Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки над дитиною. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що її син 23.04.1999 року зареєстрував шлюб із відповідачкою. Від даного шлюбу у них народилась дитина - [PERSON], [INFO], який до 2011 року проживав разом із ними то у м. Червонограді то у м.Москва. У травні 2011 року відповідачка приїхала у м.Червоноград де залишила сина та поїхала проживати в м.Москву мотивуючи це важким матеріальним станом. З того часу ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина та не надає коштів на його утримання. Просить позбавити відповідачку батьківських прав, стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісячно, визначити його місце проживання разом із нею а також призначити її опікуном останнього. Відповідачка 13.05.2014 року подала зустрічний позов до [PERSON] про відібрання її сина. В його обґрунтування зіслалась на те, що у травні 2011 року залишила [PERSON] у його баби - [PERSON] (відповідачки) з метою відпочинку, а сама поїхала у м.Москву. В подальшому маючи намір забрати неповнолітнього сина отримала відмову від [PERSON]. У зв'язку з чим була вимушена звертатись до правоохоронних органів. Вважає, що вона як мама має переважне право на те, щоб дитина проживала разом із нею. Просить суд постановити рішення яким відібрати її неповнолітнього сина у [PERSON] та визначити його місце проживання разом із нею за адресою: Росія, [ADDRESS] У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, у їх обґрунтування зіслалась на вимоги зазначені у позовній заяві. Додатково пояснила, що у 2011 року відповідачка привезла з Російської Федереції сина - [PERSON] і з того часу він проживає разом із нею. Відповідачка жодної участі у вихованні та утриманні сина не несе, що свідчить про її самоусунення від своїх батьківських обов'язків. На даний час дитина проживає разом із нею, перебуває на її повному утриманні, ходить у школу та не бажає проживати із матір'ю. Вказала, що не чинить перешкод у спілкуванні дитини із матір'ю, онук спілкується із відповідачкою по "скайпу". Просить первинний позов задовольнити у зустрічному позові просить відмовити. Пояснення позивачки підтримав її представник [PERSON] Відповідачка у судовому засіданні первинні позовні вимоги не визнала, зустрічний позов підтримала. Додатково пояснила, що у 2011 році привезла сина на літо до [PERSON] у зв'язку із проблемами із здоров'ям та відсутністю роботи. Минулого року вона приїхала, щоб забрати сина до себе, однак [PERSON] відмовила віддавати його, зіславшись на погані житлово-комунальні умови в м.Москва. Стверджує, що вона не відмовлялась від утримання сина, а залишила його в [PERSON] лише на певний час, оскільки мала проблеми із здоров'ям а також не мала постійної роботи. Вважає, що вона як мама має переважне право на проживання із нею дитини, а відповідачка за зустрічним позовом протиправно утримує сина у себе та налаштовує його проти неї. Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства". Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Так, у судовому зсіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що на даний час проживає з дідом та бабою, ходить у СЗШ №5. Пояснив, що хотів би залишитись проживати тут, оскільки у м.Москва він проживав разом із мамою братом та бабою, яка часто безпричинно його наказувала та била. Свою маму він любить, часто спілкується із нею по інтернету. Прокурор в судовому засіданні висловила думку, щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, та вважає, що неповнолітнього слід відібрати у [PERSON] та передати матері. Представник третьої особи -органу опіки та піклування Червоноградської міської ради у судовому засіданні надала суду витяг із рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 25.09.2014 р., згідно яким були затверджені висновки комісії з питань захисту прав дитини щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON]. Щодо вирішення справи покладається на думку суду. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, прийшов до наступного: [PERSON] є мамою неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 28.02.2003 р. (а.с.17) Згідно копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 11.04.2013 р. батько останнього ([PERSON].) помер [INFO] р. у віці 36 років. (а.с. 11). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відповідачка разом із сином -[PERSON] приїхала з м. Москва до м. Червонограда та залишила останнього позивачці на період літніх канікул. Як вбачається з пояснень [PERSON], остання влаштувала неповнолітнього внука [PERSON] до ЧЗШ І-ІІІ ступенів №5, де він на даний час проходить навчання. Даний факт підтверджується довідкою ЧЗШ №5, згідно якої [PERSON] з 05.09.2011 р. навчається у 4-Б класі даної школи. (а.с.7) Окрім цього, факт проживання [PERSON] разом із позивачкою підтверджується актом ЖЕД №4 від 31.05.2013 року, згідно якого останній проживає разом із [PERSON] по [ADDRESS] Позивачка за первісним позовом ставить вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON], про стягнення аліментів у його користь та про призначення її опікуном останнього. Як передбачено ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено у судовому засіданні з пояснень [PERSON] так і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами остання не відмовляється від своїх батьківських обов'язків відносно сина і передала його на певний період у [PERSON] у зв'язку із скрутним матеріальним становищем та необхідністю проходження лікування в м.Москва. Після цього вона зверталась до [PERSON] із вимогою повернути сина, але та їй відмовила, у зв'язку із чим та зверталась у Червоноградський МВ ГУМВСУ у Львівській області. З поданих [PERSON] довідок із медичних закладів вбачається відсутність протипоказань для виховання неповнолітніх дітей. Так, згідно довідки Московського науково-практичного центру по боротьбі з туберкульозом вбачається, що [PERSON] на обліку у тубдиспансері не значиться. (а.с.69) Лікарським свідоцтвом про стан здоров'я, виданого психіатричною клінікою №4, департаменту охорони здоров'я м. Москва за №469 від 20.02.2014 р. підтверджується відсутність у [PERSON] противопоказань. (а.с.69). Згідно довідки №855 від 20.02.2014 р. виданої Московським міським центром по боротьбі і профілактиці ВІЛ, [PERSON] знаходиться на обліку з 21.11.2002 з діагнозом 4Б, стадія вторинних проявів, фаза ремісії на АРТ: орофарингеальний кандидоз, бацилярний ангоматоз в анамнезі; хронічний вірусний гепатит С. Протипоказань щодо виховання дитини немає.. З огляду на це посилання позивачки та її представника на те, що [PERSON] хворіє і не може виховувати неповнолітнього [PERSON] об'єктивно спростовуються. Рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №164 від 25.09.2014 року, затверджені висновки комісії з питань захисту прав дитини від 02.09.2104 р. та вирішено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] є не доцільним. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В свою чергу статтею 14 зазначеного Закону зазначається, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналогічні норми містить і стаття 9 Конвенції ООН про права дитини: "Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини". Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Згідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо. Також судом враховується, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виключних обставин для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина суду не надано. Твердження [PERSON] про те, що мати не піклується дитиною, ухиляється від її виховання, не створює належних умов для проживання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Так, згідно довідки від 06.02.2014 р. за №88 виданої Центром соціальної допомоги сім'ї і дітям "Берегиня" вбачається, що [PERSON].[INFO] впродовж 2010-2012 р.р. проходив програму соціальної реабілітації у відділені денного перебування неповнолітніх. Отже, на час перебування [PERSON] разом із матір'ю, остання вчиняла дії щодо виховання сина. Окрім цього, з метою визначення житлово-побутових умов проживання [PERSON], судом було здійснено запит за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] Актом обстеження житлово-комунальних умов встановлено, що відповідачка проживає у трикімнатній квартирі за вищевказаною адресою. У даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON]. Також даним актом зроблено висновок, що у даній квартирі хороші житлово-побутові умови і є усе необхідне для проживання неповнолітніх дітей. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно виписки домової книги №2307898 неповнолітній [PERSON] станом на 01.12.2104 р. зареєстрований за місцем проживання [PERSON], а саме [ADDRESS] Беручи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що первинний позов до задоволення не підлягає, оскільки у судовому засіданні не встановлено виключних обставин для позбавлення батьківських прав матері відносно її малолітнього сина. Що стосується зустрічного позову, то таки слід задовольнити та відібрати неповнолітного [PERSON] від [PERSON] і передати його на виховання матері та визначити його місцепроживання разом із нею.

Outcome: approved