Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2017 року по справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 лютого 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 176. [INFO] року у подружжя народилася донька - [PERSON]. В подальшому рішенням Дзержинського районного суду Нижегородської області Російської федерації від 22 січня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Фактично позивач та відповідач проживають окремо. Позивач проживає у [ADDRESS], яку винаймає згідно договору оренди від 28 серпня 2017 року, а відповідач проживає у [ADDRESS], яку також винаймає згідно договору оренди. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за вказаною адресою і донька ходить в садочок №8 "Ластівка". Так, у позивача у Російській Федерації залишилися проживати батьки, пенсійного віку - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які не можуть навідати свою доньку та онуку, тому позивач декілька разів зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини до РФ з метою відвідування дідуся та бабусі. Однак, відповідач відмовив у наданні такого дозволу та декілька разів викликав поліцію через його підозру, що ніби-то [PERSON] хоче вивезти доньку за кордон без його дозволу. Таким чином, вважають дії [PERSON] щодо ненадання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] до РФ для побачення з дідусем та бабусею - незаконними та необгрунтованими. Тому на підставі вищенаведеного [PERSON] звертається до суду в інтересах [PERSON] з вищевказаною позовною заявою та просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, малолітній [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], на період два місяці, з дня набрання законної сили рішення суду. Позивач - [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, -2- що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради в Закарпатській області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON], [INFO] року народилася донька - [PERSON], що стверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 29 жовтня 2014 року (а.с.12). 22 січня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Мировим суддею судової дільниці №8 Дзержинського судового району Нижегородської області ухвалено заочне рішення, яким вирішено : «Розірвати шлюб, зареєстрований 25 лютого 2012 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції в м.Київ за актовим записом №176 між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON])» (а.с.11). Згідно копії Паспорту [NUMBER] виданого 2 відділом міліції УМВС міста Дзержинськ Нижегородської області 30 січня 2002 року, [PERSON] є громадянином Російської Федерації (а.с.13), а згідно копії Паспорту [NUMBER] виданого 2 відділом міліції УМВС міста Дзержинськ Нижегородської області 18 жовтня 2003 року, [PERSON] є громадянином Російської Федерації (а.с.14). Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. У відповідності до вимог статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини. Як вбачається у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статті 2 Закону України"Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 22 частини 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. -3- Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. … Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З частин 1 та 3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності. Судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, а саме: дитині [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], оскільки встановлено, що у дитини за межами України а саме у Російській Федерації проживають дідусь та бабуся, яких вона разом з своєю матір'ю [PERSON] бажають навідати, однак відповідач у цьому перешкоджає шляхом не надання дозволу на виїзд за кордон на короткий час, в той час як національним законодавством передбачено, що дитина повинна бути забезпечена спеціальним захистом, їй повинні бути надані можливості та сприятливі умови, для фізичного, розумового, духовного розвитку. Згідно статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved