Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач 13.01.2014 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., посилаючись на те, що він 34 роки 1 місяць та 8 днів працював в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з яких 31 рік, 5 місяців та 14 днів в тяжких та шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Під час роботи на підприємстві він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.09.2013 року. В зв'язку з захворюванням МСЕК встановила йому 09.10.2013 року первинно втрату працездатності в розмірі 40% та визнала інвалідом другої групи. Внаслідок отриманого захворювання йому була завдана моральна шкода, яка виражається в тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, часто відчуває біль, страждання, що підтверджується виписками з історій хвороби, не має можливості виконувати домашню роботу, все це порушує його звичайний спосіб життя. Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 гривень. В судове засідання позивач не з'явився, подав письмову заяву з проханням про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримує і просить задовольнити в повному обсязі (а.с.13). Представник позивача [PERSON], в судове засідання не з'явилася надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Також представник відповідача надала письмові заперечення, в яких позов не визнала, посилаючись на обставини, вказані в запереченні: позивачем не надано доказів того, що внаслідок психічних переживань настали негативні наслідки для його здоров'я у вигляді каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я (психічного захворювання, тощо). Наявність факту моральної шкоди позивачем не доведено, а саме не надано доказів відповідно до вимог ст. 59 - 60 ЦПК України, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або витрат немайнового характеру; чому саме в такій сумі визначено розмір заподіяної йому шкоди. Позивач не надав докази про відсутність обставин, що мають значення для вирішення спору: відсутність з його боку порушень правил охорони праці, правил безпеки, технології виробництва, інструкцій з охорони праці, дотримання позивачем вимог санітарно-гігієнічних умов праці на робочому місці та своєчасне проведення амбулаторного курсу відновлювального лікування в профілакторії підприємства. Посилаючись на ст.ст. 8, 46 Конституції України, ст. 9 Закону України «Про охорону праці», ст.ст. 21, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст.ст. 4, 999 ЦК України, ст.ст. 8 і 213 ЦПК України, представник відповідача просить в позові відмовити. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та заперечення відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював гірником з ремонту гірничних виробок, загальний стаж роботи 34 роки 1 місяць 8 днів, в умовах впливу шкідливих факторів на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Першотравенське» Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи, позивач отримав професійне захворювання і йому 09.10.2013 року первинно втрату працездатності в розмірі 40% та визнала інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0024504 (а.с.7). Відповідно до п.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який діяв з 01.04.2001 року, було передбачено відшкодування моральної шкоди відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, але вказана норма від 23.02.2007 року виключена. Згідно з п.1 ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникли у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно зі ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (п.3). Відповідно до ст.1167 ЦК України і ст. 237-1 КЗпП України та рішення Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка завдана йому в результаті отриманого професійного захворювання під час роботи в шкідливих умовах праці, тобто під час роботи в ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля". Доводи відповідача, викладені у його письмових запереченнях, стосовно відсутності висновку МСЕК щодо наявності моральної шкоди є безпідставними, оскільки згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп2004 р. громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. В судовому засіданні наявність факту заподіяння моральної шкоди позивачеві встановлена тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, постійно відчуває біль, що медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини (а.с. 8-9), все це порушує його звичайний спосіб життя. Стаття 237-1 КЗпП України визначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стаття 23 ЦК України передбачає наступне: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (пункт1). 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. 5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Відповідно до ч.1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманої позивачем виробничої травми, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, суд вважає, що сума яку просить стягнути позивач , є завищеною і самостійно визначає на підставі ст.23 ЦК України розмір належної компенсації відповідачем отриманої позивачем моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 243, 60 грн. На підставі ст. 23, ст.1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial