Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

27 січня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, житлового будинку, № НМ-0431 від 15.11.2001 року, дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 15 листопада 2001 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , укладено договір купівлі-продажу № НМ-0431 житлового будинку з господарським спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав продавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 1992 року, виданого Якимівською сільською радою, та зареєстрованого в Полтавському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 2 під реєстровим № 224. Договір купівлі-продажу укладений на Українській Універсальній біржі, право власності на квартиру зареєстроване Полтавським бюро технічних інвентаризацій. Нотаріально договір не посвідчувався. Позивач [PERSON] просить суд постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарським спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , від 15.11.2001 року, зареєстрованого на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" на Українській Універсальній біржі, так як остання через протиріччя правових норм не має можливості розпоряджатися належним їй майном. У заяві про зміну позовних вимог від 23.03.2020 року позивач також просить визнати за нею право власності на житлового будинку з господарським спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві (а.с. 49). Відповідач - Великобагачанська селищна рада Великобагачанського району Полтавської області, до суду не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача (а.с. 26, 31,48). Суд, дослідивши письмові докази по справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних обґрунтувань. Судом встановлено, що позивач [PERSON] за договором купівлі-продажу № НМ-0431 від 15.11.2001 року, укладеним на Українській Універсальній біржі, набула у власність житлового будинку з господарським спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 69), який згідно технічного паспорта від 10.03.2020 року складається з житлового будинку (літ.-А-1),сарай (літ.-Б), погріб (літ.-б), навіс (літ.-б1), навіс (літ.-б2), навіс (літ.-Е), навіс (літ.-Ж), колодязь питний № 1 (а.с. 37-40). Договір купівлі-продажу зареєстрований Полтавським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу № 2 за № 224 (а.с. 7). Відповідно до розпорядження сільського голови № 7 Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 19 лютого 2016 року, провулок Ворошилова в селі Якимове перейменовано на нову назву - Сонячний (а.с. 12). Відповідно до вище вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] , продавець, передав у власність [PERSON] , покупцеві, спірний житловий будинок, а остання сплатила їй обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна. Така передача відбулась між сторонами і на даний час вони претензій один до одного не мають. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Українській Універсальній біржі і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 2001 році. Тому на підставі ст. 220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. Судом встановлено, що позивач є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконав угоду, оскільки продавцю було передано гроші за житловий будинок, позивач вступив у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняв спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі посвідчити договір нотаріально можливість відсутня, оскільки право власності на будинок вже зареєстровано за позивачем у встановленому порядку на час укладення договору. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним Кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст. 12 Закону України "Про власність", діючого на момент укладення договору купівлі-продажу, позивач, [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарським спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved