Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Пашківської сільської ради (далі - відповідач), в якому вказав, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, на земельні ділянку площею 0,5065 га з кадастровим номером 3222786500:04:020:0012, що розташована на території Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області. Позивач належить до спадкоємців першої черги за законом та спадщину після смерті матері прийняв. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, ні за законом/заповітом не має. Проте, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на згадану земельну ділянку, оскільки у ДРРП відсутня інформація щодо реєстрації права власності на неї. То ж, позивач, посилаючись на ст. ст. 1216, 1218, 1261, 1269-1270, 1272 ЦК України та абзац 2 п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, враховуючи, що його матері, [PERSON] , за життя було передано у власність вказану вище земельну діяльну, виділено її в натурі на місцевості, присвоєно кадастровий номер, просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,5065 га з кадастровим номером 3222786500:04:020:0012 в порядку спадкування за законом після смерті матері. У судове засідання позивач не прибув, згідно письмової заяви просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач згідно поданого листа просив слухати справу у відсутності свого представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 22.10.2019 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.11.2019 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також даною ухвалою суду відповідно до ст. 84 ЦПК України витребувано від державного нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи №135/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка надійшла до суду та приєднана до матеріалів справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої серії [NUMBER] від 12.01.2016 року (а.с. 10) та свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] від 02.04.1979 року (а.с. 11). Позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за законом першої черги майна померлої [INFO] [PERSON] , спадщину у встановлений строк прийняв та на частину спадкового майна, а саме земельну ділянку площею 0,2000 га та земельну ділянку площею 5,0040 га отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 43, 52). Інші спадкоємці за законом першої черги, а саме чоловік померлої, [PERSON] , та син, [PERSON] , в установлений законом шестимісячний строк відмовились від прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.42). Наведені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №135/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області (а.с.41-52). Нотаріусом було відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,5065 га з кадастровим номером 3222786500:04:020:0012, що розташована на території Пашківської сільської ради Макарівського району Київської області, та яка була передана [PERSON] у приватну власність ще за її життя, через відсутність відповідного правовстановлюючого документу, та відсутність інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на вказану земельну ділянку (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1952/02-31 від 05.11.2019 року, а.с. 54). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються зокрема Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Як встановлено ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Так, Рішенням сесії Пашківської сільської ради народних депутатів XXI скликання від 14.04.1992 року згідно заяви [PERSON] та подання комісії в справах земельної реформи, [PERSON] додатково було наділено земельну ділянку площею 0,50 га (копія архівного витягу протоколу сесії Пашківської сільської ради народних депутатів Макарівського району Київської області від 09.06.2009 №06-04/367, а.с. 14). На підставі рішення №28 від 24.12.1999 року Пашківської сільської ради ХХІІІ скликання «Про приватизацію земельних ділянок» та згідно декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92, заяв громадян села Пашківка , [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,56 га (архівний витяг рішення №28 Пашківської сільської ради «Про приватизацію земельних ділянок» від 30.08.2019 №05-06/408 а.с. 15, 16). Як вбачається із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3215888712019 від 17.07.2019 року (а.с. 17) земельній ділянці площею 0,5065 га, яка була передана [PERSON] у приватну власність згідно Рішення органу місцевого самоврядування від 24.12.1999 року, присвоєно кадастровий номер 3222786500:04:020:0012, дата державної реєстрації земельної ділянки 03.08.2015 року. Відповідно до абзацу 2 п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно п. 3 вказаного декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Як перебачено п. 8 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі зокрема державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 01.01.2013 року. Як вбачається із відповіді Відділу у Макарівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (а.с. 20), до Державного фонду документація із землеустрою щодо складання державного акту на земельну ділянку з кадастровим номером 3222786500:04:020:0012 не передавалась. Станом на 01.01.2013 року згідно розділу 1 Книги реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки фізичних осіб, державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222786500:04:020:0012 не реєструвався. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2018 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що позивач належать до спадкоємців першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, ні за законом/заповітом не має, спадщину прийняв, і оскільки спадкодавець [PERSON] , за життя не набула права власності на земельну ділянку згідно зі ст. ст. 125, 126 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, отримала рішення органу місцевого самоврядування про передачу їй у власність, за життя не встигла отримати правовстановлюючий документ, то до спадкоємця, тобто до позивача відповідно до ст. 1218 ЦК України переходить право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку на ім`я спадкоємця. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial