Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в інтересах [PERSON] звернулася з позовом до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області про визнання незаконною відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті батька [PERSON] - [PERSON], відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS]. Однак вона - [PERSON], у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона, як спадкоємець за законом, однак у видачі такого, нотаріусом їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину серії ААА № 971404, видане 04.11.1996 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-4966, яке було видане з порушенням, а саме в одному свідоцтві про право на спадщину зазначено два окремі об'єкти нерухомості. Такі дії державного нотаріуса вважає неправомірними, тому просить визнати постанову про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності неправомірною та протиправною та скасувати. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що належало померлому [INFO] [PERSON], а саме на 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS]. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, згідно яких позивачка просить суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що належало померлому [INFO] [PERSON], а саме на 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/2 частину житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS]. Представник відповідача другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, однак завідуюча нотаріальною конторою - Мельничук М.В., надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає. Суд, з врахуванням заяв сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 124/2013 та перевіривши їх доказами, дійшов до наступного висновку. Згідно ст.ст.1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Встановлено, що [PERSON] являється донькою спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], а отже є, в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з тим, що свідоцтво про право на спадщину серії ААА № 971404, видане 04.11.1996 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-4966, яке було видане з порушенням, а саме в одному свідоцтві про право на спадщину зазначено два окремі об'єкти нерухомості. Відповідно до глави 13 "Відмова у вчиненні нотаріальної дії" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Відповідно до вимог стаття 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Суд при цьому також керується нормами глави 13 Порядку, у якій визначено випадки відмови у вчиненні нотаріальної дії:1. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності;особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;в інших випадках, передбачених Законом. 2. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вимог ст. 47 Закону України "Про нотаріат" Документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, а аркуші пронумеровані і скріплені печаткою юридичної особи, яка видала документ. Тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, повинні бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб та їх ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - без скорочень із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місце проживання та ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, крім уповноважених представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про нотаріат" Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, з сукупного аналізу вищевикладеного вбачається, що вимога позивача про визнання незаконними дії державного нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню, а постанова такою, що винесена передчасно, а тому підлягає скасуванню. Так, в судовому засіданні з матеріалів справи, зокрема з свідоцтва про право на спадщину серії ААА № 971404, видане 04.11.1996 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-4966 встановлено, що померлому [PERSON], на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS] та 1/2 частина житлового будинку з частиною господарських будівель та побутових споруд, який знаходиться в [ADDRESS].. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для набуття спадщини необхідна наявність ряду умов. Першою необхідною умовою є відкриття спадщини, під якою розуміють настання таких юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у спадкоємця права на набуття спадщини - права на спадкування. До таких юридичних фактів, передусім, відноситься смерть спадкодавця. Але в момент відкриття спадщини спадкоємець набуває лише право на спадкування, але не право власності на саму спадщину. Для виникнення права власності на спадщину спадкоємець повинен належним чином здійснити (реалізувати) право на прийняття спадщини. Здійснення права на спадкування, передусім, полягає в тому, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе двома способами: шляхом пасивної поведінки спадкоємця, яка передбачена ч.3 ст. 1268 ЦК України, яка встановлює, що для прийняття спадщини достатньо того факту, що спадкоємець, мешкав разом з померлим і протягом строку для прийняття спадщини не відмовився від неї. Такі спадкоємці також подають заяву про видачу їм документа, що підтверджує їх право на успадковане майно, але можуть це зробити незалежно від закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини; шляхом активної поведінки, тобто подачі заяви про прийняття спадщини та видачі їм відповідного свідоцтва. Для такого способу прийняття спадщини, який буде стосуватися всіх інших спадкоємців, існує певний строк для подачі заяви. Судом встановлено, що позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Дане стверджується матеріалами спадкової справи. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі належить до першої черги спадкоємців за законом, фактично прийняла спадщину, відповідачем позов визнаний, суд вважає, що змінені позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання відшкодування судових витрат позивачкою не ставилось.

Outcome: approved