Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Представник позивача - адвокат Демарчук М.В., звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 жовтня 2020 року в м. Дніпро на перехресті вул. Байкальська та вул. А.Образцова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault Megane»д.р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля "ВАЗ 2101", д.р.н. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2020 року, справа № 202/6930/20, встановлена вина [PERSON] у скоєнні вказаного ДТП. Відповідно до висновку судового експерта-автотоварознавця № 0512/20/20 від 02.12.2020 року, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого автомобіля "RenaultMegane", д.р.н. [NUMBER] складає 154353,67 грн., що складається з вартості відновлювального ремонту 147429,08 грн. та втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 6924,59 грн. Витрати за здійснення автотоварознавчого дослідження склали 1600,00 грн. Страховиком було виплачено 127400,00 грн., що складає максимальний ліміт відповідальності страховика, за вирахуванням франшизи в розмірі 2600,00 грн. Отже, на цей час розмір невідшкодованого матеріального збитку складає 24353,67 грн. (154353,67 грн. (розмір матеріального збитку) - 127400,00 грн. (розмір виплаченого страхового відшкодування) - 2600,00 грн. (франшиза)). Також на користь позивача підлягають стягненню витрати за здійснення автотоварознавчого дослідження на суму 1600,00 грн. Враховуючи наведене, представник просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість матеріального збитку у розмірі 28 553,67 гривень, що включає в себе: втрату товарної вартості автомобіля - 24353,67 грн.; франшиза - 2600,00 грн. , витрати на оплату послуг судового експерта автотоварознавця - 1600,00 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 908,00 гривень. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 24 травня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 30 липня 2021 року до суду від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначив, що наданий на підтвердження розміру матеріальної шкоди висновок експерта не може бути прийнятий судом, оскільки матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач чи його представник були повідомлені про дату, місце та час проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу. Відповідач зазначає, що на його думку, втрата товарної вартості автомобіля є недоведеною. Враховуючи відсутність відомостей щодо проведення експертного дослідження страховиком, відповідач також зазначає про неможливість висловити свою думку відносно стягнення з нього витрат на проведення експертного дослідження. 07 жовтня 2021 року представник позивача - адвокат Демарчук М.В. подав до суду відповідь на відзив в якому зазначив, що заперечення [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та такими, що не спростовують законність позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього розміру втрати товарної вартості автомобіля та франшизи. При цьому, вартість ремонтних робіт він готовий виплатити лише у разі повернення йому автомобільних запчастин, які було замінено. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що 30 жовтня 2020 року в м. Дніпро на перехресті вул. Байкальська та вул. А.Образцова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ВАЗ 2101", д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault Megane» д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить йому на праві власності. Цивільно-правова відповідальність особи, що керувала транспортним засобом "ВАЗ 2101", д.р.н. [NUMBER] - [PERSON] , застрахована у ПрАТ «УПСК», поліс серії АР № 000063975. Ліміт відповідальності за шкоду майну становить 130 000 грн., франшиза 2600 грн. Відповідно до постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2020 року у справі № 202/6930/20, провадження № 3/202/3388/2020 дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням [PERSON] Правил дорожнього руху України. Дана постанова суду при розгляді даної справи має преюдиціальне значення у відповідність до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, якою встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Відповідно до висновку експерта товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ № 0512/20/20 від 02.12.2020 року вартість матеріальної шкоди (з урахуванням втрати товарної вартості) спричиненої власнику транспортного засобу - «Renault Megane» д.р.н. [NUMBER] , становить 154 353,67 гривень. Статтею 55 Конституції України гарантовано право особи на судовий захист. Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких, зокрема, відшкодування завданих збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власниками законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків, тобто відповідач. Позивач просить стягнути з Відповідача суму шкоди, що перевищує ліміт за шкоду майну (127 400 грн.), встановлений полісом ПрАТ «УПСК» серії АР № 000063975. З врахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю між встановленим матеріальним збитком, спричиненим пошкодженням автомобіля «Renault Megane» д.р.н. [NUMBER] , що складає 24353,67 гривень. За проведення експертного звіту № 0512/20/20 від 02.12.2020 року позивачем сплачено кошти в сумі 1600 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг від 02.12.2020 року. Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Поняття франшизи у сфері страхування визначене ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», за змістом якої франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. При цьому, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до правил п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. Таким чином, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума франшизи, яка відповідно до договору страхування складає 2600,00 гривень. Щодо заяви Відповідача про передачу йому майна, що має певну цінність, суд зазначає наступне. Так, згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Наведені роз`яснення стосуються випадків, коли після механічних ушкоджень автомобіль не може використовуватись за призначенням і з відповідача на користь позивача може бути стягнуто його вартість. У такому випадку за заявою відповідача суд може передати йому рештки пошкодженого автомобіля. Разом з тим, в даному випадку пошкоджений транспортний засіб було відремонтовано та використовується за призначенням, а з відповідача стягується саме вартість відновлювального ремонту. Також суд позбавлений можливості вирішити питання про передання відповідачу замінених деталей згідно його переліку, оскільки з [PERSON] стягнута лише частина шкоди (різниця між реальною шкодою та відшкодуванням страхової компанії), а отже неможливо встановити та відокремити вид і вартість деталей, які б відповідали частині відшкодування, стягнутої саме з Відповідача. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати з оплати судового збору в розмірі 908,00 гривеньпідлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved