Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України", мотивуючи його тим, що працював начальником ДРП-1 у філії "Новоград-Волинська ДЕД" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" та 12.11.2018 року був звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України. На час звільнення з роботи йому була нарахована до виплати заробітна плата в розмірі 54073,68 грн, однак в порушення вимог ст.47 КЗпП України відповідач не провів з ним розрахунок у день звільнення та до цього часу не виплатив йому заробітну плату, мотивуючи це відсутністю коштів. Кількість робочих днів затримки на момент подання позову до суду становить 155 днів. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 70825 грн 88 коп, до виплати 54073 грн 68 коп та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 49500 грн 80 коп, в тому числі до виплати 39848 грн 15 коп. Ухвалою судді від 19.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У вищевказаній ухвалі відповідачу роз"яснено його право у п"ятнадцятиденний строк з дня її вручення подати відзив на позовну заяву та сторонам роз"яснено, що відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п"яти днів з дня отримання відзиву. Як вбачається з поштового повідомлення №1200100176850 вищевказану ухвалу разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів отримала представник відповідача Павловська 25.07.2019 року. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, передбаченим ст.178 ЦПК України, у встановлений судом строк відповідач не скористався, будь-яких заяв від нього на адресу суду не надходило. З викладених обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення на підставі ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» філія «Новоград-Волинська ДЕД» та був звільнений за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України 12.11.2018 року, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.6-7). Згідно довідки ДП «Житомирський облавтодор» ДАК «Автомобільні дороги України» філія «Новоград-Волинська ДЕД» від 02.07.2019 року №130 [PERSON] працював у філії "Новоград-Волинська ДЕД" і заборгованість по заробітній платі за період з червня 2018 року по листопад 2018 року складає: нарахованої заробітної плати - 70825 грн 88 коп., фактично до виплати - 54073 грн 68 коп, з якої утримано 16752 грн 20 коп (а.с.8). Відповідно до довідки ДП «Житомирський облавтодор» ДАК «Автомобільні дороги України» філія «Новоград-Волинська ДЕД» від 02.07.2019 року №131 [PERSON] працював у філії "Новоград-Волинська ДЕД" і був звільнений 12.11.2018 року, наказ №48 від 12.11.2018 року. Його середньоденна заробітна плата становить 319 грн 36 коп (а.с.9). Згідно наказу №48 к від 12.11.2018 року [PERSON] звільнено з посади начальника ДРП-1 з 12.11.2018 року за власним бажанням, п.3 ст.38 КзпП України (а.с.10-11). Статтею ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ст.21 Закону «Про оплату праці»). Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні вимоги встановлені і ст.115 КЗпП України. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст.241-1 КЗпП України. Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що за період з червня 2018 року по грудень місяць 2018 року [PERSON] не отримав у строки, визначені ст.115 КЗпП України, заробітну плату, тобто відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною першою ст.233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст.238 КЗпП України). Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного. Встановлено, що розмір середньоденного заробітку позивача складає 319,36 грн, а кількість днів затримки розрахунку при звільненні на момент подання позову до суду складає 155 днів, таким чином розмір середнього заробітку становить 49500,80 грн = (155 днів х 319,36 грн), в тому числі податки в сумі 9652 грн 65 коп. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення середнього заробітку у розмірі 49500,80 грн, суд приходить до висновку про обгрунтованість зазначеної позовної вимоги та задовольняє її в повному обсязі. На підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць,таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в цій частині.

Outcome: approved