Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньоого сина [PERSON] , [INFO] , зміну розміру аліментів, у твердій грошовій суммі в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони перебували у шлюбі, шлюб розірваний 18 квітня 2019 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл.. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 29.05.2019 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частина доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ пред`явлений до виконання. Розмір аліментів, які були призначені судом, на думку позивача за первісним позовом, явно недостатні для гармонійного розвитку дитини. Протягом травня 2019 року по грудень 2019 року, відповідачем сплачено аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] 5700 грн, що є критично малою сумою, так як прожитковий мінімум на 2020 рік в Україні складає з січня 2020 року - 1779 грн., з липня 2020 року - 1859 грн., з грудня 2020 року - 1921 грн. Відповідач є дієздатною особою, неодружений, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має. Працює на Приватному підприємстві "Агрофірма "Деметра" на посаді заступника директором. Є власником кількох земельних ділянок в Магдалинівському районі Дніпропетровської обл., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які здає в оренду та отримує прибуток. Починаючи з 2017 року відповідач ухиляється від виконання обов`язків батька по вихованню дитини, не цікавиться успіхами дитини, його здоров`ям, тривалий час не шукає зустрічі з сином, фактично втратив духовний зв`язок з сином, відповідач не має жодної фотографії сина. Протягом трьох років, батько ніколи не бачив сина, не забирав позивачку разом із дитиною з пологового будинку, жодного разу не привітав дитину зі святом. Фактично вихованням займається позивач разом зі своїми батьками. Відповідач надає матеріальну допомогу лише за рішенням суду в розмірі щомісячного платежу. Наразі син - [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з позивачкою за місцем її реєстрації: [ADDRESS] , та її батьками, бабусею, прабабусею і рідною сестрою позивачки. Відповідачем наданий відзив на позов, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі оскільки посилання позивача на невиконання своїх батьківських обов`язків не відповідає дійсності, тому що з незалежних від нього причин, а саме через протиправну поведінку позивачки відповідач позбавлений можливості виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач зазначає, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Звертався до Служби у справах дітей Кам`янської міської ради з заявою про визначення порядку його участі у вихованні дитини та спілкуванні з сином. У відповідь на цю заяву, позивач подала позов про позбавлення його батьківських прав. Крім того, відповідач не погоджується із збільшенням розміру аліментів, оскільки розмір аліментів повинен бути розрахований не із середньомісячної заробітної плати регіону, а з отриманих відповідачем доходів. Він отримує офіційну заробітну плату у розмірі 4200 грн. щомісячно. В лютому 2020 року на депозитний рахунок Магдалинівського РВ ДВС надійшли аліменти із доходу від земельної частки (паю), що перебуває в оренді ПП "Пролетар-Агро" у розмірі 25 805 грн. 41 коп., які після надання стягувачем реквізітів, будуть перераховані на користь [PERSON] . Підстави для збільшення аліментів відповідач вважає відсутні. На виконання ухвали від 19.05.2020 року третьою особою: Органом опіки та піклування виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради, надано висновок, в якому зазначено, що у відповідача не виявлено умисної поведінки щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини та визнано недоцільним позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , рішення просили винести на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити у задоволенні. 06.07.2020 року, [PERSON] , було подано зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином, в якій він просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] , надати право на спілкування з сином [PERSON] два дні на тиждень з урахуванням відвідування дошкільного (або шкільного) закладу, а також день, який припадає на дні народження рідних, з яких: один день - субота; другий день визначається домовленістю між батьками окремо кожного тижня шляхом письмової домовленості; 01 жовтня, 27 січня та 14 листопада кожного року; спілкування з сином [PERSON] має відбуватися перші три місяці в присутності матері на визначеній нею території, надалі - території фактичного проживання батька або на його розсуд; зобов`язати [PERSON] повідомляти про термін виїзду та місце перебування сина за межі міста Кам`янське Дніпропетровської області, шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше ніж за 10 днів перед виїздом. Ухвалою суду від 07.10.2020 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду та об`єднана з первісним позовом в одне провадження. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що після припинення сімейних стосунків [PERSON] покинула сім`ю разом із сином, [PERSON] та з того часу чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. У зв`язку із неприязненими стосунками, що склались між ним та відповідачкою за зустрічним позовом, ніяких порозумінь та нормальних розмов щодо виховання дитини немає. Позивач та його представник за зустрічним позовом вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачем за зустрічним позовом надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона заперечує проти зустрічних позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Заслухавши сторони у справі та їх представників, а також дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15 серпня 2014 року. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 18.04.2019 року шлюб було розірвано, рішення набрало законної сили. Від шлюбу позивач та відповідач мають сина - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 29.05.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частина доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Постановою державного виконавця відрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного наказу. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини - п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради, вбачається, що у відповідача не виявлено умисної поведінки щодо невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини та визнано недоцільним позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.60-62). Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, що обставини, на які посилається [PERSON] як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. Позивач в якості доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків посилається на довідку за № 99 від 18.09.2020 року, видану КЗ "Дніпропетровський центром соціально-психологічної допомоги" ДОР, і в своїх показаннях постійно на нього посилається, що начебто хотіла, щоб син з батьком бачились, але після висновку психолога вона боїться говорити дитині, що в неї є батько(а.с. 96). Але висновок психолога складений 18.09.2020 році, а позов про позбавлення батьківських прав поданий 14.02.2020 р., отже слова матері не відповідають дійсності. Крім цього, такий висновок психолога ґрунтується на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороною - позивачем за первісним позовом; у психолога не перебували в дослідженні матеріали даної цивільної справи, також психолог особисто не спілкувався з батьком дитини. Дитина, враховуючи її вік та залежність від матері та її батьків, не може адекватно сприймати дійсність. Висновок психолога містить загальні висновки про зв`язок матері з дитиною такого віку, та без урахування фактичних обставин даної справи. Отже, висновок психолога містить однобічну інформацію щодо предмета доказування, тому не може бути належним доказом у цій справі. Щодо диску з записом розмови, який позивач долучила до матеріалів справи, то він є способом маніпуляції та впливу на відповідача, жодним чином не відображає відношення батька до дитини (а.с.101). Представник позивача за первісним позовом зазначила як на підставу для позбавлення батьківських прав те, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку, але ця обставина лише стосується випадків, коли жоден з батьків не забрав дитину. В судовому засіданні, позивач підтвердила, що відповідач приїжджав до неї в пологовий будинок, але вона вирішила не повідомляти його про виписку. При цьому суд зазначає, що показання свідка - хрещеного батька позивачки за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] , яка є хрещеною матір`ю сина позивачки за первісним позовом не можуть вплинути на висновки суду, оскільки в силу своїх відносин із сторонами у справі, вони не можуть володіти повною, об`єктивною та всебічною інформацією щодо участі Відповідача у вихованні дитини, а ті відомості, які вони повідомили суду, відомі їм переважно зі слів Позивачки [PERSON] або її батька [PERSON] . Показання свідка [PERSON] також не можуть вплинути на висновки суду, оскільки він є близькою особою - батьком позивача за первісним позовом, який тривалий час проживає разом з нею та здатний сприймати ситуацію суб`єктивно. Також, в судовому засіданні, відповідачем за первісним позовом, було зазначено, що він завжди мав бажання брати участь у вихованні свого сина, [PERSON] , завжди хотів бачитись з ним та спілкуватись. Має об`єктивні причини, що перешкоджають йому особисто спілкуватись з сином та повноцінно брати участь у його вихованні, оскільки проживання дитини в іншому місті разом з батьками позивачки, які заважають спілкуванню є перешкодою для вільного спілкування з дитиною та повноцінної участі у вихованні дитини. Відповідач був вимушений звернутись до служби у справах дітей Кам`янської міської ради, а в подальшому і до суду, з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні. Окрім того, матеріали справи не містять негативної характеристики відповідача, докази винної поведінки та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Те, що позивачу заважає відповідач та вона має на нього образу, не дає право позбавити його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Маймур проти України" ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи ни можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Тобто, обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання відповідачем батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. Позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, не доведено свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Крім того, батько дитини виявляє намір спілкуватись з сином, та заперечує проти позбавлення батьківських прав. Наявність зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином, свідчить про бажання батька брати участь у вихованні дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] необхідно відмовити, Стосовно позовних вимог про збільшення розміру сплати аліментів суд зазначає наступне. Позивач просить збільшити розмір аліментів, обґрунтовуючи, що відповідач сплачує копійки. З матеріалів справи вбачається, що виплата аліментів здійснюється на підставі судового наказу, який був винесений 29.05.2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл.. Згідно довідки №4158 від 19.02.2020 року, яка була надана Магдалинівським районним відділом державної виконавчої служби, вбачається відсутність заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] . Крім цього, із зазначеної довідки вбачається, що відповідач добровільно перевів грошові кошти, які він отримав за оренду земельної ділянки у розмірі 25 805 грн.(а.с.30). Але ці грошові кошти позивач не враховує. Якщо розділити грошові кошти на 8 місяців (з початку виплати аліментів до подання позовної заяви), то отримаємо близько 3 200 грн, тобто разом позивач отримала не менше 4 000 грн щомісячно. Нормами сімейного законодавства, зокрема, ст. 192 СК визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У позовній заяві позивач зазначає транспортні засоби Lexus LX - 2007 р.в.,Geely MR - 2014 р.в., які були зареєстровані на відповідача у 2018р. та 2019 р., тобто до призначення аліментів і не можуть свідчить про покращення матеріального стану відповідача. Натомість, у судовому засіданні, позивач зазначала, що з моменту видачі судового наказу її майновий стан покращився, розмір заробітної плати збільшився. Із відповіді на запит №31/4-1244-14 аз від 08.06.2021 вбачається, що позивачем був придбаний транспортний засіб Toyota Camry. 2494 куб.см., 2020 р.в.(а.с.180), на відміну від відповідача, майновий стан якого не змінився. Відповідач працює на тій самій посаді. Транспортні засоби [PERSON] були зареєстровані до видачі судового наказу. Також позивач не навела обґрунтування розміру аліментів у 3 000 грн, адже фактично вона отримувала більше 4 000 грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VІІІ ч.2 ст.182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір, на одну дитину менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір - 30%). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст.182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, законодавче збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зміну розміру аліментів також необхідно відмовити. При вирішенні питання за зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином, суд враховує, що позивачу за зустрічним позовом, [PERSON] не давали можливості бачитись та спілкуватись з дитиною. Те, що позивач не звертався до відповідних органів свідчить лише про те, що хотів врегулювати конфлікт без сторонньої допомоги. [PERSON] вказує, що ніколи не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною, але це не відповідає дійсності. У рішенні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 12.08.2020 (справі №207/3409/19) викладено, що представник позивача зазначив, що між сторонами постійно існують конфлікти з приводу малолітньої дитини (а.с. 131). Відповідач за зустрічним позовом у судовому засіданні підтвердила, що проти зустрічі дитини з батьком, ігнорує телефонні дзвінки позивача, не бажає з ним зустрічатись. Дитині навіть не говорила, що в нього є батько. Все це унеможливлює позивачу брати участь у вихованні дитини. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька. Саме тому позивач просить суд встановити такий порядок спілкування, щоб перші три місяці зустріч відбувалась в присутності матері на визначеній нею території, що свідчить про дійсне піклування за емоційним станом дитини. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судовою практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст.157 СК України, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У наданому органом опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради висновку від 22.07.2021 року вих№20/603 щодо доцільності визначення [PERSON] способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , зазначено, що органом опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає у разі відмови в задоволенні позовних вимог щодо позбавлення бать батьківських прав, доцільним визначити [PERSON] порядок участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що дитина мешкає разом з матір`ю окремо від батька. Через стосунки між колишнім подружжям, що склалися, сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З поведінки батьків під час судового розгляду справи, дій позивача за первісним позовом про позбавлення батьківських прав батька, заперечення про задоволення зустрічного позову щодо встановлення участі батька у спілкуванні та вихованні сина, свідчать що між батьками хлопчика склалися неприязнені відносини, які впливають на дитину. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли суперечності щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її зайнятості у секціях, віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити частково та встановити порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] , визначивши наступним: два дні на тиждень: один день - субота з урахуванням режиму дня для дитини відповідного віку; другий день визначається домовленістю між батьками окремо кожного тижня шляхом письмової домовленості з урахуванням режиму дня для дитини відповідного віку. Спілкування з сином [PERSON] має відбуватися перші три місяці після набрання рішенням законної сили в присутності матері [PERSON] та на визначеній нею території, надалі - території фактичного проживання батька [PERSON] або на його розсуд з урахуванням режиму дня для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та

Outcome: partial