Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

КП КМР "Тепломережі" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь КП КМР "Тепломережі" суму боргу у розмірі 11221,42 грн. та сплачену позивачем суму судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 31 березня 2017 року КП КМР "Тепломережі" до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська була подана заява на видачу судового наказу на солідарне стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання з [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 квітня 2017 року у справі № 209/845/17 відмовлено КП КМР "Тепломережі" у прийнятті заяви про видачу судового наказу про солідарне стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання з [PERSON], [PERSON] в зв'язку з тим, що з заяви і поданих документів вбачається спір про право. Відповідачі мають заборгованість за послуги централізованого опалення квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка в централізованому порядку забезпечується теплопостачанням. Зазначена квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності до 17 лютого 2016 року на підставі ухвали про закриття провадження у справі у зв'язку з визначенням мирової угоди Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 травня 2008 року по справі № 2-290-08, про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 18 лютого 2016 року НАТ 801118, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кір'як К.А. Відповідачі не здійснювали оплату послуг, наданих їм КП КМР "Тепломережі", внаслідок чого у період з листопада 2007 року по 17 лютого 2016 року їхня заборгованість складає 11221,42 грн. В порядку досудового врегулювання боржникам було запропоновано в добровільному порядку погасити заборгованість, однак відповідачі сплатити борг відмовилися. Несплата КП КМР "Тепломережі" споживачами комунальних послуг ускладнює проведення своєчасної підготовки профілактичних ремонтів котельних, тепломереж і введення їх в експлуатацію в осінньо-зимовий період. Внаслідок систематичних неплатежів у підприємтсва бракує грошових коштів для проведення розрахунків з бюджетом і придбання природного газу. 25.01.2018 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, що отриманий позивачем 23.01.2018 року, згідно якого [PERSON] заперечує проти позовних вимог, вказує про відсутність документального підтвердження у позивача щодо постачання теплової енергії комунальним підприємством та отримання її споживачем. Зазначає, що позивач просить стягнути заборгованість поза межами встановленого строку позовної давності, просить відмовити в задоволенні позову. Від відповідача [PERSON] у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надано, будь-які клопотання, заперечення чи заяви до початку розгляду справи не надходили, причини неявки [PERSON] до суду не відомі. 25.01.2018 року представником позивача [PERSON] надано до суду відповідь на відзив, в якому позивач заперечує проти відзиву, заперечує проти застосування позовної давності посилаючись на переривання перебігу позовної давності, просить стягнути всю суму боргу та судового збору. Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяви про особисту участь у розгляді справи до суду не подавали. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачем [PERSON] подано клопотання, згідно якого останній не заперечує проти стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання в межах строку позовної давності за останні три роки з моменту звернення позивача до суду, та просить розгляд справи у судовому засіданні проводити без його участі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. З вищенаведених підстав, суд розглядає справу за відсутності сторін у справі на підставі наявних в матеріалах справи даних і доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 12.05.2008 року до 17 лютого 2016 року відповідачам на праві приватної спільної часткової власності належала квартира за адресою: [ADDRESS], яка в централізованому порядку забезпечувалася теплопостачанням, що підтверджується довідками про склад сім'ї (а.с. 10, 11), договором купівлі-продажу квартири від 18 лютого 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кір'як К.А. (а.с. 21). Основним предметом діяльності КП КМР «Тепломережі» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с.14-20). На виконання статутної мети підприємство не зважаючи на відсутність договору зі Споживачем, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які мешкають в вищезазначеному житловому будинку, на забезпечення їх здоров'я та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає право на житло, здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до будинку за адресою: м.Камьянське, вул. Бурхана, 3 де знаходилася квартира відповідачів за № 16, яка входить до невід'ємної частини системи опалення будинку. Зі сторони відповідачів на адресу КП КМР «Тепломережі» відмови від послуг з надання теплової енергії не надходило, іншого джерела отримання теплової енергії відповідачі не обирали, доказів про укладення договорів про надання теплої енергії з іншими установами не надавали. Як вбачається з виписки по особистому рахунку [NUMBER] від 21.03.2017 року (а.с. 12-13), в травні-червні 2008 року відповідачами визнано борги минулого власника і було сплачено попередній борг за теплопостачання в сумі 224грн. в травні 2008 року, 663,60 грн. в червні 2008 року, внаслідок чого виникла переплата в сумі 224 грн. З цих підстав суд вважає необгрунтованим відзив відповідача [PERSON] щодо відсутності документального підтвердження у позивача обставин постачання теплової енергії комунальним підприємством та отримання її споживачем. Як встановлено судом, відповідачі не здійснювали повну оплату послуг з централізованого теплопостання зазначеної квартири у період з грудня 2008 року по 17 лютого 2016 року, їх заборгованість перед КП КМР "Тепломережі" обрахована позивачем в сумі 11221,42 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку [NUMBER] по розрахункам за послуги з централізованого опалення квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від 24 червня 2004 року N1875-IV "Про житлово-комунальні послуги". Згідно з ч.ч.1-3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (пп.1,2 ч.1 ст.14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Цим же Законом визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст.ст.5-7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до підп.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 28 Закону України від 21 травня 1997 року N280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності. Крім того відповідно до ст. 4 Закону України від 3 грудня 1990 року N507-XII "Про ціни і ціноутворення" Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін/тарифів, а також по контролю за цінами/тарифами. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відповідно до п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів. Для приміщень у житловому будинку, які не використовуються як житлові застосовується тариф для інших споживачів. Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч. 1 ст. 540 ЦК України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно з п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції," виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Заявлене відповідачем [PERSON] клопотання про застосування строків позовної давності до пред'явленої суми заборгованості, суд вважає частково обгрунтованим виходячи з наступного. Як вбачається з виписки по особистому рахунку [NUMBER] від 21.03.2017 року (а.с. 12-13), у період з грудня 2008 року по серпень 2011 року відповідачі здійснювали не щомісячні періодичні платежі в сумах від 100 до 200 грн. на місяць. Останній платіж було здійснено за серпень 2011 року. З серпня 2011 року будь-які платежі відсутні. Як встановлено судом, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.04.2017 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про солідарне стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання з [PERSON] і [PERSON] з підстав наявності спору про право. Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється три роки. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки, позивачем суду не надано доказів поважності причини пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову за межами строку позовної давності, і вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості починаючи з моменту першого звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 01 квітня 2014 року по лютий 2016 року включно, що становитиме 5141,81 грн. (11221,42 грн. - 6079,61 = 5141,81). З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню сума боргу за послуги з теплопостачання до квартири за адресою: [ADDRESS], у період з квітня 2014 року по 17 лютого 2016 року в розмірі 5141,81 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі за оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становитиме: 1600 грн. х 5141,81 грн. / 11221,42 грн. = 733,14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial