Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] в заяві від 1 жовтня 2015 року вказує, що 12 лютого 2014 року на автодорозі "Деражне - Клевань" мала місце дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів ГАЗ-3307, державний номерний знак [NUMBER], належного відповідачу, та "Мерседес-бенц" , державний номерний знак [NUMBER], під його керуванням. Згідно звіту від 21 лютого 2014 року № 2014/2283 про оцінку транспортного засобу "Мерседес-бенц", державний номерний знак [NUMBER], йому в результаті ДТП завдано матеріальних збитків на суму 146 110 гривень. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ГАЗ-3307, державний номерний знак [NUMBER], була застрахована в АТ "Страхова група ТАС" згідно полісу АЕ/2256024 від 18.02.13 р., що стверджується повідомленням АТ "Страхова група ТАС" від 26 листопада 2014 року, а [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, що доводить постановою від 12.03.14 р. Зазначає, що страхова компанія сплатила йому страхове відшкодування в розмірі 50 000 гривень. З посиланням на ст. ст. 1188,1172,1194 ЦК України просить стягнути з [PERSON] "Бімол", з яким водій [PERSON] перебував у трудових відносинах, завдану йому матеріальну шкоду в розмірі 96 290 гривень, що становить різницю між фактичним розміром спричиненої йому шкоди і страховим відшкодуванням (146 290 грн. - 50 000 гривень). Обгрунтовує таку свою позицію тим, що оцінку транспортного засобу проведено на підставі п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року № 1074/8395, як вартісного значення витрат, що їх зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). При цьому покликається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 4 червня 2014 року № 6-49цс14, щодо права власника пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу на відшкодування в повному обсязі завданої майнової шкоди та втрати товарної вартості в загальному поряду. Крім цього вважає, що відповідач має сплатити йому на підставі ст.ст. 23,1167 ЦК України спричинену моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень та повернути сплачений ним судовий збір в розмірі 1450,4 гривень. Розмір моральної шкоди обгрунтовує негативними змінами в його житті - пошкоджений автомобіль до цього часу повністю не відремонтований через коливання валюти і ріст цін на автозапчастини, які в Україні придбати неможливо. Автомобіль був засобом отримання ним тимчасових заробітків, адже ним перевозив вантажі. Його матеріальне становище у зв'язку з цим погіршилося, що призводить до душевних страждань і переживань. В судовому засіданні стороною позивача позовні вимоги було підтримано з наведених в заяві підстав. Пояснення позивач [PERSON] дав аналогічні. Представник відповідача [PERSON] звернутих до [PERSON] "Бімол" вимог не визнав. Подав заперечення на позов, яке підтримав в судовому засіданні. Покликається на те, що суб'єкт оціночної діяльності прийшов до висновку, що оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 166 180 гривень, а ринкова його вартість становить 146 110 гривень, то матеріальний збиток заподіяний його власнику становить ринкову вартість автомобіля - 146 110 гривень, тобто він є фізично знищеним. Не дивлячись на це, позивач почав відновлювати автомобіль, фактично заперечуючи фізичне знищення транспортного засобу. Має намір продовжувати його експлуатацію. Тоді як "Страхова група ТАС" при розгляді страхового випадку виставляла автомобіль на електронні торги. Найвища пропозиція складала 88 000 гривень. Вказує, що згідно з абз.3 пункту 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 1 березня 2013 року № 4, у разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. На підставі наведеного визначає різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за мінусом коштів відшкодованих [PERSON] страховою компанією, яка підлягає відшкодуванню в розмірі 8 110 гривень (146 110 -50 000 - 88 000). З посиланням на п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, згідно з яким, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування особі, відповідальній за шкоду. За наведених обставин відповідач згідний провести відшкодування у запропонованому позивачем розмірі у разі передачі ним автомобіля "Мерседес-бенц", державний номерний знак [NUMBER], для [PERSON] "Бімол". Представник відповідача [PERSON] вважає також, що моральної шкоди підприємством [PERSON] "Бімол", що є власником автомобіля, позивачу не спричинено. Дорожньо-транспортна пригода була в значній мірі результатом випадку - автомобіль ГАЗ-3307, державний номерний знак [NUMBER], в'їхав у яму на дорозі і його винесло на зустрічну смугу. Крім цього, позивач на обгрунтування спричиненої йому моральної шкоди не надав жодних належних і допустимих доказів, обмежившись лише загальними та широкими за змістом формулюваннями. Аналогічну позицію в судовому засіданні висловив [PERSON], водій автомобіля ГАЗ-3307, державний номерний знак [NUMBER], залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позовні вимоги [PERSON] він вважає такими, що не підлягають задоволенню. В ході розгляду справи позивачем [PERSON] подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій він погоджується на відшкодування йому матеріальної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 8 110 гривень. Інші вимоги залишив без змін. Просить також покласти на відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 гривень, надав відповідний розрахунок затрат часу адвокатом на підставі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах". Такі його змінені позовні вимоги представник відповідача [PERSON] визнав лише в частині відшкодування матеріальної шкоди, наполягає на тому що моральної шкоди [PERSON] не поніс, відшкодувати судові витрати і витрати на правову допомогу просить у відповідності з вимогами законодавства. Вислухавши учасників судового розгляду, давши оцінку доказам, які подані сторонами, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої тому внаслідок ДТП та про часткове - щодо відшкодування моральної шкоди. Відповідач вимоги [PERSON] в частині відшкодування спричиненої позивачу матеріальної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 8 110 гривень визнав. Він наведений у розрахунку, проведеному відповідачем у запереченні на позов (а. с. 37-38), а також доводиться звітом № 2014/2283 про оцінку транспортного засобу - автомобіля "Mercedes Benz Sprinter", реєстраційний номер [NUMBER], на а. с. 5-22. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. А у відповідності зі ст.ст. 1194,1172 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), в тому числі завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вину водія [PERSON] "Бімол" [PERSON] доведено судовим рішенням - постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2014 року (а. с. 4), якою його визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. [PERSON] свою вину при цьому визнав частково, покликався на неякісний стан дороги. Суд у своєму рішенні дійшов висновку, що водій порушив вимоги пунктів 2.3.6; 12.1;10.1 Правил дорожнього руху. А у відповідності з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи доводи сторін з приводу відшкодування моральної шкоди, суд з урахуванням встановлених обставин приходить до висновку, що таку шкоду [PERSON] дійсно поніс. Вона полягає у його душевних переживаннях, викликаних як наведеними ним обставинами, так і тим, що його автомобіль визнано фізично знищеним з вини відповідача. А згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом третім частини другої статі 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. За таких обставин суд оцінює глибину душевних страждань позивача і розмір спричиненої йому моральної шкоди визначає в сумі 3 000 гривень. Вирішуючи питання відшкодування на користь позивача [PERSON] понесених ним судових витрат, суд зазначає наступне. У відповідності зі ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як свідчить представлений позивачем розрахунок сум наданої правової допомоги, він відповідає вказаним вимогам закону, а докази її фактичної сплати позивачем 25 січня 2016 року представнику в сумі 4000 гривень дають підстави для покладення цих витрат на відповідача. При зверненні до суду позивачем [PERSON] згідно квитанції № 98 від 29 вересня 2015 року сплачено судовий збір в розмірі 1450 гривень (а. с. 24), в тому числі, як зазначено в позовній заяві: з майнових вимог - 963 гривні, з вимог про стягнення моральної шкоди - 487,2 грн. В ході судового розгляду вимоги про стягнення матеріальної шкоди внаслідок ДТП позивачем в заяві від 2 лютого 2016 року зменшено з 96 290 гривень до 8 110 гривень. Таким чином, розмір судового збору з цієї частини заявлених і задоволених вимог, який підлягає відшкодуванню позивачу з відповідача [PERSON] "Бімол", складе станом на 1 жовтня 2015 року, коли позивач звернувся з позовом у суд, 487 гривень 20 копійок (1% від ціни позову але не менше 0.4 від мінімальної заробітної плати - 1218 гривень) згідно з пп. 1 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Такий же розмір судового збору слід повернути позивачу в якості понесених ним судових витрат із задоволених вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 3 000 гривень (пп. 2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір"). Вимога про повернення судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог заявлена разом з позовними вимогами, тобто не у порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", а тому в її задоволенні має бути відмовлено і роз'яснено позивачу процесуальний порядок його повернення.

Outcome: partial