Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

04.01.2019 року позивач ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 84074,55 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» та відповідачем [PERSON] 14.10.2014 року було укладено кредитний договір №260547100, на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 31065,07 грн. ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ЗАТ «Перший Український міжнародний Банк». Відповідач, не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість за договором станом на 14.12.2018 року становить 84074,55 грн., яка складається з: 25018,89 грн. - заборгованість за кредитом; 20906,07 грн. - заборгованість за процентами; 30251,71 грн. - заборгованість за комісією; 7897,88 грн. - штрафні санкції. Тому, на підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 84074,55 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. 21.03.2019 року на адресу суду надійшов зустрічний позов [PERSON] , представник позивача - [PERSON] , до ПАТ «ПУМБ» про захист прав споживача у якому [PERSON] просила визнати недійсним кредитний договір №260547100 від 14.10.2014 року. Вимоги обґрунтовано тим, що жодний кредитний договір не укладався, кредит від відповідача вона не отримувала, відсутня анкета-заява на приєднання до Умов та Правил, а відповідно до цього кредитний договір без доказу видачі коштів у сумі 31065,07 грн. не є документом, який підтверджує наявність кредитних відносин між позивачем та відповідачем. Крім того, жодного повідомлення [PERSON] від банку про наявність боргу не отримувала, а відповідно до цього боржник має право не виконувати своїх зобов`язань по кредиту. Якщо навіть і існує розрахунок заборгованості , то сам розрахунок заборгованості щодо наявності боргу є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не відображає правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Відповідно до умов кредитного договору банк не надав позичальнику кредит в сумі 31065,07 грн. на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються ЗУ «Про захист прав споживачів» і такий договір кредитування є недійсним. В оспорюваному договорі кредиту взагалі не зазначено, хто отримав кошти у сумі 31065,07 грн., а тому відповідно до ч.8 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до кредитного договору неможливо встановити кому надані були кошти в сумі 31065,07 грн., а таких доказів до суду позивач не надав, що ставить під сумнів законність такого кредитного договору та договір страхування, про який йде мова в кредитному договорі і який став підставою для стягнення заборгованості з відповідача, а враховуючи той факт, що жодного договору між сторонами не укладалося і кошти не були отриманні відповідачем, такий договір є недійсним, тому просить визнати кредитний договір №260547100 від 14.10.2014 року, укладений між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] на отримання кредитних коштів в сумі 31065,07 грн. недійсним. Представник позивача за первісним позовом ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, заявлено клопотання про розгляд справи у відсутності представника (а.с.100). Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання, згідно якого просить справу розглядати без його участі, в задоволенні первісного позову ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості просить відмовити, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним просить задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку що первісний позов ПАТ "ПУМБ" до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічний позов [PERSON] до ПАТ "ПУМБ" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійснимпідлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вимоги позивача ПАТ «ПУМБ» щодо необхідності стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Виходячи з вимог та заперечень сторін, викладених у заявах по суті спору, під час вирішення спору між сторонами в даній справі суду слід встановити, чи було укладено між сторонами кредитний договір, чи укладено цей договір з дотриманням вимог ЗУ «Про захист прав споживача», чи виконано сторонами взяті на себе зобов`язання щодо надання грошових коштів, погашення кредитної заборгованості та розмір кредитної заборгованості. Позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним обґрунтовано тим, що кредитний договір вона не укладала. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно оглянутого в судовому засіданні кредитного договору № 260547100 від 14.10.14 року встановлено, що 14.10.2014 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» було укладено у письмовій формі кредитний договір №260547100, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 31065,07 грн. Боржник зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом, комісію за надання банком пакету послуг по видачі кредиту та повернути кредит в порядку та строки, обумовлені договором. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: частина кредиту в розмірі, зазначеному в Додатку № 2 до цього договору («Інформація про умови та сукупну вартість кредиту»), надається позичальнику на споживчі потреби на розсуд позичальника; частина кредиту в розмірі, зазначеному в Додатку № 2 до цього договору («Інформація про умови та сукупну вартість кредиту»), надається позичальнику для оплати суми страхового платежу згідно договору страхування життя № С260547100, укладеного 14.10.2014 року з ПрАТ «УАСК АСКА-ЖИТТЯ», ідентифікаційний код: 24309647. Згідно п.1.5 договору кредит надається строком на 36 місяців - до 14.10.2017 року. Даний договір містить підпис позичальника [PERSON] . Доказів того, що вона цей договір не підписувала, [PERSON] не надала. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 31065,07 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копією меморіального ордеру №TR.7527213.8807.3887 від 14.10.2014 року (а.с.155), та наданими позивачем оригіналами меморіального ордеру (а.с.167). Враховуючи те, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, [PERSON] на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування, суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт укладення між сторонами договору кредиту № 260547100 від 14.10.2014 року, а вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним з підстав ненадання боржнику інформації про сукупну вартість кредиту на підставі ст.230 ЦК України задоволенню не підлягають. За умовами п.п.6.16, 6.16.1, 6.16.2 зазначеного договору, додатками до цього договору, що складають його невід`ємну частину, є Додаток № 1 - «Графік повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за надання пакету послуг по видачі кредиту» та Додаток № 2 - «Інформація про умови та сукупну вартість кредиту» (а.с.11-23). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань з погашення кредиту не виконала. 13.04.2018 року Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» було направлено [PERSON] письму вимогу щодо виконання вимог договору та сплати заборгованості, яка станом на 13.04.2018 року становить 65268,73 грн., та пред`явив вимогу негайно погасити заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 65268,73 грн. в строк до 20.04.2018 року, однак вимога банку не була виконана (а.с.24-28). У доданій до позовної заяви виписки з рахунку [PERSON] , підписаної представником позивача зазначається, що прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 25018,89 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 30251,71 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 20906,07 грн., при цьому строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0 грн., строкова заборгованість за комісією становить 0 грн., строкова заборгованість за процентами становить 0 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту становить 7897,88 грн. (а.с.33). Розмір простроченої заборгованості за сумою кредиту відповідачем не спростовано, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за сумою кредиту 25018,89 грн. слід задовольнити. При цьому суд вважає, що позовна давність не сплинула, оскільки згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що про порушення свого права позивач дізнався після закінчення строку кредитного договору - після 14.10.2017 року, а тому, звернувши до суду 04.01.19 року позивач ПАТ «ПУМБ» строк позовної давності не пропустив. Що стосується вимог ПАТ «ПУМБ» про стягнення інших складових заборгованості, то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки в повній мірі знайшли своє підтвердження зазначені позивачем за зустрічним позовом підстави для визнання кредитного договору частково недійсним. Згідно наданої позивачем довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 260547100 від 14.10.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає 84074,55 грн, з яких: 20906,07 грн. заборгованість за процентами (а.с.29-32). За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п.1.3 укладеного між сторонами кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 12% річних. Однак, вимог про стягнення поточної строкової заборгованості по процентам, нарахованим відповідно до п. 1.3 договору, позивач не пред`явив, а тому вирішення питання про наявність підстав для їх стягнення судом не здійснюється. У розрахунку заборгованості заявлені до стягнення проценти у розмірі 20906,07 грн. визначена як прострочена заборгованість за процентами. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Пунктом 3.1.4 договору передбачено, що у разі порушення зобов`язань з повернення кредиту, нарахування процентів на заборгованість за основною сумою кредиту, яку не було своєчасно повернуто позичальником відповідно до графіку повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом та комісія за надання пакету послуг по видачі кредиту, закріпленим в додатку №1 до цього договору, здійснюється щоденно на суму такої простроченої заборгованості за 63% річних, виходячи з 360 днів у році. Крім того, відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. За положеннями п.1.3 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і становить 12,00% (дванадцять відсотків) річних. Проценти сплачуються позичальником в порядку і на умовах, визначених цим договором. Як вбачається зі змісту кредитного договору, у випадку порушення зобов`язань з повернення кредиту, нарахування процентів на заборгованість за основною сумою кредиту, яку не було своєчасно повернуто позичальником відповідно до графіку повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за надання пакету послуг по видачі кредиту, закріпленим в додатку № 1 до цього договору, здійснюється щоденно на суму такої простроченої заборгованості за ставкою 63,00% (шістдесят три цілих нуль сотих процентів річних), виходячи з 360 (триста шістдесят) днів у році. Процентна ставка зазначена в цьому пункті застосовується також у випадках, передбачених пунктом 5.4 цього договору. Положення цього пункту договору мають поновлювальний характер і можуть застосовуватися протягом всього строку дії цього договору. Сторони прийшли до згоди, що у випадках порушення (невиконання чи неналежного виконання) позичальником з будь-яких підстав (в т.ч. форс мажорного характеру, одного із (чи одночасно кількох) зобов`язань, передбачених пунктами 4.3.1-4.3.4 цього договору , незважаючи на положення п.3.1.1 цього договору в частині ставки, що застосовується при розрахунку процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплачувати банку проценти за користування кредитом за ставкою 63,00% (шістдесят три цілих нуль сотих процентів річних), виходячи з 360 днів у році. Проценти за користування кредитом за ставкою, визначеною у цьому пункті договору, нараховуються у кожному випадку невиконання чи неналежного виконання одного із (чи одночасно декількох) зобов`язань, встановлених в п.п. 4.3.1- 4.3.4 цього договору, починаючи з першого для невиконання чи неналежного виконання зазначених зобов`язань, до тієї дати, коли зазначені порушення зобов`язання будуть виконані належним чином (п.п. 3.1.4, 5.4). Отже, зміст наведених умов договору дає підстави стверджувати, що умови договору про встановлення розміру процентів за ставкою 63,00% (шістдесят три цілих нуль сотих процентів річних), виходячи з 360 (триста шістдесят) днів у році, є несправедливими, оскільки передбачають непропорційно велику суму компенсації (понад шістдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Оскільки окремі положення пунктів 3.1.4, 5.4, 5.2 кредитного договору щодо встановлення відповідальності за невиконання умов договору у вигляді щоденної оплати на суму простроченої заборгованості за ставкою 63,00% (шістдесят три цілих нуль сотих процентів річних), виходячи з 360 (триста шістдесят) днів у році, штрафів є несправедливим і суперечить принципам розумності та добросовісності, а також є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за спірним договором, суд дійшов висновку про несправедливість цих умов договору, а саме пунктів 3.1.4, 5.4, 5.2 та необхідність з метою захисту порушених прав споживача визнання їх недійсними. Згідно наданої позивачем довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 260547100 від 14.10.2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем складає 84074,55 грн, з яких: 30251,71 грн. заборгованість за комісією (а.с.29-32). Згідно п.1.4 спірного договору, комісія за надання банком пакету послуг по видачі кредиту сплачується в сумі, вказаній в додатку №2 до вказаного кредитного договору («Інформація про умови та сукупну вартість кредиту») і розраховується в порядку, передбаченому п.3.2.1 згідно якого комісія за надання банком пакету послуг по видачі кредиту розраховується та сплачується наступним чином: 1,99% від суми кредиту, помножується на кількість календарних місяців кредитування, відповідно до строку надання кредиту. Відповідно до положень абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно п.1.4 кредитного договору, комісія за надання банком позичальнику пакету послуг по видачі кредиту сплачується позичальником в сумі, вказаній в Додатку № 2 до цього договору («Інформація про умови та сукупну вартість кредиту») і розраховується в порядку передбаченому пунктом 3.2.1 цього договору. Як вбачається зі змісту п.п.3.2, 3.2.1 кредитного договору від 14.10.2014 року комісія за надання банком послуг по видачі кредиту розраховується та сплачується позичальником на користь банку наступним чином: сума комісії в розмірі 1,99% (одна ціла дев`яносто дев`ять сотих відсотків) від суми кредиту, що надається позичальнику згідно п.1.1 цього договору помножується на кількість календарних місяців кредитування, які визначаються відповідно до строку надання кредиту, вказаного в п.1.5 цього договору, сплачується позичальником щомісячно в терміни сплати процентів за користування кредитом за відповідний розрахунковий період протягом всього строку кредиту, встановленого цим договором, відповідно до Графіка повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за надання пакету послуг по видачі кредиту, закріпленого в Додатку № 1 до цього договору. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року № 6-80цс13. Таким чином, плата за обслуговування кредиту банком в розмірі 1,99 % від суми кредиту щомісячно призводить до зміни у витратах позичальника, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, суд дійшов висновку про визнання недійсними п.п.1.4, 3.2, 3.2.1 кредитного договору з підстав несправедливих умов договору. У той же час відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. При цьому суд не може врахувати стягнуті з відповідача [PERSON] кошти на виконання виконавчого напису нотаріуса № 4564 від 30.05.2018 року (а.с.210), оскільки з оглянутої копії рішення Апостолівського районного суду від 16.04.2019 року (справа № 171/1702/18) встановлено, що зазначеним рішенням суду позов [PERSON] задоволено - визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 30 травня 2018 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, зареєстрований у реєстрі за № 4564, щодо стягнення зі [PERSON] заборгованості у розмірі 67 167 грн. 90 коп, що не позбавляє [PERSON] можливості звернутись з вимогою про повернення коштів отриманих без достатніх на те підстав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №260547100 від 14.10.2014 року у розмірі 25018,89 грн., в решті позовних вимог за первісним позовом слід відмовити. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом визнання недійсними пунктів 1.4, 3.2, 3.2.1, 3.1.4, 5.4 вказаного договору, в решті позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial