Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

19 червня 2020 року до суду надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Іриною Михайлівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2142, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] , за його кредитним зобов`язанням перед АТ КБ "ПриватБанк" згідно з кредитним договором №NKVSGI0000003674 від 26.02.2008 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKVSGI0000003674 від 26.02.2008 року, яка станом на 22.08.2018 року становила 742 540 гривень. Однак, вказує, що 04 лютого 2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області по справі №472/597/13-ц було ухвалено рішення за позовом Публічного акціонерного твоариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №NKVSGI0000003674 від 26.02.2018 року. 08 травня 2014 року Апеляційним судом Миколаївської області ухвалено рішення про зміну рішення Веселинівського районного суду від 04.02.2014 року в частині звернення стягнення на іпотечне майно, виклавши його в наступній редакції: "В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKVSGІ0000003674 від 26 лютого 2008 р., укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] , яка станом на 5 березня 2013 р. складає 241 970 грн. 10 коп., з яких: 75 439 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 88 690 грн. 41 коп. - заборгованість по відсотках; 77 839 грн. 78 коп. - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності". Таким чином, існує судове рішення за даними кредитними правовідносинами, яким визначено стягнути суму кредиту, відсотки за користування кредитом, пеню за період 26.02.2008 року по 05.03.2013 року та звернено стягнення на предмет іпотеки. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , представники позивача - адвокати Грабова А.О. та Губська Ю.О., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] , позовну заяву підтримали в повному обсязі, та зокрема зазначили, що існує судове рішення за даними кредитними правовідносинами, яким визначено стягнути суму кредиту, відсотки за користування кредитом, пеню за період 26.02.2008 року по 05.03.2013 року та звернено стягнення на предмет іпотеки, а тому стягувач вже використав своє право вимоги про дострокове повернення суми кредиту. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості. Таким чином, необхідно вважати, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною, а нотаріус при вчиненні такого виконавчого напису не мав повного обсягу документів, зокрема не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником. Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" в судові засідання 22.10.2020 року, 20.11.2020 року, 10.12.2020 року, 28.01.2021 року, 16.02.2021 року, 18.03.2021 року, 16.04.2021 року, 18.05.2021 року, 15.06.2021 року, 20.07.2021 року, 19.10.2021 року та 18.11.2021 року не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення повісток. Про причину неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судові засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. До суду надала заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар в судові засідання 22.10.2020 року, 20.11.2020 року, 10.12.2020 року, 28.01.2021 року, 16.02.2021 року, 18.03.2021 року, 16.04.2021 року, 18.05.2021 року, 15.06.2021 року, 20.07.2021 року, 19.10.2021 року та 18.11.2021 року не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду неодноразово подавала заяви про розгляд справи у її відсутність. Крім того, 03.09.2020 року надала до суду пояснення, в яких, зокрема зазначила, що їй були надані всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тому, вважає, що виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , представника позивача - адвоката Грабової А.О., третьої особи без самостійних вимог [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11 грудня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Іриною Михайлівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2142, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручителем [PERSON] , за його кредитним зобов`язанням перед АТ КБ "ПриватБанк" згідно з кредитним договором №NKVSGI0000003674 від 26.02.2008 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKVSGI0000003674 від 26.02.2008 року, яка станом на 22.08.2018 року становила 742 540 гривень. Не погодившись з даним виконавчим написом, вважає стягнену за виконавчим написом суму заборгованості спірною, а тому звернулася до суду за захистом свого права, подавши позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 04 лютого 2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області по справі №472/597/13-ц було ухвалено рішення за позовом Публічного акціонерного твоариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №NKVSGI0000003674 від 26.02.2018 року. 08 травня 2014 року Апеляційним судом Миколаївської області ухвалено рішення про зміну рішення Веселинівського районного суду від 04.02.2014 року в частині звернення стягнення на іпотечне майно, виклавши його в наступній редакції: "В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKVSGІ0000003674 від 26 лютого 2008 р., укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] , яка станом на 5 березня 2013 р. складає 241 970 грн. 10 коп., з яких: 75 439 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 88 690 грн. 41 коп. - заборгованість по відсотках; 77 839 грн. 78 коп. - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності". Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 16.08.2016 року по справі №473/1759-16-ц Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалено заочне рішення за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги банку задоволено повністю, а саме вирішено: "Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код - [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №NKVSGI0000003674 від 26.02.3008 року, яка складається з: 75 439,91 грн. - заборгованість за кредитом, 162 330,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 850,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, а також 52 967,70 грн. - штраф (процентна складова), всього в загальному розмірі 582 644 (п"ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сорок чотири) грн. 70 коп., перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок (р/р [NUMBER] , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570), а також 8 739 (вісім тисяч сімсот тридцять дев"ять) грн. 67 коп. в повернення судового збору". Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Разом з тим, ст. 18 ЦК України передбачено здійснення захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Останній вчиняється, як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 (зі змінами), на який міститься посилання в оскаржуваному написі, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 Розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Бондар І.М. суду були надані наступні копії документів, які стягувач АТ КБ "ПриватБанк" надав йому, та на підставі яких вона вчинила спірний виконавчий напис: 1) копія кредитного договору; 2) копія договору іпотеки; 3) виписка з особового рахунку за кредитним договором; 4) заява на вчинення виконавчого напису; 5) письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором від 26.02.2008 року з фіскальним чеком про направлення її боржникам 6) розрахунок заборгованості за кредитним договором №NKVSGI0000003674 від 26.02.2008 року станом на 22.08.2018 року. З вказаних документів не вбачається, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем АТ КБ "ПриватБанк", тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису АТ КБ "ПриватБанк" до заяви були долучені не всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, нотаріальна справа не містить належних документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, оскільки 04 лютого 2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області по справі №472/597/13-ц було ухвалено рішення за позовом Публічного акціонерного твоариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №NKVSGI0000003674 від 26.02.2018 року. 08 травня 2014 року Апеляційним судом Миколаївської області ухвалено рішення про зміну рішення Веселинівського районного суду від 04.02.2014 року в частині звернення стягнення на іпотечне майно, виклавши його в наступній редакції: "В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKVSGІ0000003674 від 26 лютого 2008 р., укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] , яка станом на 5 березня 2013 р. складає 241 970 грн. 10 коп., з яких: 75 439 грн. 91 коп. - заборгованість за кредитом; 88 690 грн. 41 коп. - заборгованість по відсотках; 77 839 грн. 78 коп. - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,6 кв.м., яка належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності". 16.08.2016 року по справі №473/1759-16-ц Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалено заочне рішення за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги банку задоволено повністю, а саме вирішено: "Стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код - [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №NKVSGI0000003674 від 26.02.3008 року, яка складається з: 75 439,91 грн. - заборгованість за кредитом, 162 330,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 850,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором, а також 52 967,70 грн. - штраф (процентна складова), всього в загальному розмірі 582 644 (п"ятсот вісімдесят дві тисячі шістсот сорок чотири) грн. 70 коп., перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок (р/р [NUMBER] , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570), а також 8 739 (вісім тисяч сімсот тридцять дев"ять) грн. 67 коп. в повернення судового збору". Однак, нотаріус 11 грудня 2018 року вчинив виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення іншого розміру заборгованості - 742 540 гривень. Судом встановлено, що станом на дату вчинення виконавчого напису [PERSON] дійсно мала заборгованість перед АТ КБ "ПриватБанк", але не в тому розмірі, в якому вчинено виконавчий напис. Отже, оскільки вказаними судовими рішеннями встановлена сума заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед АТ КБ "ПриватБанк" за вказаним кредитним договором, однак розрахунок заборгованості за кредитним договором, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, не узгоджується зі змістом судових рішеннь, то така заборгованість не може вважатися безспірною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Ураховуючи наведене та те, що заборгованість за відсотками по кредитному договору була збільшена банком після пред`явлення позову до [PERSON] у 2013 році, суд дійшов висновку, що заборгованість не була безспірною і нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Крім того, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що нотаріусу були надані докази того, що боржник [PERSON] була належним чином обізнана про порушення нею грошового зобов`язання, та можливі наслідки неусунення вказаних порушень. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання. З матеріалів, поданих до суду нотаріусом, вбачається, що боржнику направлялась письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, однак підтверджень про те, що боржник отримав дану вимогу, матеріали, на підставі яких нотаріус вчиняв спірний виконавчий напис, не містять. Крім того, виданий приватним нотаріусом Бондар І.М. виконавчий напис від 11.12.2018 року, вчинено поза межами строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», так як право вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором виникло щонайпізніше з 02.04.2013 року (дата звернення з позовом до суду про дострокове повернення суми заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), тобто крайній строк вчинення виконавчого напису сплив 02.04.2016 року. Вказане свідчить про те, що вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису 11.12.2018 року було здійснено за відсутності документів, які свідчать про безпірність заборгованості боржника. Правова позиція, до якої суд дійшов за результатами розгляду вказаної справи, угоджується з правовою позицієї Верховного Суду, викладеною в Постановах від 07.06.2021 року (справа №334/181/20) та від 06.10.2021 року (справа №753/6381/19). За такого, враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в розмірі 840 грн. 80 коп. судовий збір (звернення з позовом до суду) та 420 грн. 40 коп. (звернення з заявою про забезпечення позову), що разом становить 1261 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved