Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Бугайова Д.М. звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 3300 гривень. В обгрунтування позову зазначив, що 19.03.2020 року о 19 годині по вул. Грушевського,64 в м. Коростені водій [PERSON] , керуючи транспорним засобом - автомобілем марки " Аudi" державний номер [NUMBER] , в порушення вимог п. 12.1,2.3 Б Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної шкидкості, не врахував дорожню обставновку, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON] .. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження, а [PERSON] тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості. Цього ж дня о 19 годині по вул. Грушевського,64 в м. Коростені водій [PERSON] , керуючи транспорним засобом - автомобілем марки " Аudi" державний номер [NUMBER] , будучи причетним до дорожньо транспортної пригоди, а саме наїзду на пішохода [PERSON] , з місця події зник, чим порушив п. 2.10 А Правил дорожнього руху України. Постановою Коростенського міськрайонного суду від 21.05.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. ст.122-4, 124 КУпАП. Згідно висновку судово- медичної експертизи №116 від 24.04.2020 року , внаслідок дорожньо- транспортної пригоди [PERSON] були завдані тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості, внаслідок чого він перебував на лікарняному з 19.03.2020 року по 27.03.2020 року. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений законом строк , відзиву на позов не надав. Суд вважає можливим справу розглянути за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи , суд враховує наступне. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 19.03.2020 року о 19 годині по вул. Грушевського,64 в м. Коростені водій [PERSON] , керуючи транспорним засобом - автомобілем марки " Аudi" державний номер [NUMBER] , в порушення вимог п. 12.1,2.3 Б Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної шкидкості, не врахував дорожню обставновку, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри в ділянці верхньої треті лівого стегна по зовнішній поверхні , саден і рани тім"яної ділянки голови , забою стянки сечового міхура, які відносяться до легкого ступеню тяжкості. Разом з тим, водій [PERSON] , керуючи транспорним засобом - автомобілем марки " Аudi" державний номер [NUMBER] , будучи причетним до дорожньо транспортної пригоди, а саме наїзду на пішохода [PERSON] , з місця події зник, чим порушив п. 2.10 А Правил дорожнього руху України. Постановою Коростенського міськрайонного суду від 21.05.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. ст.122-4, 124 КУпАП та накладено адміністравне стягнення у виді штрафу (а.с. 8). Використання транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. За загальними правилами тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Вина відповідача є доведеною, що підтверджується вищевказаною постановою Коростенського міськорайонного суду , а тому позивач вправі вимагати відповідне відшкодування моральної шкоди . Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4від 31.03.1995року «Просудову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Із матеріалів справи вбачається, що з вини відповідача позивач отримав тілесні ушкодження , тобто переніс фізичний біль та зазнав страждань, а також додаткових хвилювань за стан свого здоров`я. Змушений був лікуватись, внаслідок чого змінився звичайний плин його життя. Відшкодування матеріальних збитків позивач отримав добровільно від відповідача в сумі 8000 гривень та витратив їх на лікування , поведінка відповідача щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди призводить до додаткових душевних переживань позивача, втрати нормального плину життя, пов`язаного із необхідністю захисту прав у суді. А тому суд, з урахуванням встановлених по справі обставин, вважає, що доводи щодо розміру відшкодування моральної шкоди саме в сумі 10000 гривень не заслуговують на увагу, позивачем не було доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав вимогам співрозмірності у розмірі 10 000,00 грн. Дана сума є значно завищеною. Враховуючи принципи справедливості та розумності, виходячи з тяжкості та тривалості моральних страждань, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 2000 гривень, що є пропорційною для поновлення порушених прав. В зв`язку з чим позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу , суд враховує таке. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Стаіттею 30 вказаного Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представлення інтересів, надання інших видів правової допомоги клієнту. З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що позивачем сплачено адвокату кошти в сумі 3300 гривень за надання правової допомоги. З акту приймання -передачі по вказаному договору (а.с.15) видно, що підготовка цивільного позову про стягнення моральної шкоди становить 2000 гривень, інша сума витрачена на підготовку клопотань про проведення слідчих дій та на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: partial