Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] вона народила доньку. З огляду на те, що в шлюбі не перебувала, а батько дитини був відсутній, на підставі вимог ч.1 статті 135 СК України, відомості про [PERSON] в свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 12.08.2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 509,- вказано в графі «батько» « [PERSON] ». Ім`я „ [PERSON] " також зареєстроване за її вказівкою. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2018 року по цивільній справі № 335/9687/2018, провадження 2/335/2385/2018 за позовом [PERSON] про визнання батьківства, що набрало законної сили 26.11.2018 року, встановлено батьком доньки, ім"я та прізвище дитини визначені „ [PERSON] ". Вознесенівським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області мені видано повторне свідоцтво про народження Міраслави серії [NUMBER] від 26.12.2018 року (копія додається). В графі «по батькові» запис відсутній. В теперішній час [PERSON] , [INFO] , навчається в 1- А класі Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 78 Запорізької міської Ради Запорізької області». З кінця 2014 року до пред`явлення дійсного позову відповідач взагалі не спілкується з нею, не приймає участі в вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям, навчанням, взагалі не цікавиться її духовним чи фізичним розвитком, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, жодного разу не проявив до своєї доньки любов, турботу, не опікується її життєзабезпеченням, тощо. Доля [PERSON] йому байдужа. Після отримання вказаного рішення суду про встановлення батьківства [PERSON] не виконав жодного свого наміру по вихованню [PERSON] , які вказав в позові та перелічені в тексті судового рішення. Місце проживання чи перебування, можливої роботи, реєстрації відповідач приховує. Вихованням та утриманням [PERSON] з часу її народження займаюсь лише позивача. Інформація про батька дитини дотепер відсутня. Відповідач [PERSON] умисно не виконує свої обов`язки по вихованню, утриманню, піклуванню щодо [PERSON] , ухиляється від передбачених законом дій батька стосовно життя дитини. На підставі викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Туніс, батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути судовий збір. Позивач в судове засідання, призначене на 11.08.2021 року не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, на підставах викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання, призначене на 11.08.2021 року не з`явився, повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надав . Представник третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування в судове засідання, призначене на 11.08.2021 року не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. На вимогу суду надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви та у судовому засіданні, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2018 року визнано [PERSON] , [INFO] , громадянина республіки Туніс, батьком [PERSON] , [INFO] та визначено повне ім`я та прізвище [PERSON] , [INFO] , як „ [PERSON] ". Рішення суду набрало законної сили. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2018 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області видано повторне свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 26.12.2018 року . В графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати зазначено [PERSON] . Згідно довідки Запорізької загальноосвітньої школи № 78 ЗМР Запорізької області від 23.09.2020 року № 13 батько учениці 1-А класу [PERSON] - [PERSON] до навчального закладу не звертався, батьківські збори не відвідував. Згідно листа заступника директора з медичного обслуговування населення КНКП „ центр первинної медико- санітарної допомоги №10", дитина [PERSON] слава перебуває на обліку в центрі з народження, піклування про стан здоров`я та догляд за дитиною, супровід при відвідуванні лікарів здійснює тільки мати. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.12.2020 року № 04-28/5-9005 [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , за адресою реєстрації матері. Згідно постанови державного виконавця Вознесенівського відділу ДВС м. Запоріжжя у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Іваненко Ю.Ю. про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу від 03.11.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утриманнянеповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи 02.09.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Допитані 21.05.2021 року в судовому засіданні, свідки [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] підтвердили обставини викладені в позові, зазначила, що відповідач не піклується про життя та здоров`я дитини, про його фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з нею, не виявляє інтересу до дитини, нехтуючи батьківськими правами та обов`язками. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За результатами засідання районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 29.06.2021 року складено Висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , 1982 року народження батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] [INFO] . Суд вивчивши зазначений висновок вважає його обґрунтованим та таким, що ґрунтується на достатній доказовій базі і не суперечить інтересам дитини та узгоджується із іншими доказами, які наявні у справі. Отже, вищенаведені докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами та долею своєї дитини, не забезпечує їй необхідного медичного догляду, лікування та харчування, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає доньці доступ до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальноприйнятих норм моралі, чим ухиляються від батьківських обов`язків. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач не піклується про життя та здоров`я дитини, про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з нею у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, нехтуючи батьківськими правами та обов`язками. Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування [PERSON] своїми обов`язками, небажання змінювати свою поведінку. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Крім того, відповідно до ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Матеріали справи містять письмові докази щодо надання правової допомоги адвокатом Кацило Т.В., а саме квитанція № 791 від 28.12.2020 р. про сплату 1000 грн. за складання позовної заяви. Крім того, в матеріалах справи наявні копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, договір про надання юридичних послуг від 28.12.2020 року. Враховуючи виконану адвокатом роботу, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу, є обґрунтованими, співмірними та доведеними. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн..

Outcome: approved