Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

22 листопада 2018 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від 09.11.2018 №1797/01-11. Стягнути з громадянина [PERSON] , [INFO] , непрацюючого, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок [NUMBER], [PERSON] (код ЄДРПОУ [NUMBER]) у відділенні Приват Банку України, за минулий час, а саме за останні три роки. Свої вимоги мотивувала тим, що в період шлюбних відносин з відповідачем народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що останні роки відповідач проживає окремо від неї та дитини. Дитина знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Протягом зазначеного часу відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, життям дитини не цікавиться. Всіляко ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню та матеріальному забезпеченню дитини, дитиною не піклується. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 23.11.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суду від 25.02.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Підтвердила, що відповідач долею дитини не цікавиться, жодним чином участі у її житті не приймає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надходило. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, представник Євона Т. В . звернулась до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що 25 листопада 2007 року міським відділом РАЦС Головного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про складено актовий запис за № 2259. В період даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , про що Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 146. Подружні стосунки між сторонами не склались, в результаті чого заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року, справа № 520/3200/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу поновлено позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2014 року, справа № 520/13258/14-ц, визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] [INFO] з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 21 березня 2018 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого остання змінила прізвище на « [PERSON] Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач ніяким чином не піклується про свого сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться його станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець м. Одеса, згідно паспорту серії [NUMBER] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . У судовому засіданні судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виховання та утримання свого сина, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання, не цікавляться його життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток, що підтверджується наступним. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи В матеріалах справи міститься висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 1797/01-11 від 09.11.2018 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », в якому орган опіки та піклування встановив наступне: Інформацію про неналежне виконання гр. [PERSON] . [INFO] , батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина в письмовому вигляді підтверджують гр.гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON]. Адміністрація Одеського навчально-виховного комплексу "Надія" "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний заклад №275" Одеської міської ради Одеської області, в своєму листі від 03.09.2018р. за №01-18/350 інформує, що батько дитини - гр. [PERSON] , [INFO] , ніколи до школи не приходив, не займався вихованням сина, не цікавився його успіхами, духовним розвитком та потребами дитини. Адміністрація та вчителі означеного учбового закладу з батьком ніколи не спілкувались. Відповідно до інформаційної довідки від 20.07.2018р. №01-03/396, виданої адміністрацією Комунальної установи "Дитяча міська поліклініка №6" Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради, з`ясовано, що при проведенні профілактичних оглядів в поліклініці та відвідуванні малолітнього вдома з дитиною завжди була мати. Батька дитини лікар та медична сестра не бачили. Відповідно до інформації наданої Київським відділом поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, від 30.09.2018р. за №37-вх 580/08. повідомлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 187 ч.4 КК України. Відповідно до інформації відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 23.07.2018р. встановлено, що гр. [PERSON] . [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 25.07.2018р. №5513/51-24 повідомлено, що актового запису про державну реєстрацію смерті відносно гр. [PERSON] [INFO] , не виявлено. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 травня 2013 року, справа №521/7209/13-к. до гр. [PERSON] . [INFO] , було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДДВП в Одеській області, за підозру у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України Листом державної установи "Одеська установа виконання покарань (№21)" Міністерства юстиції України від 03.08.2018р. № 5/6 - 11867 проінформовано, що гр. [PERSON] . [INFO] , звільнений 22.04.2014р. із зали суду на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 22.04.2014р. про зміну міри запобіжного заходу утримання під вартою на домашній арешт. Вибув на проживання: Одеська область, Овідіопольський район, с. Молодіжне . Станом на 02.08.2018р. гр. [PERSON] . [INFO] , в Одеській УВП - 21 не утримується З метою отримання пояснень гр. [PERSON] . [INFO] , з питання позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , спеціалістами служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області. 13.08.2018р. було здійснено виїзд за адресою проживання гр. [PERSON] , [INFO] , а саме: [ADDRESS] , та вдалося поспілкуватися з його матір`ю ( [PERSON] ), яка повідомила, що гр. [PERSON] . [INFO] , перебуває під слідством, та ним подано заяву до Апеляційного суду Одеської області. Беручи до уваги вищевикладене, станом на 29.08.2018 р. відібрати пояснення батька не уявилось можливим, що вказано у відповідному листі служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 29.08.2018р. за № 01-20/443. Батько дитини - гр. [PERSON] , [INFO] , з метою з`ясування його думки щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , запрошувався до територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, як рекомендованими листами, так і шляхом розміщення оголошення в засобах друкованої масової інформації: газета Одеської обласної ради "Одеські вісті" від 11 серпня 2018 року № 61 (5085). але до служби не з`явився. Малолітнім [PERSON] , [INFO] , у присутності спеціаліста територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, було написано заяву, в якій хлопчик пояснив, що батько йому не телефонує, подарунків на дні народження не дарує. На засіданні ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулось 13.09.018 p.. була присутня заявниця, яка пояснила, що близько шести років не спілкується зі своїм колишнім чоловіком гр. [PERSON] , [INFO] , в останнє бачила його в м. Чорноморську. Гр. [PERSON] . [INFO] , також зазначила, що гр. [PERSON] , [INFO] , сам не виявляє бажання бачити їх сина та спілкуватися з ним. З урахуванням вказаного, Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні доведено той факт, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Згідно ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Норми Конвенції про права дитини, говорять про те, що кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутності піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації. При вирішенні даного спору велике значення, на думку суду, мають не матеріальні обставини, а почуття та емоції. Тому неможливо прийняти рішення суто механічно, лише враховуючи розмір грошових коштів, які витрачаються батьками на дитину. До обставин, що мають істотне значення відносяться умови, які кожен з батьків може створити для виховання й розвитку дитини. Велике значення має кількість часу, який кожен з батьків може та бажає приділити дитині. Відповідно до вимог Сімейного законодавства України ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий, у зв`язку з чим повинен утримувати свою неповнолітню дитину. Суд враховує положення закону про те, що позивач також має обов`язок утримувати сина. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.50 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, з урахування вище вказаного, суд вважає за необхідне позовну заяву [PERSON] в частині стягнення аліментів слід задовольнити частково, та стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Відносно вимоги про стягнення аліментів за минулий час суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суд, вирішуючи спір в частині вимог про стягнення аліментів за минулий час, з урахуванням вимог ст.191 СК України, вважає дані вимоги необґрунтованими та такими , що не підлягають задоволенню, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надані докази вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів від відповідача, направлення будь-яких звернень до нього з цього приводу та ухилення останнього від їх сплати. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов в часині стягнення аліментів на неповнолітню дитину, підлягає до задоволення частково, а саме стягнення аліментів у розмірі ј усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно від дня пред`явлення позову, а саме з 22.11.2018 р. Також при прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконанн У відповідності з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору за подання позову в частині позбавлення батьківських прав у розмірі 704, 80 гривень. Окрім того, згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, необхідно оплату на користь держави судових витрат в розмірі 704, 80 гривень покласти на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах оплати платежу за один місяць. На підставі викладеного ,ст.ст. 164 , 165 ,166, СК України та

Outcome: partial