Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовною заявою до дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач працював у філії "Виноградівський райавтодор" ДП "Закарпатський облавтодор" з 2 листопада 2010 р. по 2 січня 2014 р. 2 січня 2014 року він був звільнений з посади провідного інженера за п. 1 ст.36 КЗпП України згідно наказу № 1-к від 02.01.2014 р. (підстава заява від 27.12.2013 р.). В день звільнення 2 січня 2014 р. роботодавець не провів зі позивачем повного розрахунку. Повний розрахунок було проведено 4 квітня 2014 р. шляхом перерахування коштів на особистий картковий рахунок через "Приватбанк". Дії відповідача є незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Рівень (індекс) інфляції - це показник середнього рівня зміни цін на товари та послуги відносно базисного періоду, який має вираз у відсотках. 20 лютого 2014 р. позивач письмово звернувся із заявою до начальника філії "Виноградівський райавтодор" Козар В.П. про проведення з ним повного розрахунку. Письмової відповіді позивач не отримав, а зі слів начальника філії "Виноградівський райавтодор" Козар В.П. повний розрахунок буде проведено тільки при наявності коштів. 11 березня 2014 р. позивач звернувся із скаргою до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області. 10 квітня 2014 р. позивач отримав відповідь в якій зазначено, що підприємством під час звільнення позивача порушено ст. 116 та ст. 117 Кодексу законів про працю України. Виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку позивач не отримав по сьогоднішній день. Право позивача на отримання заробітної плати у встановлені законом строки, на компенсацію збитків за час невиплаченою заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, компенсації за затримку з виплати заробітної плати, порушено відповідачем, а тому підлягає захисту. Беручи до уваги, що його було звільнено з роботи 02 січня 2014 року, заробітна плата за листопад 2013 року становила 1952,34 грн. та за грудень 2013 року становила 3314,49 грн., то розмір середньоденного заробітку становить 122,48 грн. за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню (1952,34+3314,49 / 43 (кількість робочих днів в листопаді-грудні 2013 року) = 122,48 грн. (середньоденний заробіток). 122,48*63 (кількість робочих днів за час затримки у виплаті заробітної плати з 03.01.2014 року по 03.04.2014 року включно) = 7 716,24 грн. - середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати. Крім того, позивачем проведено також розрахунок компенсації заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ч.5 ст.95 КЗпП України, який становить 495,38, а разом сума до стягнення з відповідача підлягає 7716,24грн. + 495,38 грн. = 8 211,62 грн. Також позивачем понесені витрати на правову допомогу в даній справі за послуги адвоката, які становлять 500,00 грн., які позивач також просить стягнути з відповідача відповідно до ст.ст.79, 84, 88 ЦПК України. У зв'язку з цим Позивач просить суд стягнути дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь позивача - [PERSON], 8 211,62 грн. (вісім тисяч двісті одинадцять гривень 62 копійки) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 січня 2014 року по 03 квітня 2014 року включно, а також 500 грн. (п'ятсот гривень 00 копійок) у відшкодування витрат на правову допомогу. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України будучи належним чином, своєчасно повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать судові повістки, які наявні в матеріалах справи, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй заяві. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач працював у філії "Виноградівський райавтодор" ДП "Закарпатський облавтодор" з 2 листопада 2010 р. по 2 січня 2014 р. 2 січня 2014 року він був звільнений з посади провідного інженера за п. 1 ст.36 КЗпП України згідно наказу № 1-к від 02.01.2014 р. (підстава заява від 27.12.2013 р.). В день звільнення 2 січня 2014 р. роботодавець не провів зі позивачем повного розрахунку. Повний розрахунок було проведено 4 квітня 2014 р. шляхом перерахування коштів на особистий картковий рахунок через "Приватбанк". Також встановлено, що 20 лютого 2014 р. позивач письмово звернувся із заявою до начальника філії "Виноградівський райавтодор" Козар В.П. про проведення з ним повного розрахунку. Письмової відповіді позивач не отримав, а зі слів начальника філії "Виноградівський райавтодор" Козар В.П. повний розрахунок буде проведено тільки при наявності коштів. 11 березня 2014 р. позивач звернувся із скаргою до Територіальної державної інспекції з питань праці у Закарпатській області. 10 квітня 2014 р. позивач отримав відповідь в якій зазначено, що підприємством під час звільнення позивача порушено ст. 116 та ст. 117 Кодексу законів про працю України. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів, суд констатує, що дані правовідносини врегульовані відповідними нормами ЦК України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Постановою КМУ від 20 грудня 1997 p. N 1427 „Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати" та Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (із змінами). Між сторонами склались трудові правовідносини. Предметом позову є невиконання відповідачем положень ст. 116, 117 КЗпП України, ст. 34 Закон України «Про оплату праці». За вимогами ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. Так, представником відповідача не надано суду заперечення проти розміру заборгованості по заробітної платні та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної платні. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, компенсація є частиною заробітної плати. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Відповідно до п. 5 Постанови КМУ від 20 грудня 1997 p. N 1427 „Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втративши частину заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати", п.5 Постанови КМУ України №159 від 21.02.2001 p., Виплата працівнику суми компенсації провадиться в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. Так, за вимогами Стаття 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Обчислення середнього заробітку позивача слід проводити у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (із змінами), відповідно до п. 8, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім того, відповідачем не надано заперечень стосовно наведеного позивачем розмірі стягнення середнього заробітку час розрахунку. На підставі вищенаведеного суд погоджується із розрахунками позивача, вважає обставини якими позивач обґрунтовує свої вимоги обґрунтованими, а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 500,00 гривень витрат за правову допомогу, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з Відповідача. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved