписками про отримання чи повернення коштів. Крім того, відповідачем-позивачем за зустрічною позовною заявою не надано жодних доказів, котрі б свідчили про те, що суму коштів переданих в управління управителю ТзОВ «Фінансова компанія «Еко-дім», що становить 1190873,20 грн. складають кошти [PERSON] набуті нею до шлюбу, або за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи від відчуження майна, що в силу ст. 57 СК України може вважатися особистою приватною власністю дружини. З наведеного очевидним є те, що єдиною підставою для визнання особистою приватною власністю дружини, майно, набутого нею, за час шлюбу, є встановлення факту їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При вирішенні вказаного питання, суд звертає увагу на факт проживання сторонами однією сім`єю, ведення спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Як вбачається із долучених сторонами документів, місце проживання сторін та їхніх дітей зареєстровано у [ADDRESS] . Доказів про інше постійне місце проживання сторонами у період часу з 2016 по час розлучення суду не надано. З цього слідує, що [PERSON] т [PERSON] за час реєстрації шлюбу були пов`язані спільним місцем проживання, а відповідно і спільним побутом. Крім того, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності у [PERSON] та [PERSON] спільних прав та обов`язків, зокрема щодо утримання та виховання дітей, організації їхнього відпочинку. При цьому як вбачається із доводів [PERSON] викладених у заявах по суті, остання виїхала з місця постійного проживання на роботу в Австрію, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. З цього слідує, що зміна місця проживання у зв`язку із роботою, не є підставою вважати про припинення сім`ї. Доказів про, те, що [PERSON] змінила місце проживання у зв`язку припиненням шлюбних відносин не надано. При цьому, факт припинення взаємних прав та обов`язків пов`язаних спільним побутом, утриманням дітей в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Оскільки, не доведено, що [PERSON] ухилявся від виконання батьківських обов`язків, а [PERSON] самостійно утримувала неповнолітніх дітей, утримувала житло, в котрому проживала вона чи діти. Даних про стягнення аліментів на утримання дітей, допущення заборгованості з їх сплати суду не надано, так як і не доведено, що [PERSON] безповажної причини не мав самостійного заробітку (доходу). Також, голослівними є твердження сторони відповідача за первинним позовом- позивача за зустрічною позовною заявою, що судом при розлучені було встановлено, що на момент прийняття рішення про розлучення, вони як подружжя не підтримували подружніх відносин вже протягом тривалого періоду часу виходячи з наступного. Як вбачається із рішення суду у справі №464\\381\\20 суд встановив, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у зв`язку із чим такі фактично припинилися. Період припинення шлюбних відносин судом не встановлено, а тому розцінюється часом вирішення позову про розлучення.. При цьому, [PERSON] подаючи позов про розірвання шлюбу покликалася на те, що лише з вересня 2019 вона з [PERSON] не проживала, що також підтверджується показами свідків, оскільки останній з того часу по момент смерті матері [PERSON] здійснював за нею та дітьми догляд за місцем фактичного проживання. Одночасно, суд приймає до уваги посилання представника відповідача-позивача за зустрічною позовною заявою що відзив на позовну заяву у справі про розлучення є доказом у даній справі, оскільки такий доводить те, що [PERSON] регулярно їздив у Росію та Австрію щоб забезпечувати сім`ю та сплачувати кредит за житло. Ці твердження [PERSON] шляхом надання відповіді на відзив не спростовувалися. А, доводи останнього викладені у цьому відзиві щодо непроживання [PERSON] з ним та дітьми за місцем реєстрації впродовж 5 років не може свідчити про припинення шлюбних відносин між ними. Крім того, аналізуючи зміст ч.6 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка визнається майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. З цього слідує, що окреме проживання подружжя є наслідком фактичного припинення шлюбних відносин, а не навпаки. Як вбачається із заяв по суті поданих [PERSON] остання доводила, що сімейні правовідносини між нами припинені з березня 2016 року внаслідок роздільного проживання, відсутності спільного господарства, спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків. При цьому, із заявами, до суду про встановлення режиму окремого проживання не зверталася. З огляду на вищевикладене, з урахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові по справі № 546/912/16-ц від 24 січня 2020 р. згідно котрої, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) суд приходить до наступного висновку. У разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Та якщо заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує частиною 2 ст. 120 СК України передбачено, що у разі встановлення режиму окремого проживання, майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі. З цього слідує, що [PERSON] не доведено, що вона окремо проживала від [PERSON] у період з березня 2019 по момент розлучення, у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, оскільки жодних доказів про припинення сім`ї саме до моменту виїзду останньої за межі держави суду не наведено. Будь-яких доказів на те, що на придбання квартири вона потратила особисті кошти не надано. Як зазначалося вище, в силу ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. З огляду на те, що між сторонами шлюбний договір не укладався, поділ майна не вирішувався за їхньою домовленістю, а в судовому засіданні не підтверджено, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, суд виходить із принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності. З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до переконання, що 02.05.2019 [PERSON] набула права власності на об`єкт нерухомого майна квартиру [ADDRESS] в перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] за кошти, від доходів отриманих подружжям за межами держави, що були спільною сумісною власністю, здобуті в результаті спільної праці, котрими розпорядилася за письмової згоди чоловіка, посвідченої нотаріусом, а тому спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки якого дружини та чоловіка є рівними. Таким чином позов [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення. Разом з тим, в судовому засідання не отримано жодних доказів про те, що кошти використані на придбання квартири є особистою власністю [PERSON] , або здобуті нею під час окремого проживання внаслідок фактичного припинення подружнього життя, у зв`язку із чим у зустрічній позовній заяві [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову, та на позивача - у разі відмови в позові. Зокрема, у судові витрати, понесені позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 4626,40 гривень, та понесені позивачем за зустрічною позовною заявою також відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень. Беручи до уваги, що суд прийшов до переконання про задоволення первинного позову та відмову у зустрічному позові, судові витрати, понесені позивачем за позовом, та позивачем за зустрічним позовом, слід віднести за рахунок [PERSON] . На підставі ст.ст. 57, 60-71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved