Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

02 жовтня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунутування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько - [PERSON] (далі - спадкодавець). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема: право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 4821755000:03:000:0045, площею 1,00 га, розташованої на території Веселинівської (раніше - Кудрявцівської) селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, призначену для ведення особистого селянського господарства. За життя його батько склав заповіт, за яким все майно, що належатиме йому на день смерті, заповів йому. Після смерті батька він звернувся до приватного нотаріуса Євстратової О.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в Державному акті на право власності на земельну ділянку розділ "План меж земельної ділянки" не затверджено печаткою Веселинівського районного управління (відділу) земельних ресурсів. В зв`язку з цим, він звернувся до суду за захистом своїх спадкових прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що він прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Крім нього, є спадкоємець за законом- його сестра [PERSON] , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, як інвалід ІІ групи. Проте [PERSON] спадщину, в тому числі і обов`язкову частку у спадщині, не прийняла, на неї не претендує і не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину на його ім`я, про що подала приватному нотаріусу заяву. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Миколаївської області Соболь Ю.С. в судове засідання не з`явилася, до суду 09.12.2019 року надала заяву про розгляд справи без участі представника відповідача відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано до суду. Відповідно до ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання 05.02.2020 року, що підтверджується даними розносної книги, та подав до суду 09.12.2019 року заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , смерть якого було зареєстровано 29 грудня 2018 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис №233, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] - (а.с. 4). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 4821755000:03:000:0045, площею 1,00 га, розташовану на території Веселинівської (раніше - Кудрявцівської) селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, успадковане [PERSON] після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] в смт.Токарівка Веселинівського району Миколаївської області, право якої було посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданим 8 вересня 2003 року Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №15, але не оформив своїх спадкових прав. За життя спадкодавець склав заповіт, за яким все майно, що належатиме йому на день смерті, заповів позивачу. На виконання вимог чинного законодавства позивач звернувся до приватного нотаріуса Євстратової О.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом йому було відмовлено, оскільки в Державному акті на право власності на земельну ділянку, а саме: розділ "План меж земельної ділянки" не затверджено печаткою Веселинівського районного управління (відділу) земельних ресурсів. Таким чином, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права чи інтересу може бути визнання права. Матеріалами спадкових справ №20/2019 та 21/2019 встановлено, що спадкодавець [PERSON] склав заповіт, за яким все належне йому майно на день смерті заповів своєму сину - [PERSON] ; позивач [PERSON] прийняв спадщину, про що подав відповідну заяву нотаріусу; інший спадкоємець, а саме: [PERSON] подала заяву про відмову в прийнятті спадщини. Позивач [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.05.1976 року (а.с. 11), отримав право на спадкування за заповітом. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадщину позивач прийняв відповідно до ст. 1223, ч.3 ст.1268 ЦК України, якими встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, та які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] , а саме: земельної ділянки, кадастровий номер: 4821755000:03:000:0045, площею 1,00 га, розташованої на території Веселинівської (раніше - Кудрявцівської) селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 січня 1969 року та після реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище " [PERSON] "; довідкою Веселинівської селищної ради №799 від 02.05.2019 року, відповідно до якої [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Знята з реєстраційного обліку як померла. За цією адресою разом з нею на момент її смерті проживали та були зареєстровані: чоловік [PERSON] та син [PERSON] ; Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданим 8 вересня 2003 року Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №15 - (а.с. 3,10). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Крім того, ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки позивач прийняв спадщину відповідно до ст. 1223, ч.3 ст.1268 ЦК України, то спадщина належить йому з часу її відкриття. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, та що його право на спадщину ніким не оспорюється, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved