Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Орган опіки та піклування Мукачівської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. на кожну щомісяця, і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON], є батьком дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], матір яких померла [INFO] року. Діти на даний час влаштовані до дільничної лікарні с. Ракошино Мукачівського району, у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по їх вихованню, зловживає алкогольними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, ніде не працює. Матеріально-побутові умови для проживання дітей вкрай незадовільні, будинок в антисанітарному стані. Уповноважений представник позивача у судове засідання не з»явилася, оскільки заявила клопотання про розгляд справи без її участі, при цьому підтримала позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 28). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 25), про причину неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи у судове засідання також не з»явилася. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 07.12.2006 року виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району та свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 грудня 2010 року виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району (а.с. 5, 6), батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого 07.06.2016 року виконкомом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, [PERSON] померла [INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за №38 (а.с. 7). Відповідно до листа від 25.05.2016 року, завідувач Вільховицької АЗПСМ звертався до начальника служби по справах дітей Мукачівської РДА з поясненням щодо незадовільних соціально-побутових умов сім»ї [PERSON], яка проживає в одній кімнаті, вода та каналізація в будинку відсутні, окремого приміщення для приготування та зберігання їжі не має. Батьки дітей зловживають алкогольними напоями, ведуть антисоціальний спосіб життя. (а.с. 8-9). Як вбачається з копії довідки сільського голови №366, діти на день 27.05.2016 року мешкали з [PERSON], 1985 р.н., [PERSON], 1985 р.н. у будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Із Акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 27.05.2016 №02-17/161 вбачається, що матеріально-побутові умови проживання [PERSON] та [PERSON] незадовільні, приміщення будинку в антисанітарному стані, вся родина проживає в одній кімнаті, вода та каналізація відсутні, предмети першої необхідності відсутні. Батьки дітей ніде не працюють, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями (а.с. 11). Згідно з даними характеристики виданої 13.06.2016 Бистрицькою загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів Мукачівського району за №59, [PERSON] навчається в даному закладі у 5-му класі. Батьки дитини не приділяють належної їй уваги, не допомагають у навчанні. Дитини зовні буває неохайною, інколи ходить у брудному взутті, несвіжому одязі. Часто пропускала без поважних причин уроки. З 15.03.2015 по травень 2016 навчалася та лікувалась в санаторії «Човен» (а.с. 12). Відповідно до характеристики, виданої 13.06.2016 року сільським головою Бистрицької сільської ради Мукачівського району №02-17/175, [PERSON] характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює. Матеріально-побутові умови проживання незадовільні (а.с. 13). Бистрицька сільська рада Мукачівського району 27.05.2016 року зверталася до Мукачівської районної державної адміністрації із клопотанням (а.с. 14) про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1985 р.н. та [PERSON], 1985 р.н. Орган опіки та піклування Мукачівської районної державної адміністрації Закарпатської області у своєму висновку від 16.06.2016 №02-26/710 вважає за доцільне позбавити [PERSON], 1985 р.н. батьківських прав по відношенню до дітей [PERSON], 2006 р.н. та [PERSON], 2010 р.н. (а.с. 4). Оцінюючи вищевказані обставини справи у їх сукупності та взаємозв'язку суд також враховує наступне. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Виходячи з міжнародно-правових зобов'язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Статтею 8 Конвенції передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб». Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 7 грудня 2006 року за результатами розгляду справи «Хант проти України» (Заява N 31111/04) (п.п. 54-55) зазначив, що: «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд зазначає, що в даній справі компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, брали до уваги аргументи, надані матір'ю дитини та іншими свідками її сторони, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина». В іншому своєму рішенні від 18 грудня 2008 року (справа «Савіни проти України», Заява №39948/06, п.п. 47, 48) Європейський суд з прав людини вказав на те, що: «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII). З метою виконання вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, Верховний Суд України, у відповідному листі адресованому головам загальних апеляційних судів України, звернув увагу на встановлені Європейським судом обставини, а саме відносно того, що при розгляді справ, які стосуються дітей необхідно аналізувати причини незадовільного виховання дітей, та з чим це пов'язано, чи з недостатністю фінансів, чи з батьківськими якостями певних осіб. Суди повинні брати до уваги спроби заявників покращити свій фінансовий стан та пересвідчитись у безальтернативності тих чи інших заходів. В будь - якому випадку, при вирішенні таких питань необхідно надати самим дітям можливість висловити свою думку, коли цього вимагають обставини. Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, також слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В свою чергу, в Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно з приписами п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до правових положень, які містяться в ст.ст. 8, 12 (ч. 6) Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Приписами ст.ст. 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам чинного міжнародного та національного законодавства, суд виходить з того, що фактичними даними по справі належним чином підтверджено обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не піклується про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює. Поряд з цим, матеріально-побутові умови проживання дітей незадовільні, приміщення будинку в антисанітарному стані. Доказів, які б спростовували зазначений висновок суду, матеріали справи не містять. З урахуванням вищенаведених фактичних обставин справи та приписів як національного так і міжнародного законодавства, з метою забезпечення прав дітей на зростання в умовах турботи, піклування про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки матеріали справи містять належні та достатні доказові матеріали, які достовірно та безпосередньо підтверджують вказані в позові дані щодо ухилення відповідача від виховання своїх дітей. На підставі наведеного,

Outcome: approved