Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 22651,06 грн., 30000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. В позові позивач зазначив, що 21.06.2016 року в м. Миколаєві сталося ДТП за участю водія [PERSON], яка є власником та керувала транспортним засобом "Acura MDX" державний номер [NUMBER] та допустила зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 2106» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою суду від 11.10.2016 року винним в даній ДТП визнано відповідача. Внаслідок зіткнення його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень та згідно звіту про оцінку автомобіля станом на 21.06.2016 року авто товарознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 68829,38 грн., яка перевищує ринкову вартість автомобіля на момент ДТП, розмір матеріального збитку завданого автомобілю в результаті ДТП приймається рівним дійсної ринковій вартості транспортного засобу, яка згідно оцінки товарознавчої експертизи складає 22651,06 грн. на момент вчинення ДТП. Відповідальність відповідача не була застрахована полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому відшкодування повинно бути покладено на [PERSON] Крім того, йому було спричинена моральна шкода, яка полягає у порушенні його прав власності, переживань та страждань з приводу того, що відповідач добровільно не відшкодувала завдані збитки та він вимушений був звертатись до суду. Хвилювання та думки про відновлення транспортного засобу тривають його у постійному нервовому напруженні, що вплинуло на відношення в сім'ї. Він змушений витрачати час та змінити свій звичайний розпорядок дня, витрачати час на проїздки до технічного обслуговування, оцінювачів, державної автоінспекції, суду. У зв'язку з чим він зазнав моральних страждань, почав боятися керувати автомобілем та взагалі знаходиться в автомобілі, все це порушило нормальний ритм життя, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 30000 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за її відсутності та відсутності позивача, надала згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідача не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена, причини неявки суду не повідомила та від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвали заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 21.06.2016 року в м. Миколаєві сталося ДТП за участю водіїв [PERSON], яка керувала транспортним засобом "Acura MDX" державний номер [NUMBER] та допустила зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 2106» державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 11.10.2016 року винною у скоєні ДТП, що сталося 21.06.2016 року, визнано [PERSON] яка порушила п. 2.3.б, 10.1 ПДР України, провадження у справі було закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 247 КУпАП, в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, постанова остаточна і оскарженню не підлягає. Постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду та обставини встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, що до якої встановлено ці обставини, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту №043/03-17 про оцінку автомобіля від 05.04.2017 року, проведеного експертом-оцінювачем Смаровоз Ю.О., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля [NUMBER] в результаті пошкодження під час ДТП, що сталося 21.06.2016 року, складає 22651,06 грн. При цьому враховано, що вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] перевищую його ринкову вартість, відновлювати пошкоджений автомобіль вважається економічно недоцільним, тому матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП приймається рівним ринковій вартості автомобіля на момент ДТП. [PERSON] є власником транспортного засобу "Acura MDX" державний номер [NUMBER], її визнано виною у скоєні ДТП, що сталося 21.06.2106 року, її цивільно-правова відповідальність не застрахована, тому саме [PERSON] зобов'язана відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Крім того, право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України). Як роз'яснено у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, як керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених п. 2.1 ПДР України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Отже, матеріальна шкода повинна бути стягнута на користь [PERSON], який хоча не є власником автомобіля ВАЗ-2106, але під час ДТП керував автомобілем без доручення, але на підставі документів, визначених п. 2.1 ПДР України. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 22651,06 грн., завданої внаслідок ДТП, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2 ч. 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. На думку суду безспірним є той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу - [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка проявилася у заподіянні моральних страждань внаслідок пошкодження транспортного засобу. Пошкодження автомобіля завдало йому значних душевних страждань, хвилювань з приводу відновлення транспортного засобу, вказані обставини тривають його у постійному нервовому напруженні, він змушений витрачати час та змінити свій звичайний розпорядок дня, витрачати час на проїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, державної автоінспекції. Додатковим психотравмуючим фактором для позивача є судовий розгляд даної справи, де позивач змушений у судовому процесі доводити факт порушення своїх прав, що порушує звичайний життєвий розклад позивача, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст. 1167 ЦК України з врахуванням роз'яснення Пленуму Верховного Суду України викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступень вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз. Позивач просив стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, які складаються з сплаченого при пред'явленні позову судового збору, 2000 грн. за проведення оцінки відновлювального ремонту автомобіля, 28,80 грн. пов'язаних з поштовим відправлення виклику відповідача, 22950 грн. на правову допомогу. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в загальному розмірі 1280 грн., а також 28,80 грн. поштового відправлення [PERSON] для огляду автомобіля експертом, що документально підтверджено, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення на користь позивача з відповідача судових витрат у розмірі 2000 грн. за проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля, то в цей частині слід відмовити, оскільки відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №10 від 05.04.2017 року ФОП «Смаровоз Ю.О.» за вказане експертне дослідження було сплаченого [PERSON], а не позивачем . Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Ткачук Г.М. та [PERSON] 28.04.2017 року було укладено договір про надання правової допомоги. Суд не приймає до уваги, надані позивачем: додаток до договору про надання правової допомоги від 15.07.2016 року, розписок адвоката Ткачук Г.М. від 10.12.2016 року і 16.07.2016 року щодо отримання від [PERSON] коштів у розмірі 18000 грн. та 3000 грн. за надання правової допомоги, оскільки вказана допомога була надана не по даної цивільної справи, а при розгляді справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Отже, будь-яких документально підтверджених витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат у даній справі суду не надано. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial