Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 20.01.2012, згідно якої отримав кредит у розмірі 17000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (далі Договір). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 [PERSON] та Правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме «[PERSON] та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невідємних частин Договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Згідно з п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобовязань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. У звязку з порушенням своїх зобовязань, відповідач станом на 22.10.2018 має заборгованість в сумі 158704 грн 51 коп., з яких: 34427 грн 91 коп. тіло кредиту; 60185 грн 72 коп. нараховані відсотки за користуванням кредитом; 64090 грн 88 коп. нарахована пеня. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просив стягнути з відповідача частину вищевказаної заборгованості в сумі 116896 грн 27 коп, з яких: 34427 грн 91 коп. тіло кредиту; 60185 грн 72 коп. нараховані відсотки за користуванням кредитом; 22282 грн 64 коп. нарахована пеня, а також судові витрати. Ухвалою суду від 17.01.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 04.02.2019 справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.02.2019 відповідач [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву у якому просив у задоволенні позову банку до нього відмовити, оскільки «[PERSON] та правил надання банківських послуг», що затверджені наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифів банку» він не підписував, а тому вони не можуть бути визнані складовою частиною кредитного договору. Доказів отримання ним кредитної картки «Універсальна Gold» із зазначенням її номеру та строку дії, зарахування на неї грошових коштів та відкриття рахунку для її обслуговування позивачем не надано, а виписка по рахунку, що долучена позивачем як доказ по справі, підтверджує лише рух коштів по рахунку та не підтверджує факту отримання ним 20.01.2012 саме цієї кредитної карти типу «Універсальна Gold». Зміну процентної ставки за користування кредитом вважає безпідставним, оскільки позивач письмово не повідомив його, як позичальника про таку зміну. Просив застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені за період з 20.01.2012 по 12.12.2017. Крім того, вважає, що розмір пені є несправедливим та суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Також, окрім пені, як штрафної санкції за порушення зобовязань, банк також щомісячно стягував з нього штраф в розмірі 50 або 100 грн та подвійні проценти за користування кредитом, що є неприпустимим та порушенням ст. 61 Конституції України. (а.с. 74-80). 11.02.2019 відповідач [PERSON] подав суду зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів, яку мотивував тим, що укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг № б/н від 20.01.2012 не відповідає чинному законодавству України, є несправедливим та повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема зазначив, що під час підписання ним Анкети-заяви про приєднання до [PERSON] та правил надання банківських послуг 20.01.2012, окрім вказаної анкети, інших документів на ознайомлення йому працівник банку не давав, лише повідомив його про те, що у випадку використання грошових коштів в поточному місяці, йому потрібно до 25-го числа наступного місяця внести 7% від знятої суми. З Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку він не ознайомлювався та таких документів йому на підпис не давали. Щодо суми кредиту, то між ним та банком домовленості не було, так як він був проінформований працівником банку про те, що банк відкриває рахунок та видає картку, на якій може відразу не бути грошових коштів, а в подальшому, у випадку поповнення на карту власних коштів та його активного користування цією картою, банк може прийняти рішення та встановити на неї кредитний ліміт. Термін надання кредиту та можливість пролонгації договору ними також не обговорювався, йому було лише розяснено, що у випадку якщо він виявить бажання розірвати договір, то має сплатити на карту використані з неї грошові кошти. Банк, вважаючи договір № б/н від 20.01.2012 укладеним належним чином, порушуючи норми цивільного законодавства та Закон України «Про захист прав споживачів» в односторонньому порядку незаконно встановив та нараховував, як вид відповідальності за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобовязань по договору, неустойку, що складається з штрафу, пені та подвійних процентів за користування кредитом. Встановлений банком в «Тарифах банку» розмір пені 0,233% від суми несвоєчасно виконаних зобовязань за кожний день прострочки, що становить 85% на рік є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за кредитним договором. Крім того, окрім пені, як штрафної санкції за порушення зобовязань, банк також щомісячно стягував з нього штраф в розмірі 50 або 100 грн та подвійні проценти за користування кредитом, що є неприпустимим та порушенням ст.61 Конституції України. Отже, оскільки під час укладення договору між ним та банком не досягнуто згоди щодо суми договору, строку його дії, відсоткової ставки, а також санкцій, у випадку невиконання сторонами своїх зобовязань по договору. Вказані умови є істотними умовами договору, а тому вважає, що так як сторонами не досягнуто згоди щодо таких умов договір має бути визнаний судом недійсним. У звязку з викладеним, [PERSON] просив ухвалити рішення про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № б/н від 20.01.2012, укладеного між ним та АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 103-106). Ухвалою суду від 12.02.2019 постановлено прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача.Зустрічну позовну заяву [PERSON] до\~Акціонерного товариства\~комерційний банк\~"ПриватБанк"\~про захист\~прав споживача обєднано в одне провадження з первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Цивільну справу за первісним позовом Акціонерного товариства\~комерційний банк\~"ПриватБанк"\~до [PERSON]\~про стягнення\~заборгованості та\~зустрічним позовом\~[PERSON] до\~Акціонерного товариства\~комерційний банк\~"ПриватБанк"\~про захист\~прав споживача,\~вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. 28.02.2019\~від АТ\~КБ «ПриватБанк»\~надійшла відповідь\~на відзив\~у якій\~представник позивача\~за первісним\~позовом зазначив,\~що відповідач\~підписанням Анкети-заяви\~позичальника приєднався\~до [PERSON]\~та Правилами\~надання банківських\~послуг.\~Заява разом\~з Умовами\~та Тарифами\~є договором\~про надання\~банківських послуг.\~До суду\~надано виписку\~з карткового\~рахунку,\~де чітко\~прослідковується,\~що Відповідачу\~було встановлено\~кредитний ліміт\~та вбачається,\~що Відповідач\~користувався грошима,\~отримував кошти\~через банкомат,\~а отже\~й отримав\~кредитну картку\~Універсальна,\~оскільки проведення\~вказаних операцій\~є неможливим\~без наявності\~картки.\~З розрахунку\~заборгованості та\~наданої виписки\~про рух\~коштів чітко\~вбачається,\~що Відповідач\~частково сплачував\~заборгованість за\~договором (погашення\~відображені в\~графі «Сума\~погашення за\~наданим кредитом»).\~ Щодо\~зміни відсоткової\~ставки,\~топісля перевипуску картки «Універсальної» на престижну карту «Універсальна Gold» діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30,0 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та Відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами (витяги з архіву SMS повідомлень додаються). Щодо посилання Відповідача на ЗУ ''Про захист прав споживачів''. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Крім того, ЗУ Про захист прав споживачів не поширюється на спірні правовідносини. Оскільки грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Стосовно зазначення Відповідачем, що Банк пропонує несправедливі умови кредитування, то приписами ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. Щодо строків позовної давності, то позивачем його не пропущено, оскільки строк перевипущеної картки до останнього дня 08.2020 року (довідка про видачу кредитних карт додається). Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 09.12.2018 року - до спливу строку позовної давності. Щодо наданих Банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, то розрахунок заборгованості сформовано за допомогою автоматизованого програмного комплексу, а тому сумнівів у його достовірності не виникає. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5). Виписка по рахунку формується програмним комплексом Банку, а не конкретною людиною. Розрахунок заборгованості підписаний представником АТ КБ Приватбанк [PERSON] Матеріали справи містять довіреність, видану на імя зазначеного представника, якою передбачено право працівника посвідчувати копії документів та підписувати розрахунки заборгованості. Враховуючи викладене позивач просив задоволити позовні вимоги повністю (а.с. 128-134, 160-166). Також, 25.02.2019 на електронну адресу суду, а 18.03.2019 на поштову надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] про захист прав споживача (а.с. 186-193; 196-203). Крім обставин, які викладені у відповіді на відзив представник банку також зазначив, що стосовно нарахування пені Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати \~ \~ \~ \~пені, а саме: п. 2.1.1.12.2.2 - в разі виникнення прострочених зобов'язань із терміном прострочення понад 90 днів, клієнт сплачує Банку пеню в розмірах, зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. При цьому відсотки за користування Кредитом Клієнт не сплачує. п. 2.1.1.12.6.1. - у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування \~ \~ \~ \~процентів по кредиту. Тобто формула нарахування пені складається з двох частин: Пеня = складова \~ \~ \~ \~1 (нараховується з 91 дня прострочення) + складова 2 (нараховується у разі виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн). Нарахування пені згідно п. 2.1.1.12.2.2 відображено в колонці розрахунку заборгованості - «Нараховано пені за прострочене зобов'язання» та починає нараховуватися з 91 дня прострочення. Нарахування пені згідно п. 2.1.1.12.6.1. відображено в колонці розрахунку заборгованості - «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн» та нараховується щомісячно у разі наявності прострочених зобовязань на суму від 100 грн. Також банк зазначив, що [PERSON] звертаючись до суду із зустрічним позовом пропустив строк позовної давності, оскільки Кредитний договір укладений між Банком та Відповідачем 20.01.2012 року, тому саме з цієї дати Позичальнику було відомо про порушення його прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 20.01.2015 року. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в 2019 році, тобто із пропуском строку позовної давності. У звязку з цим, банк просив застосувати до позовних вимог [PERSON] позовну давність та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою суду від 21.03.2019 у справі закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті на 22.04.2019. В судове засідання представник банку не зявився. Разом з позовом надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 45). [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечив за обставин викладених у відзиві, а зустрічну позовну заяву просив задоволити. Вислухавши відповідача (позивача за зустрічним позовом), вивчивши та дослідивши\~ матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 січня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11). У вказаній анкеті-заяви зазначено, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд вважає доведеним, що підписавши анкету-заяву, відповідач за первісним позовом уклав з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір приєднання. Посилання [PERSON] на ту обставину, що у підписаній ним анкеті-заяві відсутні відомості щодо: типу картки, яку бажав отримати клієнт; бажаного кредитного ліміту; відсоткової ставки, яка буде сплачуватись клієнтом Банку за користування кредитним лімітом; строку договору; відповідальності сторін у випадку неналежного виконання взятих на себе сторонами зобовязань; «[PERSON] та правил надання банківських послуг», з якими ознайомлений клієнт банку, щодо дати їх затвердження та посилання на документ про їх затвердження; «Тарифів банку», дати їх затвердження та посилання на документ про їх затвердження, а також будь-які відомості щодо надання другого примірника «[PERSON] та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» [PERSON], які були чинними на дату підписання ним Анкети-заяви, - факту укладання кредитного договору жодним чином не спростовують. На підставі вказаного кредитного договору [PERSON] були отримані кредитні картки, які перевидавались по мірі строку закінчення їх дії: № 5457082900848438, № 5577212716623056, № 5211537412583424, № 5457092301127290, № 4149625813843669, - зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2020 року. Вказана обставина підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк» № 30.1.0.0/2-20181211/225 від 22.02.2019 (а.с. 136, 168), фотографією відповідача за первісним позовом з отриманою кредитною карткою (а.с. 137, 169), випискою із рахунків [PERSON] по вказаним картам (а.с. 52-58). Посилання відповідача за первісним позовом на ту обставину, що він не підписував [PERSON] та Правил і Тарифів, а тому вони не можуть бути визнані складовою частиною кредитного договору, не може бути взяте до уваги. Зокрема, Анкета-заява, яка підписувалася [PERSON] містить його підтвердження про те, що він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. [PERSON] та правила надання банківських послуг були затверджені наказом голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 (а.с. 13-36), тобто до укладення сторонами кредитного договору 20.01.2012. В подальшому до них вносились зміни, що підтверджується відповідними витягами з наказів ПриватБанку (а.с. 139-147). Відомостей про існування яких-небудь інших [PERSON] та правил станом на 20.01.2012 відповідачем за первісним позовом суду надано не було, як і не заявлялося жодних клопотань про їх витребування. Правова ж позиція ВСУ у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015, на яку в заявах по суті справи посилався [PERSON] стосується, насамперед, узгодження сторонами умови договору щодо строку позовної давності і встановлені судами фактичні обставини тієї справи були іншими у порівняні із цією справою, оскільки судами була встановлена розбіжність [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам та в заяві позичальника. У наданій же суду підписаній [PERSON] анкеті-заяві будь-яких розбіжностей із Умовами та правилами надання банківських послуг встановлено не було. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Отже, суд повністю погоджується з позицією позивача за первісним позовом про те, що зміст кредитного договору, укладеного між сторонами 20.01.2012 зафіксовано в декількох документах: заяві Позичальника, [PERSON] та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, які є невідємною частиною один одного. Разом з тим, зустрічна позовна заява [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача не може бути задоволена з огляду на наступне. Так, суд вважає, що не дивлячись на заперечення банку, на спірні правовідносини поширюються положення Закону України Про захист прав споживачів. Зокрема, визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Як встановлено судом, кредитний договір сторони уклали 20.01.2012. За загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, в даному випадку підлягає застосування Закон України Про захист прав споживачів в редакції, яка діяла станом на час укладення між сторонами спірного кредитного договору 20.01.2012. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень [PERSON] та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Приватбанку, останній,

Outcome: partial