Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 73 155,00 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 18.02.2016 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання банківських послуг від 11.01.2014 року SAMDN03000133044866 (26258620212874), в якій була зменшена сума заборгованості за кредитним договором та встановлено новий графік та порядок погашення заборгованості за кредитом, а саме відповідачу була встановлена заборгованість за кредитним договором у розмірі 55 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% зі строком погашення заборгованості до 30.01.2019 року. Погашення заборгованості здійснюється з "25" по "30" число кожного місяця у відповідності до графіку погашення заборгованості. Відповідач належним чином умови договору не виконувала, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 19.10.2016 року складає 73 155,00 грн., з яких 50 913,66 грн. - заборгованість за кредитом; 2 857,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 787,66 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитом; 12 596,43 грн. - штраф відповідно до п. 1.6.4 Додаткової угоди. Крім того, зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою: договір поруки № SAMDN03000133044866/1 від 22.02.2016 року, укладений з поручителем [PERSON]. Вимога, що була пред'явлена до поручителя, залишена без задоволення. У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимог та просила суд їх задовольнити на доводах та підставах, зазначених у позові. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту яких просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, так як позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 2 857,25 грн. не ґрунтуються на п. 1.6.3 Додаткової угоди до договору про надання банківських послуг № 1 від 18.02.2016 року, тому є незаконними. Крім того, позивачем безпідставно не враховано в розрахунках до позовної заяви сплачені відповідачем [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 348,00 грн. по квитанції від 04.04.2016 року та 2 348,00 грн. по квитанції від 06.05.2016 року. Розрахунок пені не ґрунтується на вимогах п. 1.6.3 Додаткової угоди, а позовна заява не містить посилань, з якої дати розпочато нарахування пені, розрахунок не місить відомостей про кількість днів прострочення. Крім того, позивачем, в порушення вимог п. 5, п. 6 договору поруки від 22.02.2016 року, на адресу відповідача [PERSON] не направлялася письмова вимога щодо невиконання [PERSON] умов кредитного договору. Тому, підстави для задоволення позову відсутні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2016 року між ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання банківських послуг від 11.01.2014 року SAMDN03000133044866 (26258620212874), в якій була зменшена сума заборгованості за кредитним договором, та встановлено нові умови щодо нарахування пені у разі неналежного виконання зобовязань за договором, новий графік та порядок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до умов укладеної додаткової угоди № 1 до договору про надання банківських послуг від 11.01.2014 року SAMDN03000133044866 (26258620212874) встановлено на дату підписання цієї Додаткової угоди заборгованість за договором у розмірі 55 000,00 грн. з остаточною датою погашення заборгованості за договором - 30.01.2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% річних. Щомісячний платіж складає 2 347,41 грн., який сплачується з "25" по "30" число кожного місяця у відповідності до Графіку погашення заборгованості (Додаток 1) шляхом перерахування коштів на транзитний рахунок 29091050378661. Відповідно до п. 1.6. додаткової угоди згідно зі ст. ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених цією Додатковою угодою понад 30 днів позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. При цьому відсотки та комісії за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються. А також штраф у розмірі 12 596,43 грн. Однак, свої зобовязання за цим договором позичальник не виконує і станом на 19.10.2016 року заборгованість складає 73 155,00 грн., з яких 50 913,66 грн. - заборгованість за кредитом; 2 857,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 787,66 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитом; 12 596,43 грн. - штраф відповідно до п. 1.6.4 Додаткової угоди. Крім того, зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою: договір поруки № SAMDN03000133044866/1 від 22.02.2016 року, укладений з поручителем [PERSON]. Відповідно до ст. 509, 526, 530 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Узгодженням умов договору поруки № SAMDN03000133044866/1 від 22.02.2016 року сторони визначили солідарну відповідальність боржника та поручителя. Отже, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобовязань за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, тому відповідачі [PERSON] та [PERSON], як солідарні боржники, несуть відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, договір та додаткова угода до нього є правомірними, оскільки їх недійсність законом прямо не встановлена та судом недійсними вони не визнані, відповідачами належними та допустимими доказами не спростовано посилання позивача щодо укладання договору та додаткової угоди до нього і наданий ним розрахунок заборгованості, та невиконання відповідачами його умов й до тепер в повному обсязі згідно умов договору та додаткової угоди до нього, а тому договір повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням його умов і змісту. В п. 24 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів судом враховується, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Посилання представника відповідачів щодо не зарахування коштів, сплачених позичальником на погашення кредиту спростовується матеріалами справи, зокрема наданим суду розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що на погашення заборгованості за кредитом були враховані грошові кошти, сплачені 04.04.2016 року в розмірі 2 348,00 грн., 06.05.2016 року в розмірі 2 348,00 грн., та умовами укладеного кредитного договору погашення заборгованості за кредитом з коштів, наданих позичальником, здійснюється з дотриманням черговості й зарахування коштів на погашення тіла кредиту здійснюється в останню чергу після сплати штрафних санкцій, простроченої комісії, винагороди, відсотків. Одночасно, суд звертає увагу на вимоги позивача щодо стягнення пені та штрафу. Як зазначено в правовій позиції у справі N 6-2003цс15 (Постанова Верховного Суду України від 21.10.2015 р.), цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених уст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За вказаних обставин, суд вважає, що стягнення штрафу в розмірі 12 596,43 грн. призведе до подвійної відповідальності, що унеможливлює задоволення позовних вимог в цій частині. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 50 913,66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2 857,25 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 6 787,66 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial