Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із відповідним позовом 29.09.2017 року. Ухвалою від 31.10.2017 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою від 23.01.2018 року визначено проводити розгляд справи в спрощеному порядку. Ухвалою від 23.03.2018 року, з урахуванням думки представника позивача, визначено проводити розгляд справи заочно, оскільки представник відповідача про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, подав відзив на заперечення, але заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавав, причини неявки суду не повідомляв. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач в своєму позові зазначила, що судовим рішенням з неї, як відповідача, було стягнуто суму завданої матеріальної та моральної шкоди. Зазначене стягнення стало можливим внаслідок дії працівників КП «Жилкомсервіс», якими було складено фіктивні акти огляду квартири [ADDRESS] за фактом залиття цієї квартири. Вказані акти свідчили про те, що комісія КП "Жилкомсервіс" у складі начальника дільниці №47 [PERSON] та інженерів [PERSON] і [PERSON] 02 червня 2009 року та 06 квітня 2010 року встановили факт залиття квартири [ADDRESS] за вини позивача. В результаті здійсненого кримінального правопорушення, що полягає у підробці акту огляду, їй було завдано матеріальної шкоди в сумі 22953 грн., оскільки ця шкода утворилась внаслідок того, що підроблені акти обстеження були використані у судовому спорі, як належні докази для прийняття відповідних судових рішень про стягнення на користь власника квартири [ADDRESS] значної грошової суми в якості матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири, яке позивач не вчиняла. Вищезазначені судові рішення набрали чинності і на їх виконання позивачем вже сплачено грошові кошти в сумі 15700 гривень. Незаконні дії співробітників КП "Жилкомсервіс", також значно вплинули на її здоров'я та призвели до значних матеріальних страждань внаслідок того, що матеріальний стан позивача не дозволив їй сплачувати грошові кошти в визначених судом сумах. Свої моральні страждання позивач оцінила в 10000,00 гривень. З приводу дій працівників відповідача вона звернулась до правоохоронних органів, внесено дані до ЄРДР, розпочато досудове розслідування, вона визнана потерпілою. Представник позивача доводи в позові підтримав та додатково зазначив, що також в рамках кримінального провадження подано позов в порядку ст.128 КПК України. Представник відповідача в поданих письмових запереченнях зазначив, що доводи позову безпідставні, оскільки щодо доводів про підробку проводиться досудове розслідування. Посилався на те, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях позивача, посилання позивача на наявність кримінального провадження, щодо підроблення КП "Жилкомсервіс" документів є необґрунтованим, оскільки вина відповідача не була встановлена у передбаченому законом порядку та стягнення з позивача грошових коштів провадиться на підставі рішень суду, що набрали законної сили. В ході розгляду справи будь-яких заяв та клопотань сторонами до суду не подавалось. Заходів забезпечення доказів, позову в ході розгляду справи не вживалось, провадження у справі не зупинялось. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди. Згідно заочного рішення Орджонікідзевський районний суд м.Харкова від 26.12.2011 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 94,10 гривень /а.с.6/ Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01.03.2012 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року в частині відмови у позові [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування майнової шкоди, заподіяної залиттям приміщення санвузла його квартири 16594, 38 грн.. В решті це рішення залишено без змін./а.с.7-8/. Даних про касаційне оскарження зазначеного заочного рішення та рішення суду апеляційної інстанції сторонами суду не надано. Відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 07.12.2015 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 19.10.2015 року, яким було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення грошової суми за прострочення зобов'язання. Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 872,42 гривні інфляційних витрат та 487,20 гривень на користь держави судовий збір. (а.с.9-10). Із змісту досліджених судових рішень вбачається, що [PERSON] звертався до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. З вини [PERSON] і внаслідок засмічування системи каналізації всередині її квартири протягом 2009-2011 років неодноразово відбувалось залиття санвузла квартири [PERSON] каналізаційними стоками, внаслідок чого суттєво пошкоджено стелю та стіни ванної кімнати. Наведені обставини були встановлені судом на підставі актів, складених комісіями дільниці №47 КП «Жилкомсервіс» м.Харків, в тому числі й актів від 02 червня 2009 року та 06 квітня 2010 року, на підробку яких посилалась в позові позивач [PERSON]. Також, вбачається, що [PERSON] на момент подачі позову [PERSON] про стягнення грошової суми за прострочене зобов'язання сплатила фактично за рішеннями судів від 26.12.2011 року та від 01.03.2012 року із загальної суми 21594,38 гривень на користь [PERSON] 7422, 29 гривень. В провадженні СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №12012220530000344 від 11.12.2012 року за ознаками ч.1 ст.358 КК України. У вказаному провадженні позивач [PERSON] визнана потерпілою. В рамках провадження 02.06.2017 року приймалась постанова про закриття кримінального провадження, яка була оскаржена позивачем, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Харкова було відмовлено в задоволенні скарги, а ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.08.2017 року ухвала слідчого судді була скасована, задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову про закриття відповідного кримінального провадження та матеріали направлені до органу досудового розслідування для продовження провадження. Про зазначені обставини свідчать копія повідомлення Харківської місцевої прокуратури №3 від 22.06.2017 року, копія ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 17.07.2017 року, копія ухвали апеляційного суду Харківської області від 14.08.2017 року, оригінал повідомлення СВ Індустріального ВПГУНП в Харківській області від 05.01.2018 року ( а.с.3, 14-15, 11-12, 45). Також, дані обставини не заперечувались сторонами у справі. Із змісту досліджених судових рішень вбачаться, що 11.12.2012 року [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, щодо внесення працівниками КП «Жилкомсервіс» сфальшованих даних про осіб, які приймали участь в комісії з огляду квартири [ADDRESS], а саме щодо актів від 02.06.2009 року та від 06.04.2010 року. Досудове розслідування триває, підозра нікому не оголошувалась. Надана копія пам'ятки потерпілої не містить в собі будь-яких даних, які надають можливість ідентифікувати особу позивача, як потерпілої в рамках кримінального провадження, тому суд не використовує даний доказ в рамках даної справи (а.с.4-5). Також судом не приймається до уваги надана копія акту №70а від 20.02.2013 року про обстеження квартир №57, 61, 48 житлового будинку [ADDRESS] оскільки зазначений доказ не стосується предмету доказування в рамках викладених позовних вимог позивача (а.с.16). Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивач посилається на те, що її право порушено відповідачем, їй завдано майнову та моральну шкоду. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі п.8, 9 відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач в позові посилається на вимоги ст.ст.1166, 1172 ЦК України, як на підставу позову. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); в) Причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) Вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Частина 2 даної статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: а) Перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; б) Завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робо чого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності нести не буде. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В ході розгляду справи встановлено та підтверджено відповідним судовим рішенням, що з позивача стягнуто матеріальну, моральну шкоду на користь [PERSON] та судовий збір на користь держави. Рішення судів набрали законної сили, даних про їх касаційне оскарження не встановлено. Тобто, підтверджено правомірність стягнення шкоди з позивача. Представник відповідача в наданому відзиву на позов, позивач у своєму позові та її представник в судовому засіданні посилались на те, що дійсно при прийнятті заочного рішення містилось посилання на ряд актів обстеження квартир та встановлення причин залиття, але в рамках зазначеного рішення та рішення апеляційної інстанції акти були прийняти до уваги, як докази. Кримінальне провадження за заявою позивача зареєстровано в ЄРДР, але досудове розслідування триває, підозра нікому не оголошена, обвинувальний акт не складався. Тобто, будь-яких доказів які б свідчили про винність дій відповідача при дослідженні доказів у справі не було встановлено. Відповідач на спростування доводів позивача посилався на відсутність будь-якого прийнятого рішення в рамках кримінального провадження, яки б свідчили про підробку актів, що потягло за собою спричинення шкоди позивачу. Враховуючи наведене, суд вважає, що підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди, не вбачаться. Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки в ході розгляду справи не встановлено вини відповідача в завданні майнового шкоди, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними, а тому позов в цій частині також не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640 гривень за вимоги про відшкодування моральної шкоди. Оскільки суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача, понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору поверненню та стягненню з відповідача не підлягає.

Outcome: dismissed