Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в уточненій редакції якого просить суд зобов'язати відповідача провести повний розрахунок у зв'язку зі звільненням 29.12.2015 рок з виплатою належної премії за відпрацьований час у листопаді та грудні 2015 року, а також стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову зазначила, що наказом комерційної служби Управління Південної Залізниці від 26.03.2001 року № М/216-о/с вона була призначена на посаду інженеру відділу організації комерційної роботи і умов перевезень на час відсутності працівника (запис № 1 від 26.03.2001 року до трудової книжки серії [NUMBER]). Наказом від 30.07.2001 року № М/353-о/с, позивач була звільнена у зв'язку з переведенням в службу комерційної роботи та маркетингу Управління Південної залізниці. Наказом від 08.08.2001 року № СК/14444, позивач була призначена інженером сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу по переведенню з комерційної служби. Наказом Управління Південної залізниці від 01.08.2006 року № 561-ос, Позивач була переведена інженером 2 категорії сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу. Наказом Управління Південної залізниці від 04.01.2010 року № 05/ос, Позивач була переведена інженером 1 категорії сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу. Наказом від 26.03.2001 року № М/216-о/с, позивач була призначена на посаду інженеру відділу організації комерційної роботи і умов перевезень на час відсутності працівника (запис № 1 від 26.03.2001 року до трудової книжки серії [NUMBER]). Наказом комерційної служби Управління Південної залізниці від 30.07.2001 року № М/353-о/с, Позивач була звільнена у зв'язку з переведенням в службу комерційної роботи та маркетингу Управління Південної залізниці, позивач була призначена інженером сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу по переведенню з комерційної служби. Наказом від 01.08.2006 року № 561-ос, Позивач була переведена інженером 2 категорії сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу. Наказом від 04.01.2010 року № 05/ос, Позивач була переведена інженером 1 категорії сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу. В належну Позивачці трудову книжку (серії [NUMBER]) було внесено записи без дати № 7 та від 29.12.2015 року № 8 про її звільнення за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, згідно Наказу від 29.12.2015 року № 39/ос. Згідно запису без дати № 7 до трудової книжки, Державне підприємство «Південна залізниця» реорганізоване шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено регіональну філію «Південна залізниця». З наказом про своє переведення на нове місце роботи ознайомлена не була. Запис від 29.12.2015 року № 8 про звільнення Позивачки за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, згідно Наказу від 29.12.2015 року № 39/ос, скріплено печаткою «СЛУЖБИ КАДРОВОЇ ТА СОЦІАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ» Регіональної філії «Піденна залізниця» ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (ідентифікаційний код 40081216, який відсутній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в якості ідентифікаційного коду юридичної особи, а є кодом ВП (відокремленого підрозділу) АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», код ЄДРПОУ 40075815). Не погоджуючись із порядком і підставою свого звільнення, Позивачка зверталась із заявами до керівництва Регіональної філії «Південна залізниця» ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», Територіальної Державної інспекції з питань праці, органів внутрішніх справ, але отримала тільки формальні відповіді з рекомендаціями звернутись до суду. 19.01.2016 року [PERSON] зверталась до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ПІВДЕННА ЗАЛІЗНИЦЯ» (із подальшим залученням в якості співвідповідача ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ») про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 02 червня 2017 року у справі № 645/170/16-ц позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення. Трудову книжку серії [NUMBER] Позивачу було видано на руки 29.12.2015 року, на її думку, не уповноваженою на те роботодавцем особою із порушенням порядку, визначеним чинним законодавством, що встановлено під час розгляду цивільної справи № 645/170/16- Ц. Під час судового розгляду цивільної справи № 645/170/16-ц Суди всіх інстанцій в якості доказу повного розрахунку із Позивачем використовували розрахунок заробітної плати за грудень 2015 р., доданий до довідки про доходи [PERSON] за жовтень-листопад 2015 р. Позивачу нещодавно стало відомо, що виплата премій за грудень 2015 року була здійснена на підприємстві тільки в січні 2016 року. Окремого наказу керівника від 29.12.2015 року щодо виплати премії Позивачу або позбавлення Позивача премії за відпрацьований час в грудні 2015 року - не видавалось. В Розрахунку 3/П 12.15окремою графою вказана сума для преміювання (код 4 - оплата почасовіків: 72 год., 9 днів, 4 %): 1532,85 грн. та сума нарахованої премії (код 96 - премія керівникам, 15%): 472,42 грн. Шляхом проведення простих арифметичних дій можна дійти висновку, що відображена сума премії виплачена не за листопад та грудень 2015 року. Виплата премії за відпрацьований час у листопаді та грудні 2015 року не здійсненна Позивачу досі. В день звільнення позивача 29.12.2015 року, роботодавець письмово не повідомив Позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.І ст. 116 КЗпП України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним вище. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним, надав суду заперечення на позовну заяву. Надав суду пояснення на позовну заяву в яких зазначив, що 29 грудня 2015 згідно наказу 39/ОС [PERSON] було звільнено з посади інженера 1-ї категорії сектору під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за п.1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 645/170/16-ц від 02.06.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.07.2017, та Постановою Верховного суду від 29.08.208 у позові [PERSON] відмовлено повністю. Пунктом 3.11. Колективного договору між адміністрацією і Дорпрофсожем Південної залізниці, на який посилається Позивач у позовній заяві встановлено, що Адміністрація і Дорпрофсож зобов'язуються виплачувати працівникам залізниці премії, винагороди та гонорари відповідно до положень, які погоджені з профспілковими комітетами, і є невід'ємними частинами колективного договору. 30 грудня 2010 начальником державного підприємства «Південна залізниця» видана вказівка № НОТ/44-441 «Про затвердження положень про преміювання за основні результати господарської діяльності керівників дирекцій залізничних перевезень, галузевих служб, структурних підрозділів дорожнього підпорядкування та працівників управління залізниці на 2011 рік.Розпорядчими листами від 29.12.2014 № Н-14/389, та від 25.12.2015 № Н-14-1/48 дія зазначеного вище положення продовжена на 2015 та на 2016 рік відповідно. Відповідно до п.7 Положення про преміювання премія начальникам дирекцій залізничних перевезень, галузевих служб, структурних підрозділів дорожнього підпорядкування та працівникам адміністративного персоналу управління залізниці нараховується через місяць після закінчення звітного. Згідно з п. 14 Положення про преміювання працівникам, які звільнені за власним бажанням, угодою сторін та іншими неповажними причинами, премія за неповністю відпрацьований місяць не виплачується. 30 грудня 2010 начальником державного підприємства «Південна залізниця» видана вказівка № НОТ/44-441 «Про затвердження положень про преміювання за основні результати господарської діяльності керівників дирекцій залізничних перевезень, галузевих служб, структурних підрозділів дорожнього підпорядкування та працівників управління залізниці на 2011 рік. Розпорядчими листами від 29.12.2014 № Н-14/389, та від 25.12.2015 № Н-14-1/48 дія зазначеного вище положення продовжена на 2015 та на 2016 рік відповідно. Позивач просить у своїй позовній заяві зобов'язати відповідача провести повний розрахунок з виплатою премій за листопад 2015 року та відпрацьований час у грудні 2015 року. Інших вимог із зазначенням, яка саме заробітна плата (основна та (або) додаткова) та яка сума невиплачена при звільнені позивач не зазначає. Із змісту як позовної заяви та й уточненої позовної заяви також не вбачається вид та суми невиплаченої заробітної плати. У якості доказів позивач додає, зокрема, розрахунок заробітної плати за грудень 2015, згідно якого сума до виплати складає 2918,07 грн. із знаком мінус. Тобто, позивач мав борг перед підприємством. При розгляді справи № 645/170/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", державного підприємства "Південна залізниця" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення оплати часу вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди у якості доказів позивачем також був наданий розрахунок заробітної плати за грудень 2015. У рішенні Фрунзенського районного суду від 02.06.2016 у справі № 645/170/16-ц судом встановлено, що розрахунок з бухгалтерією здійснений особисто самою [PERSON] Таким чином, на момент звільнення були відсутні будь - які суми, що належали б [PERSON] при звільнені. Отже, твердження позивача про ненадання жодного належного та допустимого доказу про проведення остаточного розрахунку в день звільнення 29.12.2015 є безпідставним, яке спростовується наданими самою ж [PERSON] доказами та рішенням Фрунзенського районного суду від 02.06.2016 у справі № 645/170/16-ц, яке набрало законної сили. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенні виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов'язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що[PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Українська залізниця». Так, з 01.08.2001р. [PERSON] була прийнята на роботу інженером сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу в Управління Південної залізниці Укрзалізниці, з 04.01.2010 р. переведена інженером 1 категорії сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу. На підставі наказу від 10.04.2012р. № 212 Міністерства інфраструктури України статутне територіально-галузеве об'єднання «Південна залізниця» перейменовано в Державне підприємство «Південна залізниця». На підставі Закону України "Про особливості утворення державного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012р., Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. №200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту , підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізувалися шляхом злиття. В єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців зареєстровані дані про реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (ПАТ «Українська залізниця»), яке є правонаступником Державного підприємства «Південна залізниця» та реєстрацію з 23.10.2015р. регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Наказом в.о. начальника регіональної філії «Південна залізниця» №01/ос 01.12.2015р. у зв'язку з реорганізацією ДП «Південна залізниця» шляхом злиття у регіональну філію «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 01.12.2015р. трудовий договір з [PERSON] продовжений у регіональній філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі ч.4 ст.36 КЗпП України - у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення). З зазначеним наказом [PERSON] була ознайомлена, про що свідчить її підпис на листку ознайомлення з наказом. Про вищезазначене продовження трудового договору внесена відповідний запис №7 до трудової книжки позивачки На підставі наказу начальника служби кадрової та соціальної політики регіональній філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» №39/ос від 29.12.2015р. інженера 1 категорії сектора під'їзних колій служби комерційної роботи та маркетингу [PERSON] було звільнено з 29.12.2015р. за угодою сторін за п.1 ст.36 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] від 29.12.2015р. та згоди власника. 29.12.2015р. позивачка [PERSON] звернулася до адміністрації регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з пропозицією про припинення трудових відносин саме з 29.12.2015р. 19 січня 2016 року [PERSON] звернулась до Фрунзенського суду з позовом про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 645/170/16-ц (провадження № 2/645/96/17) від 02.06.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.07.2017, та Постановою Верховного суду від 29.08.208 у позові [PERSON] відмовлено повністю. Відповідно до ч 4. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У рішенні Фрунзенського районного суду від 02.06.2016 у справі № 645/170/16-ц судом встановлено, що розрахунок з бухгалтерією здійснений особисто самою [PERSON], тобто встановлено, що на момент звільнення відсутні будь - які суми, які б належали позивачу при звільненні. Статтею 97 КЗпП України, зокрема, встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Пунктом 3.11. Колективного договору між адміністрацією і Дорпрофсожем Південної залізниці, на який посилається Позивач у позовній заяві встановлено, що Адміністрація і Дорпрофсож зобов'язуються виплачувати працівникам залізниці премії, винагороди та гонорари відповідно до положень, які погоджені з профспілковими комітетами, і є невід'ємними частинами колективного договору 30 грудня 2010 начальником державного підприємства «Південна залізниця» видана вказівка № НОТ/44-441 «Про затвердження положень про преміювання за основні результати господарської діяльності керівників дирекцій залізничних перевезень, галузевих служб, структурних підрозділів дорожнього підпорядкування та працівників управління залізниці на 2011 рік. Розпорядчими листами від 29.12.2014 № Н-14/389, та від 25.12.2015 № Н-14-1/48 дія зазначеного вище положення продовжена на 2015 та на 2016 рік відповідно. ДП «Південна залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 01.12.2015 року. Колективний договір між адміністрацією і Дорпрофсожем Південної залізниці станом на момент звільнення 29.12.2015 був чинним. Відповідно до п. 3.11. Колективного договору між адміністрацією і Дорпрофсожем Південної залізниці Положення про преміювання є невід'ємною частиною колективного договору. Крім того, відповідно до листа від 28.12.2015 № Ц-2/3-2/209-15 ПАТ «Українська залізниця» за підписом членів правління [PERSON] та [PERSON] також, зокрема, зазначено, що нормативно - правові акти, що є додатками до Галузевої угоди, колективних договорів підприємств, укладених відповідно до її положень, а також ті документи, що затверджені керівництвом за погодженням з профспілками є дійсними до моменту укладання нової угоди чи колективного договору. Відповідно до п.7 Положення про преміювання премія начальникам дирекцій залізничних перевезень, галузевих служб, структурних підрозділів дорожнього підпорядкування та працівникам адміністративного персоналу управління залізниці нараховується через місяць після закінчення звітного. Згідно з п. 14 Положення про преміювання працівникам, які звільнені за власним бажанням, угодою сторін та іншими неповажними причинами, премія за неповністю відпрацьований місяць не виплачується. Премія за листопад 2015 нараховується у січні 2016. Наказом регіональної філії «Південна залізниця» від 26.01.2016 № НОТ-96/39-03 премії за листопад 2015 встановлено у розмірі 5% посадового окладу. Згідно розрахунку заробітної плати за січень 2016 [PERSON] їй нарахована премія 5 % (згідно наказу від 26.01.2016 № НОТ-96/39-03) у розмірі 148,42 грн.( код 4 розрахунку зарплати за листопад 2015 - 2968,38 грн. х 5 % = 148,4190 грн.) З урахуванням утримань по податках та боргу за харчування (код 927 - 111,77 грн.) на платіжну карту перераховано 7,70 грн. На день звільнення [PERSON] відсоток премії за листопад не був встановлений, та премію за цей місяць могли й не виплачувати й взагалі, тобто станом на 29.12.2015 були відсутні підстави для нарахування та здійснення виплати премії за листопад 2015 року. Стосовно премії за грудень, [PERSON] відпрацювала у грудні 2015 неповний місяць, що є підставою відповідно до п. 14 Положення про преміювання не здійснювати виплату премії. Таким чином, як встановлено у ході судового розгляду, на час розгляду справи відповідач провів з позивачем повний розрахунок при звільненні, тобто суд не має жодної підстави в рамках діючого законодавства зобов'язати відповідача проводити. Розрахунки та стягнення невиплаченої заробітної плати. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не знайшли своє повне підтвердження, є необґрунтованими, та не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed