Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного закладу «Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці» Міністерства охорони здоров'я України про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до вчинення певних дій. До початку судового засідання позивач подала суду заяву, в якій просила вказану справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Державного закладу «Рівненська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці» Міністерства охорони здоров'я в судове не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином. Заперечення проти позову відповідач не подав. Повідомлення про причини неявки від відповідача не надійшло. Суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 вересня 1999 року, згідно наказу від 13 вересня 1999 року № 72, [PERSON] було прийнято на посаду лаборанта бак лабораторії Рівненської лінійної СЕС на Львівській залізниці. 16 жовтня 2007 року, згідно наказу № 51 ЦСАН Рівненська лінійна санітарно - епідеміологічна станція на Львівській залізниці перейменована в Державний заклад "Рівненська лінійна санітарно - епідеміологічна станція на Львівській залізниці". 28 грудня 2012 року, [PERSON] звільнена у зв'язку з ліквідацією вказаного закладу, згідно наказу МОЗ України №176-0 від 21 вересня 2012 року та наказу по ДЗ "Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці" № 123 від 26 грудня 2012 року, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпПУ. Вказане стверджується копією трудової книжки [PERSON], наказом № 123 від 26 грудня 2012 року, що містяться в матеріалах справи. Згідно Довідки про невиплачені кошти № 30/01-10-Л від 21 лютого 2013 року, виданої головою ліквідаційної комісії "Рівненська лінійна СЕС на Львівській залізниці" Дудка В.Ф., сума невиплачених коштів при звільненні [PERSON] становить 2 523 грн. - компенсаційні вихідна допомога, 2 000 грн. - матеріальна допомога на оздоровлення. Згідно розрахунку позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 грудня 2012 року по день фактичного розрахунку становить 27 753 грн. Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпПУ, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За правилами ст. 44 КЗпПУ , при припиненні трудового договору зокрема з підстав, передбачених п. 1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Положенням ст. 116 КЗпПУ, встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпПУ , у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, наведених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За встановлених по справі обставин, суд приходить до переконання, що відповідач порушив право позивача щодо повного розрахунку в день звільнення, а саме не виплатив нараховану компенсаційну вихідну допомогу та матеріальну допомогу на оздоровлення, та визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги про стягнення на її користь 24 706 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпПУ. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути в прибуток держави 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 40, 44, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved