Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

В липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "Бі Ел Джи Мікрофінанс", в якому просить суд визнати недійсним кредитний договір №МФ-1501800002172 від 23.10.2018 укладений між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс». Позовна заява обґрунтована тим, що 23.10.2018 [PERSON] уклав кредитний договір №МФ-1501800002172 з ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс». Відповідно до умов якого сума кредиту становить 6000,00 грн., строком на 15 днів з 23.10.2018 по 07.11.2018, фіксована ставка становить 0,8% за кожен день прострочки, що дорівнює 292% річних. При прострочені сплати за кредит в якості додаткового зобов`язання встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 1,00% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 365,00% річних. В період прострочення з 30-45 день користування кредитом плата встановлюється у розмірі 4,5% за кожний день, що дорівнює 1 642,5% річних. Вважає, що вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки при укладенні спірного правочину відповідач використав нечесну підприємницьку практику, приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту. Відповідачем не було надано позивачу, як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, чим було порушено вимоги чинного законодавства та права позивача як споживача фінансових послуг. Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по вищезазначеній справі. 31.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому "Бі Ел Джи Мікрофінанс" просить залишити без розгляду зазначену заяву з огляду на те, що вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Оскільки договір був укладений добровільно він є обов`язковим для його виконання. Також зазначає, що право вимоги за кредитним договором від 23.10.2018 за №МФ-1501800002172 перейшло від ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу. Ухвалою суду від 02.12.2020 за клопотанням позивача замінено відповідача у справі з Товариство з обмеженою відповідальністю "Бі Ел Джи Мікрофінанс" на належного - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». 16.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить відмовити позивачу у повному обсязі посилаючись на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є стороною кредитних відносин а відповіднод о договору факторингу набуло право вимоги по кредитному договору №МФ-1501800002172 від 23.10.2018 укладений між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс». В судове засідання учасники справи не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 23.10.2018 між [PERSON] та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» було укладено кредитний договір №МФ-1501800002172. Пунктами 2, 3 спірного договору передбачено, що відповідач надав позивачу кредитні кошти в розмірі - 6000,00 грн., строком на 15 днів з 23.10.2018 по 07.11.2018. Відповідно до п. 4 кредитного договору - термін повернення кредиту 07 литопада 2018 року. Згідно з п. 5 кредитного договору річна відсоткова ставка за кредитом становить - 292 %. Відповідно до п. 6 кредитного договору ставка, зазначена в пункті 1.5 цього договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобовязань по сплатам за цим договором. Також, відповідно до п. 8 кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі - 14 % від суми кредиту (840,00 грн.) (а. с. 13). Відповідно до договору факторингу № 01032019 від 01.03.2019 ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув право вимоги за кредитним договором 23.10.2018 за №МФ-1501800002172, тобто відбулась заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Між сторонами виникли кредитні правовідносини. За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання зобов`язання. Згідно зі статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 549 цього Кодексу в разі порушення зобов`язання боржник зобов`язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Відповідно до вимог статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що ТОВ ««Бі Ел Джи Мікрофінанс»» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши [PERSON] грошові кошти, що не спростовується позивачем у позовній заяві. Крім того, відповідно до кредитного договору від 23.10.2018 за №МФ-1501800002172 позивач своїм підписом підтвердив свою обізнність та згоду з усіма істотними умовами зазначеного Договору. Спеціальним законом який регулює положення споживчого кредитування є Закон України «Про споживче кредитування». Як вбачається з п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного закону, договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно ч. ч. 5 та 7 ст. 18 «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до п. 8 кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі - 14 % від суми кредиту (840,00 грн.) (а. с. 13) не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює правовідносини, що виникли між сторонами, виходячи з наступного. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 27.12.2018 року в справі № 695/3474/17 зазначив, що банк, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не вказав, за які саме послуги, що надаються позивачеві, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості і суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Від вказаної правової позицій Верховним Судом фактично не було відступлено і в подальшому, а саме у постанові від 23.10.2019 року в справі № 370/140/19-ц. Отже, суд вважає, що включення в договір споживчого кредиту умови, щодо сплати комісії за за супровід кредиту у розмірі 14 %, є несправедливим, а тому вона має бути визнана недійсною. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Інші доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивачем не було надано суду відповідних доказів в обгрунтування своїх доводів. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, рішення суду має ґрунтуватися на доказах наданих сторонами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, а не на припущеннях сторін. Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що працівники банку при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, позивачем не надано. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню лише в частині визнання недійсним пункту договору щодо сплати комісії за обслуговування за супровід кредиту. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із ТОВ «ФК «ЄАПБ`на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial