Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09 жовтня 2011 року на перехресті вул.Петровського та вул.Ляшко у м.Донецьку сталася ДТП за участю транспортних засобів - автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля Мерседес державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] Транспортний засіб Мерседес державний номер [NUMBER] було застраховано у позивача. Постановою суду було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Позивачем відшкодовано збиток, завданий власнику транспортного засобу Мерседес державний номер [NUMBER] внаслідок ДТП у сумі 6258,71 грн. Також позивачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. У зв'язку вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача кошти на сплату страхового відшкодування у розмірі 6258,71 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., а також судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 09 жовтня 2011 року о 17 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ 2107 державний номер [NUMBER], вул.Петровського та вул.Ляшко у м.Донецьку не обрав безпечну дистанцію та здійснив зіткнення з автомобілем марки "Мерседес" державний номер [NUMBER], чим порушив п.13.1 ПДР України, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини встановлені постановою Кіровського районного суду м.Донецька від 17 листопада 2011 року, тому у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Транспортний засіб "Мерседес" державний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], було застраховано в Моторному (транспортному) страховому бюро України згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на період з 30 вересня 2011 року по 29 грудня 2011 року /а.с.4/. У зв'язку з настанням страхового випадку, позивачем сплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля "Мерседес" державний номер [NUMBER] кошти у сумі 6258,71 грн., що підтверджується наказом про відшкодування шкоди від 10.02.2012 р., довідкою про розмір відшкодування шкоди, платіжним дорученням від 13.02.2012 р. /а.с.6,15/. За приписами ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. В силу ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи, що позивачем було відшкодовано матеріальну шкоду, яка заподіяна відповідачем, а цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно частин 1, 3 ст. 87 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2012 року позивачем було укладено з фізичною-особою підприємцем [PERSON] контракт №70 про надання правової допомоги, в п.1 якого зазначено, що виконавець надає замовнику правову допомогу. Також, 12.02.2015 р. між сторонами контракту було укладено додаткову угоду, за змістом якої позивачем передано завдання на ведення справи [PERSON] Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що фізична-особа підприємець [PERSON], який надавав правову допомогу, має право на зайняття адвокатською діяльністю або є іншим фахівцем в галузі права, що згідно вказаних норм закону є підставою для стягнення витрат на правову допомогу. Також, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп. та понесено витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 630 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial