Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

22.01.2021 року [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до Павлоградської міської\~ради, третя особа: Комунальне некомерційне\~підприємство Павлоградська\~міська лікарня\~№ 1\~Павлоградської міської\~ради, в якому просить (відповідно до уточненої позовної заяви від 30.12.2020) суд стягнути з Павлоградської міської ради майнову шкоду у розмірі 15000 грн; стягнути з Павлоградської міської ради моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] , здійснює догляд за своїм сином [PERSON] , який є інвалідом першої А групи з народження. До 18 років, а саме до 18.07.2019 він перебував на диспансерному обліку. На даний момент у зв`язку із досягненням повноліття, він перебуває на обліку в психоневрологічному диспансерному відділені КЗ ПМЛ №1 Павлоградської міської ради. У [PERSON] діагноз ДЦП, симптоматична епілепсія, йому передбачено нагляд і лікування. На протязі 2018-2019 [PERSON] не отримує в повному обсязі ліків, які він повинен отримувати безкоштовно. Кожного місяця передбачено огляд у лікаря. Проте рецептів на отримання безкоштовних ліків лікарі не видають, а вказують усно на те, що не має коштів на безкоштовні ліки і що опікун може їх купити за власні кошти. [PERSON] не працює у зв`язку із тим, що здійснює догляд за своїм сином-інвалідом і отримує у зв`язку із цим державну допомогу у розмірі 1969 грн. Жодного іншого доходу сім`я позивача не отримує. Окрім ліків, моєму [PERSON] також потрібні і інші речі для підтримання елементарних умов для проживання. Позивач неодноразово зверталася із зверненням до Павлоградської міської ради, до Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації та до Міністерства охорони здоров`я України. За 2019 рік сума потрачена на придбання ліків становить 15000 грн. Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що за рахунок державного бюджету у повному обсязі не фінансуються жодні зобов`язання по сфері охорони здоров`я. Тому, за рахунок міського бюджету м.Павлограда в межах фінансових можливостей щорічно дофінансовуються видатки на охорону здоров`я в межах 35-50 % від загальної потреби. Фінансування з державного бюджету протягом останніх років на придбання лікарських препаратів та товарів медичного призначення для пільгових категорій населення до КНП ЦПМСД м.Павлограда Павлоградської міської ради не надходило. На сьогоднішній день [PERSON] отримує безкоштовні рецепти в повному обсязі. [PERSON] перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю 1 групи [PERSON] а саме за 2018 по 2019 роки 73013,30 грн. Позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами як протиправності дій відповідача, так і наявності причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача а також вини останнього в її заподіянні. Щодо розміру майнової шкоди заявленої позивачем в сумі 15000 грн, вважають що є необґрунтованою. Ухвалою суду від 03.02.2020 року позов було залишено без руху. Ухвалою суду 07.02.2020 року відкрито загальне провадження у справі, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 25.08.2020 року замінено первісного відповідача у справі. Ухвалою від 25.01.2021 року прийнято уточнений позов, витребувано докази. Ухвалою суду від 12.04.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує, з січня по квітень 2019 року ліки видавались, а з травня 2019 року по листопад 2019 року перестали видавати протисудомні препарати. У листопаді та грудні 2019 року видавали ліки у кількості, яка не вистачала для лікування сина. Позивач в судовому засіданні пояснила, що моральна шкода сина полягала у його душевних стражданнях внаслідок ненадання ліків, так як, була змушена давати меншу дозу ліків, купувати дешевші препарати. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що позивач не приходила за отриманням ліків, їй телефонувала, проте позивач не реагувала, необхідні ліки були видані як в 2019 році, так і на даний момент, завдання моральної шкоди не підтверджено позивачем належними та допустимими доказами. Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що на облік дитина встала у зв`язку з досягненням повноліття, видача безкоштовно ліків фіксувалось в журналі обліку, ліки були виписані для отримання безкоштовно, які були призначені в повному обсязі. Вислухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки серії 12 ААБ № 628734 [PERSON] , [INFO] , є інвалідом першої А групи з 18.07.2019 року з дитинства безстроково. Не може виконувати ніякі види праці. Потребує постійного стороннього нагляду та догляду (а.с.29 т.1). Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.12.2019 року визнано [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України недієздатним; встановлено над недієздатним [PERSON] , [INFO] , опіку та призначити опікуном останнього його матір [PERSON] , [INFO] (а.с.77 т.1). Згідно довідки КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Павлограда від 10.03.2020 року № 182 у 2019 році надані пільгові рецепти на безкоштовне отримання лікарських препаратів на суму 16630 грн, а саме: січень виписано рецептів на суму 4120 грн; лютий виписано рецептів на суму 4120 грн; березень виписано рецептів на суму 5240 грн; квітень виписано рецептів на суму 3150 грн (а.с.101-102 т.1). Згідно журналу обліку отриманих і використаних лікарських засобів та медичних виробів, 14.01.2019 року [PERSON] отримав безкоштовно ліки Lamictali 0,1 № 30 та Topamaxi 0,05 № 28 у капсулах, 01.02.2019 року [PERSON] отримав безкоштовно ліки Lamictali 0,1 № 30 та Topamaxi 0,05 № 28 у капсулах, 01.03.2019 року [PERSON] отримав безкоштовно ліки Levicetami 0,5 № 60 та Depakini 0,3 1 упаковка, 01.04.2019 року [PERSON] отримав безкоштовно ліки Levicetami 0,5 № 60, Lamictali 0,1 № 30 та Finlepsini 0,2 № 50 2 упаковки (а.с.231-240 т.1). Згідно журналу обліку пільгового виписування рецептів для лікування [PERSON] в 2019 році були виписані рецепти 25.07.2019 року, 09.08.2019 року, 09.12.2019 року (т.2 а.с.2-4). Згідно листа КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Павлограда, наданого суду 11.06.2021 року, [PERSON] з січня 2019 року по квітень 2019 року було отримано лікарські препарати на суму 16630 грн, у травні і червні 2019 року пільгові рецепти не надавались через відсутність залишкових коштів (а.с.32,34-35 т.2). Як на обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з травня 2019 року по листопад 2019 року вона не отримувала протисудомні препарати для лікування сина, в листопада та грудні 2019 року отримувала в меншому обсязі. Свідок [PERSON] у судовому засідання надала наступні пояснення: працює директором КНП Центру первинної медико-санітарної допомоги м.Павлоград, пояснила, що позивач з`являлась до центру для отримання рецептів на ліки для сина, але у період з травня 2019 року по липень 2019 року ліки позивач не отримувала з невідомих свідку причин. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України. Статтею 49 Конституції України визначено, що у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Відповідно до ст.53 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" з метою охорони здоров`я населення органи і заклади охорони здоров`я зобов`язані здійснювати спеціальні заходи профілактики та лікування соціально небезпечних захворювань (туберкульоз, психічні, венеричні захворювання, СНІД, лепра, хронічний алкоголізм, наркоманія), а також карантинних захворювань. Відповідно до статті 54 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни забезпечуються лікарськими засобами через заклади охорони здоров`я, які мають право на це відповідно до закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 року №1303 "Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань" передбачено безоплатне надання або пільговий відпуск ліків за рецептами у разі амбулаторного лікування та визначено категорії населення, які мають право на такі пільги, та категорії захворювань, на які розповсюджуються такі пільги. Безоплатно і на пільгових умовах відпускаються лікарські засоби, зазначені у переліку лікарських засобів вітчизняного та іноземного виробництва. Зокрема, згідно з "Переліком категорій захворювань, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби відпускаються безоплатно", до таких захворювань відносяться психічні захворювання (особам з інвалідністю I та II груп, а також хворим, які працюють в лікувально-виробничих майстернях психоневрологічних і психіатричних закладів). Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання цих осіб. Витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок загальних асигнувань, що передбачаються відповідними бюджетами на охорону здоров`я. Підпунктом 3 пункту "б" статті 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження як забезпеченню відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. Частиною першою статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Відповідно до вимог ст.56 Конституції України, ст.ст.1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Належними та допустимими доказами у справі, в тому числі, журналом обліку отриманих і використаних лікарських засобів та медичних виробів, показами свідка, підтверджено факти ненадання лікарських засобів [PERSON] для лікування її сина. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення майнової шкоди, оскільки внаслідок бездіяльності відповідача у справі були порушені конституційні права [PERSON] щодо його забезпечення лікарськими засобами Топамакс, Левіцитам, Фінлепсін, Ліріка, внаслідок чого [PERSON] вимушена за власний рахунок забезпечувати [PERSON] даними лікарськими засобами. При цьому, позивачем заявлено вимоги про стягнення матеріальної шкоди внаслідок недоотримання ліків в 2019 році, проте надано суду в підтвердження купування ліків чеки за 2018 рік, а також чеки про купування ліків, які не відносяться до категорії безоплатного відпуску (а.с.247-251 т.1). Належними та допустимими доказами, а саме чеками про оплату ліків, підтверджено купування в 2019 році лікарських засобів Топамакс, Левіцитам, Фінлепсін, Ліріка на суму 6575,87 грн, які були призначені лікарем згідно даних медичної картки [PERSON] (а.с.245, 245а, 246, 252, 253-269 т.1). Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як вже зазначалось, позивач страждає на психічне захворювання, згідно висновку експерта за своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.77). [PERSON] в судовому засіданні вказала, що моральна шкода завдана бездіяльністю відповідача саме її сину, [PERSON] . Суд вважає, що опікуном позивача не доведено заподіяння [PERSON] неправомірними діями відповідача моральної шкоди, (оскільки внаслідок дій працівників відповідача позивач не зазнав душевних страждань і йому не було заподіяно моральну шкоду) за тих обставин, що [PERSON] визнано судом недієздатною особою внаслідок того, що він не усвідомлює значення своїх дій і не може керувати ними. Отже, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial