Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Відокремленого підрозділу "Шахта Комсомольська" Державного підприємства "Антрацит" про припинення трудового договору,в якому просить суд припинити трудовий договір з 09 липня 2014 року, який укладено між вказаним підприємством та ним,за ст.38 Кодексу законів про працю України. В обґрунтування вимог позивач посилається на наступне: 14 січня 2014 року між позивачем і Відокремленим підрозділом «Шахта Комсомольська» Державного підприємства «Антрацит» (Луганська обл., с-ще Дубівський, код ЄДРПОУ 26403020) був укладений трудовий договір, про що зроблений відповідний запис №7 у трудову книжку серія [NUMBER] та по 09.07.2014 року він працював охоронцем на Відокремленому підрозділі «Шахта Комсомольська» Державного підприємства «Антрацит», що підтверджується даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. В липні 2014 року він був змушений переселитися з тимчасово окупованої території та не звільнився з роботи у зв'язку з проведенням антитерористичної операції та 14 листопада 2014 року переїхав до м.Богодухова Харківської області, де проживає [ADDRESS]. Поважною причиною неможливості продовження роботи на підприємстві є проведення антитерористичної операції на території місцезнаходження відповідача, що підтверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція». У зв'язку з тим, що роботодавець знаходиться на території проведення антитерористичної операції, у позивача немає можливості ні звільнитися у встановленому законодавством порядку,за ст.38 КЗпП України, ні працевлаштуватися на законних підставах, ні отримувати допомогу на випадок безробіття. Таким чином, порушені конституційні права на працю, на оплату праці, на соціальне страхування на випадок безробіття. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні із вказаних в заяві підстав. [PERSON] пояснив,що він дійсно з січня місяця 2014 року працював на шахті охоронцем,останнім його робочим днем було 08 липня 2014 року,вніч на 09 липня 2014 року на шахту прийшли озброєні люди,забрали його в полон. Після чого він деякий час перебував у полоні та після звільнення з полону виїхав до м.Богодухова. Шахта на даний час не працює. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухав пояснення позивача,свідка, дослідив матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав: Судом встановлено,що [PERSON] перебуває у трудових стосунках з Відокремленим підрозділом "Шахта Комсомольська" Державного підприємства "Антрацит" з 14.01.2014 року,на посаді охоронця (наказ № 27-ок від 14.01.2014 року)про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці позивача,оригінал якої оглянуто у судовому засіданні. Відповідно до змісту ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно змісту копії заяви позивача,останній в липні місяці 2014 року звертався до керівництва шахти із заявою про звільнення за власним бажанням та з посиланням на проведення бойових дій в м.Антрацит Луганської області. Відповідно до копії форми ОК-7-з УПФУ в Богодухівському районі на ім»я [PERSON],страхувальником застрахованої особи зазначено вказане вище державне підприємство. Згідно змісту копії довідки Управління соціального захисту населення Богодухівської РДА від 17.11.2014 року,[PERSON],який проживав за адресою [ADDRESS] та перемістився в м.Богодухів, за адресою [ADDRESS],взято на облік як особу,переміщену з тимчасово окупованої території України та району проведення антитерористичної операції. Відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198 (зі змінами) для отримання статусу безробітного громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та припинили трудові відносини у судовому порядку, пред'являють відповідне рішення суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила,що [PERSON]дійсно 08 липня 2014 року пішов на роботу і не повернувся,оскільки звідти його забрали в полон,де він пробув близько 15 днів. Уточнила,що шахта в липні 2014 року була закрита,місцезнаходження керівництва шахти невідоме,та шахта не працює з липня місяця 2014 року і по сьогоднішній день. Положеннями ст.232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій. Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно до ч.2 ст.8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується. Судом встановлено,що позивач немає можливості продовжити роботу на підприємстві в зв»язку з поважною причиною,що не залежить від нього,а саме у зв»язку з проведенням антитерористичної операції на території місцезнаходження відповідача,та не має можливості ні звільнитися у встановленому порядку за власним бажанням, ні працевлаштуватися, ні отримувати допомогу на випадок безробіття. Зважаючи на викладене вище,порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку, шляхом ухвалення рішення про встановлення факту припинення трудових відносин між сторонами. Приймаючи до уваги,що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені позивачі за подання позову про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин,відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок, мають бути стягнуті з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved