Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

25.06.2018 року позивач звернулася з позовом в якому просила розірвати договір оренди земельної частки (пай) від 28.12.2009 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», загальною площею 4,78 ум. кад. га, розташованої в межах території Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району, Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам'янобалківської сільській раді № 86 від 02.03.2010 року. Крім того, позивачка просила стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на її користь заборгованість по виплаті орендної плати в сумі 11179 грн. та 1409,60 грн. судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником земельних ділянок, які розташовані в межах Кам'янобалківської сільської ради сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер [NUMBER], розміром 2,656 га; кадастровий номер [NUMBER], розміром 1,3563 га; кадастровий номер [NUMBER], розміром 0,2289 га; кадастровий номер [NUMBER], розміром 0,0171 га., що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 17.07.2013 року та 15.08.2014 року. Позивачка вказує, що 28.12.2009 року між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди земельної частки паю на підставі земельного сертифікату строком на 50 років та з моменту підписання договору земельні ділянки обробляються орендарем. Відповідно до зазначеного договору відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату щорічно до 26 грудня поточного року, проте свої зобов'язання не виконує належним чином і за період з 2013 року по 2017 рік включно не сплатив орендну плату. Посилаючись на відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми нарахованої та виплаченої орендної плати та утриманих податків, від 13.06.2018 року, позивачка зазначає, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» взагалі не нараховувало та не виплачувало їй орендну палату за договором оренди земельної частки (пай) за 2013-2017 роки включно. Розмір невиплаченої орендної плати в межах строку позовної давності за 2015-2017 роки становить: у 2015 році - 3288,21 грн, у 2016 році - 3945,51 грн, у 2017 році - 3945,51 грн, а всього -11179 грн, що підтверджується даними, які зазначені у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити. Представник відповідача Філатов І.Л. просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 9 ст. 93 ЗК України також встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України від 06.10.98 року N 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 02.10.2003 року N 1211-IV з наступними змінами). Відповідно до частини 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до статті 1 Закону України від 06.10.98 року N 161-XIV "Про оренду землі" (в редакції Закону України від 02.10.2003 року N 1211-IV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди 28.12.2009 року) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією з істотних умов договору оренди землі. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди 28.12.2009 року) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Сторони не заперечували, що 28.12.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди земельної частки (паю), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну частку (пай) розміром 4,78 (чотири цілих сімдесят вісім сотих) умовних кадастрових гектарів, вартістю 40392 (сорок тисяч триста дев'яносто дві) гривні 33 ком., яка розміщена в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ "Агрофірма Корнацьких". Земельна частка (пай) передається в оренду для сільськогосподарських потреб. За користування вказаною в Договорі земельною часткою Орендар сплачує Орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 3 (три) відсотки від грошової оцінки земельної частки (паю), яка передається Орендодавцем в користування Орендарю, що в грошовому вигляді складає 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 77 коп. Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії Договору але не пізніш як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі, договір укладено на 50 років, початок дії 01.01.2010 року, закінчення 31.12.2059 року. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка посилається на те, що вона є власником земельних ділянок, які перебувають в оренді у відповідача згідно договору оренди земельної частки (паю) укладеного 28.12.2009 року між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», але відповідач жодного разу, починаючи з 2013 року, орендну плату не виплачував. Відповідачем не надані докази які б спростовували це. Копіями свідоцтв про право власності та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 5-12) підтверджено право власності [PERSON] на земельні ділянки: [NUMBER], площею 2,656 га; [NUMBER], площею 1,3563 га; [NUMBER], площею 0,2289 га; [NUMBER], площею 0,0171 га на території Кам'янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до відомостей з Інформаційного фонду Державної реєстрації фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків за 2015-2017 роки вбачається, що в 4 кварталі 2015 року нараховано орендної плати позивачу за надання майна в оренду в сумі 3288,21 грн., у 4 кварталі 2016 року - 3945,51 грн., у 4 кварталі 2017 року - 3945,51 грн. Прибутковий податок на доходи фізичних осіб з цих сум утриманий, але орендна плата загальною сумою 11179 грн. позивачу не виплачена ( а.с.14-18). Відповідно до ст. 81 ЦПК України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 96 ЗК України встановлено обов'язок землекористувачів своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пп. "в" частина 1). Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди) розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Законом України від 12.02.2015 року N 191-VIII, який набрав чинності 05.04.2015 року, у частині другій ст. 21 Закону України "Про оренду землі" слово "форма" замінено словом "умови". Пунктом 2.2 договору оренди земельної частки (паю) від 28.12.2009 року встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як зазначає позивачка в позовній заяві, відповідач жодного разу протягом 2013-2017 років орендну плату їй не виплачував. Перевіряючи доводи відповідача щодо причин невиплати позивачам орендної плати з дотриманням строків, встановлених договором, суд виходить з наступного: оскільки внесення орендної плати є грошовим зобов'язанням саме відповідача, то саме він має докладати зусиль для його виконання. Орендодавець, яким є позивач, відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду землі" має лише право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише в тому разі, коли доведе відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13.02.2013 р. у справі N 6-170цс12). Отже, саме відповідач у справі має доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання за договором оренди з внесення орендної плати або ж довести факт виконання ним даного зобов'язання. Відповідачем не надано суду доказів про те, що він приймав заходи щодо внесення орендної плати за договором оренди щороку до 26 грудня. Відповідачем не надано доказів про те, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, а саме, отримати орендну плату за 2013 - 2017 роки у строки та на умовах, що встановлені договором оренди. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання, ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Відповідачем наведені норми закону не виконані. Враховуючи, що відповідачем не доведена відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання щодо внесення орендної плати у строки, встановлені договором оренди, то суд вважає, що відповідачем взагалі не доведено внесення орендної плати за 2009 - 2017 роки. Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті "д" частини 1 цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Відповідно до п. 38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Разом з тим згідно із частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, від 11.10.2017, № 732/174/17|6-1449цс17). З урахуванням наведеного, суд вважає, що порушення відповідачем умов договору щодо виплати орендної плати є істотним, оскільки позивачка внаслідок такого порушення значною мірою позбавлялася того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи, що в п.2.2 договору оренди земельної частки (паю) від 28.12.2009 року передбачено обов'язок орендаря сплачувати орендодавцю щорічну орендну плату у грошовій формі протягом дії договору, але не пізніш як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі, то виплата орендної плати є грошовим зобов'язанням і саме відповідач повинен його виконувати, а враховуючи відомості з Інформаційного фонду Державної реєстрації фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків за 2015-2017 роки, де вказані суми нарахованої і не виплаченої відповідачем позивачці орендної плати за 2015-2017 роки та відсутність будь-яких заперечень відповідача, суд знаходить позовні вимоги про стягнення орендної плати доведеними і підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ними витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved