Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.04.2018 приблизно о 12:01 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем Рено Вел Сатіс , реєстраційний номер [NUMBER] з іноземною реєстрацією, порушивши вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечного інтервалу та дистанції та допустив зіткнення з автомобілем Опель, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого автомобіль Опель виїхав на смугу зустрічного руху та зіткнувся з належним позивачу автомобілем КАМАЗ 53212, реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою слідчого Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30.05.2018 кримінальне провадження за фактом ДПТ закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки у потерпілого [PERSON] ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень відносився до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що є недостатнім для притягнення до кримінальної відповідальності винної особи. Разом з тим, відповідно до даної постанови в діях відповідача вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, що є підставою для відшкодування ним шкоди завданої ДТП. На підставі ст. 1187 ЦК України, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому шкоду завдану в результаті ДТП. Зіткнення під час ДТП призвело до механічного пошкодження належного позивачу автомобілю КАМАЗ. Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження від 08.05.2018 матеріальний збиток завданий позивачу в результаті пошкодження належного йому автомобіля становить 25065,38 грн. Разом з тим, відповідно до даного висновку вартість ремонту належного позивачу автомобіля складає 61609,28 грн., а тому позивач вважає, що відповідач має відшкодувати матеріальну шкоду саме в розмірі 61609,28 грн. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 61609,28 грн., витрати пов`язані з підготовкою та розглядом справи у суді, наданням правової допомоги та сплачений судовий збір. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без його та позивача участі, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить суд стягнути з відповідача всі понесені судові витрати, що складаються з судового збору, витрат на проведення експертизи та правової допомоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, та через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав. За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 12.10.2007 (а.с. 70), позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки "КАМАЗ", реєстраційний номер [NUMBER] , 1989 року випуску. 27.04.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу транспортного засобу марки "КАМАЗ", реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови слідчого СВ Тульчинського відділення поліції Немирівського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Омелянчук О.М. від 30.05.2018 (а.с. 8-9), встановлено, що 27.04.2018 біля 12:01 год. у с. Кинашів Тульчинського району Вінницької області по вул. Першотравнева, сталося зіткнення автомобілів марки "Камаз", державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , марки "Опель Зафіра", державний номерний знак [NUMBER] на латвійській реєстрації, під керуванням [PERSON] , [INFO] , та марки "Рено Вел Сатіс", державний номерний знак [NUMBER] на польській реєстрації, під керуванням водія [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП водій автомобіля марки "Опель Зафіра", державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження. За вказаною подією 27.04.2018 внесено відомості до ЄРДР за № 12018020310000206, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до змісту вказаної постанови, в ситуації, що склалася, згідно матеріалів кримінального провадження, слідує, що невідповідність дій водія автомобіля "Рено Вел Сатіс" [PERSON] . вимогам п. 13.1 ПДР України, з технічної точки зору призвело до виникнення даної ДТП. У ситуації, що склалась, можливість попередження зіткнення водія автомобіля "Рено Вел Сатіс" [PERSON] . з технічної точки зору полягала у виконанні ним вимог п. 13.1 ПДР України, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу. В зв`язку з тим, що у водія [PERSON] , відповідно до висновку експерта, встановлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а притягнення до кримінальної відповідальності ч. 1 ст. 286 КК України можливо за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження, - кримінальне провадження № 12018020310000206, внесене до ЄРДР 27.04.2018, закрито за відсутністю складу злочину, матеріали постановлено направити начальнику Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Також у постанові зазначено, що відсутність у діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не є перешкодою для відшкодування завданої іншим учасникам шкоди та заподіяних збитків, для чого їм слід звернутись до суду в цивільному порядку, як те передбачено ст. 1187 ЦК України. Відповідно до постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.02.2019, що міститься у справі про адміністративне правопорушення №148/2398/18 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оглянутої у судовому засіданні, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, адміністративну справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею закрито у зв`язку зі спливом строку протягом якого можливе накладення адміністративного стягнення. Відповідно до вказаної постанови відповідача [PERSON] визнано винним у тому, що він 27.04.2018 о 12:01 год. по вул. Першотравнева у с. Кинашів, керуючи транспортим засобом RENAULT VELSATIS, державний номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечного інтервалу та дистанції та допустив зіткнення із автомобілем ОPEL, який рухався в попутному напрямку, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР. Відповідно до копії автотоварознавчого експертного дослідження №8/Д/18 від 08.05.2018 (а.с. 11-15), вартість відновлювального ремонту становить 61609,28 грн., вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки "КАМАЗ-53212", державний номер [NUMBER] , 1989 року виготовлення, складає 25065,38 грн., та матеріальний збиток, завданий власнику вантажного автомобіля КАМАЗ-53212, державний номер [NUMBER] , 1989 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків складає 25065,38 грн. Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила ч. 2 ст. 1187 ЦК передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є «особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Тобто вказується на дві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки -- юридичну і матеріальну. Так, за юридичною ознакою володільцем визнається тільки та особа, яка володіє певним правом по відношенню до джерела підвищеної небезпеки. Таким правом може бути право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо. Згідно з матеріальною ознакою володільцем визнається той власник або інший титульний володілець джерела підвищеної небезпеки, який одночасно фактично його використовує, зберігає або утримує. Згідно з абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, здійснюючи експлуатацію автомобіля, що є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив неправомірні дії, які полягали у порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок даних дій завдано шкоду майну позивача - пошкоджено його автомобіль, відповідач визнаний винним у вчиненні вказаних дій, а тому суд вважає, що матеріальна шкода, завдана неправомірними діями останнього має бути ним відшкодована позивачу. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування завданої шкоди, суд виходить з наступного. Як встановлено судом, відповідно автотоварознавчого експертного дослідження №8/Д/18 від 08.05.2018 (а.с. 11-15), вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "КАМАЗ" становить 61609,28 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки "КАМАЗ", державний номер [NUMBER] , 1989 року виготовлення, власником якого є позивач, складає 25065,38 грн., відповідно, матеріальний збиток, завданий власнику вантажного автомобіля КАМАЗ-53212, державний номер [NUMBER] , 1989 року виготовлення, внаслідок пошкодження при ДТП, згідно розрахунків, складає 25065,38 грн. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Однак, враховуючи, що позивачем та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проведення відновлювального ремонту автомобіля з використанням нових вузлів, деталів, комплектуючих та беручи до уваги, що експертним висновком визначено, що матеріальний збиток, завданий позивачу, як власнику вантажного автомобіля, внаслідок пошкодження при ДТП, становить 25065,38 грн, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню саме така сума в якості відшкодування матеріальної шкоди. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. ( а.с.1). Представник позивача у заяві від 16.09.2019 просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи і надає при цьому квитанцію на суму 1500 грн. Разом з тим, суд не може вважати даний платіжний документ належним доказом сплати позивачем вищевказаної суми в якості витрат на проведення експертизи, оскільки у даному платіжному документі (а.с. 68) не зазначено платника, призначення платежу та хто є отримувачем даних коштів. Окрім цього, в матеріалах справи відсутній розрахунок вартості проведення даного експертного дослідження, який би підтверджував, що вартість експертизи становить саме таку суму. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пов`язаних із проведенням експертизи. Також у позовній заяві позивач, та у заяві від 16.09.2019 його представник, просять стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, на підтвердження якої представник позивача надає квитанцію на суму 5000 грн. (а.с. 69). Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, та відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial