Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.06.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, не здійснює платежі щодо погашення заборгованості, що призвело до виникнення, станом на 28.02.2018 року, заборгованості по кредиту у розмірі 55757,42 грн. Оскільки відповідачем не вживаються заходів для погашення або зменшення заборгованості за договором, відповідач порушує зобов'язання за договором, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.06.2014 року на загальну суму 55757,42 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн. В судове засідання представник позивача Гонак\~Сергій Васильович, який діє в інтерсах позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" (на підставі довіреності № 7360-К-О від 27.12.2018 року) не з'явився, подавши до суду письмове клопотання (вх. № 7100 від 24.10.2018 року) про розгляд справи у відсутності представника, на підставі доказів в матеріалах справи. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була своєчасно та належним чином повідомлена (судовими повістками та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Про причини неявки відповідач суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надавала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечив проти заочного вирішення справи, відповідач не з'явилася в судове засідання без поважних причин, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надавала, дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та доходить слідуючого висновку. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 03.10.2018 року витребувано від ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" для огляду в судовому засіданні анкету-заяву, пам'ятку клієнта, тарифи на послуги банку від 06.06.2014 року з підписом уповноваженої особи та печаткою банку, та надані для підпису [PERSON] (оригінали); накази, інші розпорядчі документи з підписом та печаткою банку, якими затверджені Умови та правила надання банківських послуг, що додані до позовної заяви (діяли станом на 06.06.2014 року); тарифи на послуги банку станом на 06.06.2014 року, документи на підставі яких до них вносилися зміни, затверджені належним чином; документи, на підставі яких встановлені штрафні санкції за прострочення заборгованості; документ, що містить інформацію про строк дії кредитної картки на ім'я [PERSON] на момент її випуску (06.06.2014 року); розпис усіх оплатних послуг, які надавалися [PERSON] пов'язані з обслуговуванням кредиту та підтвердження ознайомлення клієнта про їх ціну; документи, на підставі яких встановлювався та змінювався кредитний ліміт протягом строку дії кредитної картки [PERSON]; розрахунок заборгованості з вказанням заборгованості по тілу кредиту, по комісії (з зазначенням за що нараховувалася комісія), по процентам, пені та штрафам (окремо по кожному пункту); відомості про черговість погашення заборгованості за рахунок коштів, які надходять на картку; графік щомісячних обов'язкових платежів з указанням строків їх внесення та розміру. Дослідивши матеріали справи, доводи позову та перевіривши надані матеріали, суд доходить наступного висновку. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Із доданих до позовної заяви доказів встановлено, що 06 червня 2014 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] (копія паспорту серії ВР 4933589) підписано заяву № б/н, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит в розмірі 2000 (дві тисячі гривень) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У анкеті-заяві [PERSON] вказано, що вона ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку про нарахування банком відсотків за користування кредитом з розрахунку 360 календарних днів на рік та зобов'язаннями слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, заяву власноручно підписала (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 638 ЦК України - Отже, є доведеним факт укладання між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] договору, який складається не лише із заяви - анкети позичальника, а й також з Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому висновок про те, що така заява разом з Умовами та Правилами становить один договір викладено в декількох Постановах ВСУ, зокрема за № 6-144цс14 від 24.09.2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку в т. ч. з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. За п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою із зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. Як передбачено п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно із п. 2.1.1.3.5 Умов клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. [PERSON] взяла на себе за кредитним договором зобов'язання та у встановлені терміни добровільно їх не виконала і кошти позичальнику не повернула. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором, станом на 28 лютого 2018 року - становить 55757,42 грн., а саме: 1986,00 грн. - заборгованість за кредитом; 46493,55 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4146,56 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2631,31 грн. - штраф (процентна складова), (розрахунок заборгованості за кредитним договором, а.с.5). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. За ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ч. 1 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. За ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України - якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати належних відсотків. Згідно ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054 ЦК України - за користування кредитом відповідач зобов'язаний сплатити проценти у порядку та в розмірі встановленим кредитним договором. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-1206цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року): "Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача у зазначеному вище розмірі, відповідач, взявши на себе за кредитним договором зобов'язання та, у встановлені терміни, добровільно їх не виконала і кошти позичальнику не повернула. Разом з тим, судом встановлено, що згідно пунктів 1.1.5.21, 2.1.1.12.6.1 умов і правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 умов і правил надання банківських послуг передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Суд враховує вищевикладене, а також бере до уваги те, що відповідно до ст. 549 ЦПК України - штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховувати судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Таким чином, застосування окрім штрафу, визначеного Умовами та правилами надання банківських послуг, додатково пені - є необґрунтованим, оскільки згідно вимог чинного законодавства, кредитору при притягненні позичальника до цивільної відповідальності через суд, за порушення грошового зобов'язання, слід обирати що стягувати: пеню чи штраф. З огляду на вищенаведене, заважуючи, що застосування подвійної юридичної відповідальності за одне й те ж правопорушення суперечить ст. 61 Конституції України, беручи до уваги, що позивач подав заяву про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, суд визначаючи розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 06.06.2014 року - не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача, в частині нарахування суми боргу за пенею та доходить висновку, що в стягненні нарахованої пені в сумі 4146,56 грн. слід відмовити. В решті вимог позов є підставним. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат, суд доходить висновку, що їх слід задовольнити у відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України - судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 1762 грн. (платіжне доручення № PROM3ВGQIB від 03.04.2018 року з призначенням платежу - судовий збір). З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, беручи до уваги, що відповідач зобов'язання за вищевказаним договором належним чином не виконує, ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, суд вважає що позов ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" слід задовольнити частково. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: partial