Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.11.2007р., [PERSON]- відповідач, отримала кредит у розмірі 8000.00 грн., у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Позичальник свої договірні зобов'язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 30.09.2017 року на загальну суму - 102 956.78 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Просили суд стягнути з відповідача на користь Публічного Акціонерного Товариства КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.11.2007р. в сумі 102956.78 грн. та судові витрати щодо сплати судового збору в сумі -1600.00 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, просив суд відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Враховуючи подані заяви представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.11.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого позичальник, 27.11.2007р., отримала кредит в розмірі 8000.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 9, 10). Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, за кредитним договором погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією згідно умов кредитного договору (а.с. 11-22). Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі - 8000.00 грн. У порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з не виконанням зобов'язань за кредитним договором № б/н від 27.11.2007р. відповідач, станом на 30.09.2017р. має заборгованість перед позивачем на загальну суму - 102956.78 грн., яка складається з наступного: 7343.83 грн., - заборгованість за кредитом; 87134.06 грн., - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3100.00грн., - заборгованість за пенею та комісією, та штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. штраф (фіксована частина), 4878.89 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5-8, 44-50). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові. Відповідно до наданого позивачем Розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.11.2007р., встановлено, що позичальником, 05.11.2011р., здійснено останній добровільний платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором (на звороті а.с. 7, рядок таблиці 56). Отже, можливо зробити висновок про те, що наступний платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.01.2009р., боржник повинен був здійснити в порядку черговості - 05.12.2011р. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Дана правова позиція міститься у справі № 6-2891цс16 Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України. Таким чином, строк позовної давності пропущений без поважних причин, а позиція позивача щодо списання, як підстави для такого переривання не містить законного обґрунтування, виходячи з наступного. Частина 1 ст.1071 ЦК визначає, що банк може списати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк у свою чергу зобов'язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою, - запорука належного виконання банком умов договору. Крім цього, зважаючи на норми п.1.32 ст.1, пп.7.1.2 п.7.1 ст.7, п.20.1 ст.20, пп.32.3.2 п.32.2 ст.32 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», можливо зробити висновок про те, що саме власник рахунка може ініціювати списання коштів та розпоряджатися ними. Якщо ж клієнт не вчиняв жодних дій стосовно переказування коштів, таке списання є незаконним. Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Таким чином, банк не надав суду доручення чи інших РОЗРАХУНКОВИХ документів на підтвердження дій відповідача, щодо визнання обов'язку. Згідно виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 01.01.1999 по 24.12.2017р. (а.с.46), встановлено, що 30.01.2015 року на суму 5292.97 грн. та 10.03.2015р. на суму 300.00 грн. - кредитором ПАТ КБ «Приват Банк» було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості без дозволу власника карткового рахунку [PERSON] За даних обставин, суд вважає, що з 05.12.2011 року розпочався відліку строку позовної давності звернення до суду по стягненню заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.11.2007р. Також судом встановлено, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", тільки - 30.10.2017р. звернувся до суду з позовом до боржника - [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.11.2007р., що вказує на пропуск строку позовної давності в три роки передбаченого ст. 257 ЦПК України, і від позивача до суду не надходило клопотання про його поновлення. За даних обставин, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності, а тому у задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, - слід відмовити, так як позивач звертаючись до суду пропустив встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності і про що в судовому засіданні було заявлено відповідачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed