Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачу на підставі свідоцтва про спадщину № 1-689, виданого 06.03.2020 державним нотаріусом Другої Черкаської нотаріальної контори Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Демиденко О.А., на праві приватної власності належить 1/2 будинку [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Держа\-вного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права вла\-сності № 203326972 від 06 березня 2020 року. Згідно довідки з місця проживання та про склад сім`ї від 03.06.2020 № 70, яка була видана комітетом самоорганізації населення мікрорайону "Соборний" виконкому Черкаської міської ради, встановлено, що в будинку [ADDRESS] , 21.12.2004 був зареєстрований тимчасово, до 3 листопада 2005 року, громадян [PERSON] ,1967 року народження. Однак, гр. [PERSON] без поважних причин в цьому жит\-ловому будинку не проживав і не проживає, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні будинку, не має особистих речей в будинку і взагалі після реєстрації місця проживан\-ня в цьому будинку він ніколи не з`являвся в ньому. Перешкод в користуванні вищеназваною частиною житлового бу\-динку ні позивач, ні інші члени його сім`ї відповідачу не чинили. Факт реєстрації місця проживання відповідача у вказаному буди\-нку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування час\-тиною житлового будинку, яка йому належить на праві приватної власно\-сті, він змушений за відповідача оплачувати комунальні послуги, зокре\-ма, оплачувати послуги з вивозу сміття. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем, а ще ра\-ніше, між колишнім власником вищеназваної частини житлового будинку - спадкодавцем [PERSON] та відповідачем щодо відсутності відповіда\-ча понад один рік не існує. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд, визнати [PERSON] , таким що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.08.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, до початку надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач[PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи на офіційному сайті судова влада. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає, що така поведінка відповідача свідчить про те, що він не має інтересу до справи. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін та на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2020 [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2020 № 203326972. Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. [ADDRESS] 21.12.2004 року у ньому був зареєстрований громадянин Литви [PERSON] , [INFO] , тимчасово, до 03.11.2005. Даний факт також підтверджується довідкою з місця проживання та про склад сім`ї від 03.06.2020 № 70, яка була видана комітетом самоорганізації населення мікрорайону "Соборний" виконкому Черкаської міської ради, в якій зазначено, що [PERSON] фактично не проживає у вказаному будинковолодінні. Крім того, як вбачається з акту опитування сусідів завіреним головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний», [PERSON] , [INFO] у буд. [ADDRESS] не проживав і в даний час не проживає. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13ЦК). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] був зареєстрований у будинку, [ADDRESS] , але не проживав та не проживає у ньому без поважних причин, його особисті речі у будинку відсутні, сторони не є членами сім`ї і не були ними, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник Ѕ частини вказаного будинку, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловими приміщеннями. Договір найму житла між власником та відповідачем відсутній. Тож за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Outcome: approved