Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: 1. Встановити факт, що вона прийняла спадщину після померлої [INFO] року [PERSON]; 2. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] року [PERSON], зазначивши, що [INFO] року померла її мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], за життя [PERSON] заповіт не складала, єдиною спадкоємицею померлої є рідна донька [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У судове засідання представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві не з'явився. У судовому засіданні [PERSON], допитаний як свідок, зазначив, що [PERSON] дійсно є донькою [PERSON], померлої [INFO] року, просив позовну заяву задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). У провадженні П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №1056/2016 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 122-159). Відповідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05 листопада 1993 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної держадміністрації, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.14). Відповідно Довідки, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" Деснянського району м. Києва №27 від 06.01.2016 року, [PERSON] дійсно була зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] з 20.09.1988 року по 08.09.1994 рік, знята з реєстраційного обліку як померла (а.с. 15). Відповідно Довідки, виданої Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" Деснянського району м. Києва №29 від 06.01.2016 року, [PERSON] дійсно зареєстрований і проживає у [ADDRESS]. Відповідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] року (а.с.10). Відповідно копії свідоцтва про народження [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно копії свідоцтва про припинення шлюбу від 09 січня 1941 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище після розірвання шлюбу якої "[PERSON]"(а.с. 153). Відповідно копії свідоцтва про шлюб, 23 січня 1941 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої "[PERSON]" (а.с. 11). Відповідно копії свідоцтва про одруження, 24 лютого 1952 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу якої "[PERSON]"(а.с. 13). [PERSON], у встановлений законодавством термін, звернулася до П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 124). 02 серпня 2016 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], була винесена постанова про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в якій зазначено, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв'язок (а.с. 159). Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку із втратою годувальника. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв'язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб; - прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК відповідно до ст. 361 Закону від 5 листопада 1991 р. N 1789-XII "Про прокуратуру" також має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин для осіб, інтереси яких він представляє за законом. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно є донькою [PERSON], померлої [INFO] року, що підтверджується відповідними свідоцтвами та довідками, наявними в матеріалах справи, а також показаннями свідка [PERSON]. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Судом встановлено, що документом, який підтверджує право спадкодавця на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], є свідоцтво про про право власності на житло від 05 листопада 1993 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підстав викладеного,

Outcome: approved