Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 25.04.2008 між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11340330001. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 100000,00дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 05.04.2018, або достроково зі сплатою 14,00 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] та [PERSON] передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: загальною площею: 72,05кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», інтереси якого представляє на підставі довіреності Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторська Компанія «Вердикт» (копія договору та довіреності додається). Через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту у позичальника, станом на 26.06.2013 утворилась заборгованість у розмірі 151429,60дол.США, що згідно курсу НБУ складає 1210376,80грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 93618,40дол. США, що згідно курсу НБУ складає 748291,88грн; заборгованість по процентам за користування в розмірі 57811,20дол. США, що згідно курсу НБУ складає 462084,92грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 19.11.2013 відкрито провадження у цивільній справі за позивною заявою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до [PERSON], [PERSON], треті особи - Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки. 06.02.2014 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення вимог позову, виключення з кола відповідачів Державної реєстраційної служби України та залишити без розгляду вимог позиву до зазначеного відповідача про зобов'язання Державної реєстраційної служби здійснити реєстрацію права власності. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 07.02.2014 заяву представник позивача [PERSON] задоволено. 14.03.2014 в судовому засіданні задоволено клопотання [PERSON] та залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Деснянської РДА у м. Києві. 11.04.2014 в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та залучено в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Васьківську В.С. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 14.05.2014 задоволено клопотання відповідача [PERSON] та зупинено провадження до набрання законної сили рішення Деснянського районного суду м. Києва в справі 754/6764/14-ц. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 12.02.2015 відновлено провадження по справі 754/20081/13. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 24.04.2015 залишено справу без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.04.2017 ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2015 скасовано та передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2017 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/20081/13-ц, передана судді [PERSON]. для продовження розгляду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/20081/13-ц, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді [PERSON]. 27.03.2018 до суду від представника позивача - [PERSON] надійшла заява про зміну предмету спору, в який зазначено, що підстави залишаються не змінними, оскільки існує заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1134033000 від 25.04.2008, але зазначають нову вимоги про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 151429,60дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 210 376,80грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.04.2018 задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» про зміну предмету спору, а саме прийняти до розгляду позовні вимоги в такій редакції: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 151429,60дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1210376,80грн. 24.05.2018 в судовому засіданні прийнято зустрічний позов за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: [PERSON], [PERSON], Відділ опіки та піклування та сімейних форм виховання Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васьківська Вікторія Станіславівна про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим. Зустрічний позов мотивують тим, що 25.04.2008 між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11340330001. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримав кредит у сумі 100000,00дол. США, який зобов'язувався повернути у повному обсязі в строк до 05.04.2018, або достроково зі сплатою 14,00 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] та [PERSON] передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: загальною площею: 72,05кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 200799 від 25.04.2008 між АКІБ « УкрСиббанк» та [PERSON]. Але, якщо строк виконання не встановлено в договорі поруки, порука припиняється, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. 09.09.2011 в позичальника виникла заборгованість по погашенні кредиту, це підтверджується випискою по кредитному договору за період 06.02.2009 по 20.12.2011. Разом з тим із позовом до Деснянського районного суду м. Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся 18.11.2013. Відповідно Банк пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитному договору, оскільки пройшло вже майже 2 роки, а це набагато більше ніж встановлено ч. 4 ст. 559 ЦК України. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основне зобов'язанням. 02.07.2018 до суду надійшов відзив на зустрічний позов, відповідно до якого представник ПАТ «Дельта Банк» зазначила, що 21.10.2013 позичальнику було направлено поштою (рекомендованим листом) вимогу про погашення наявної заборгованості по кредитному договору та зазначено про право нового кредитора вимагати дострокового погашення. 19.11.2013 відкрито провадження по справі. В матеріалах справи міститься виписка відповідно до якої, останній платіж позичальником було здійснено 09.09.2011. Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умови цього договору (пункт 3.1.) встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Положенням кредитного договору (пункт 6.2) передбачено, що терміни дострокового повернення погашення за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку: з 32 (тридцять другого) календарного дня, від дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) дострокове повернення кредиту за умови, що, зокрема, позичальник не усунув зазначених банком своїх зобов'язань за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевикладеного повідомлення (вимоги) банку; 41 календарного дня, від дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни ним адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення позичачьнику повідомлення (вимоги) банку. Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України днем настання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 31 календарного дня (або 40 календарних днів) з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання тих зобов'язань. Таким чином, можна зробити висновок про те, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. 09.07.2018 надійшла відповідь на відзив відповідно до якої представник відповідачів [PERSON] зазначив, що договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється оскільки умовами цього договору (пункт 3.1) встановлено, що він діє до повного припинення зобов'язань боржника за кредитним договором. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Кредитним договором не визначено інших умов виконання основного зобов'язання, неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів обчислювати з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умов: моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Отже, виходячи з умов кредитного договору та положень статті 599 ЦК України настання основного зобов'язання у спірних правовідносинах є наступний день після календарного дня (або 40 календарних днів) з дати відправлення банком на адресу позичальника вимоги про дострокове виконання - боргових зобов'язань. Банк також зазначив, що останній платіж позичальником було здійснено 09.09.2011, а тому з цього моменту в банку виникло право пред'явити вимогу про дострокове стягнення заборгованості. Разом з тим із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк звернувся 18.11.2013. Відповідно Банк пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитному договору, оскільки пройшло 2 роки. 09.07.2018 до суду від представника [PERSON] надійшов відзив на первісний позов, відповідно до якого зазначив, що розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту, ПАТ «Дельта Банк» не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома позичальника не доводив та з ним не узгоджував. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. З ст.1054 цивільного закону). З аналізу та вивчення матеріалів кредитного договору від 25.04.2008 вбачається, що в його змісті є відсутніми встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме Банк, при укладанні спірного кредитного договору з позичальником: позивач не здійснив належно детальний та об'єктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не зазначив належно вид і предмет кожної супутньої послуги з обґрунтуванням їх вартості і згідно вимоги п.3.4 Правил; не визначив належно реальну процентну ставку в порушенню вимоги п.3.3 Правил, не визначив та не вказав належно про абсолютне значення подорожчання кредиту в грошовому вигляді, згідно вимоги п.3.3 Правил, шляхом підсумовування всіх платежів здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту, порушення вимоги п. 3.8 Правил, Банк не встановив застереження, щодо попередження позичальника про настання валютних ризиків; всупереч вимоги п.3.4 Правил, не зазначив про умови відкриття, ведення та закриття банківського рахунку, тарифи а також про всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговування і погашенням. Відповідач звертає увагу суду, що встановити відповідність застосованої банком у договорі методики обчислення щомісячних платежів методикам, що передбачені та узгодженні до використання банком під час кредитування фізичних осіб, за наданими у матеріали справи документами не можливо, оскільки в матеріалах справи відсутні внутрішні нормативні документи банку, що регламентують порядок обчислення, формули та методи розрахунку ануїтетних платежів за операціями з кредитування фізичних осіб в іноземній валюті, а за умовами вказаного кредитного договору не встановлено порядок обчислення, формули та методи розрахунку ануїтетних платежів. Отже, оскільки вище вказані обов'язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, і докази про це, не надані суду та є відсутніми, за таких умов відповідач приходить до обґрунтованого та підставного висновку, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Представник відвідачів за первісним позов та представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судових засіданнях заперечував проти задоволення первісного позову в частині поручителя [PERSON] Підтримав зустрічний позов, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в зустрічному позові. 20.03.2019 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача та його представника [PERSON] [PERSON] в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання, однак відповідач не з'явився в судове засідання, будь-яких заяв та відзиву від нього до суду не надходило. [PERSON] в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання, однак відповідач не з'явився в судове засідання, будь-яких заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Третя особа за первісним та зустрічним позовом: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васьківська В.С. в судове засідання не з'явилась. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності приватного нотаріуса. Третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації представник в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів по первісному позову, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.04.2008 між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11340330001. Відповідно до умов вказаного договору, а саме пункту 1.1. Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, доларів США, в сумі 100000,00 (сто тисяч доларів США 00 центів,) що дорівнює еквіваленту 505000грн (п'ятсот п'ять тисяч гривень) 00коп. за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. При цьому Сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. Відповідно до умов вказаного договору, а саме пункту 1.2.2. позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та в розмірі встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 та договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25 квітня 2018 року. Згідно із умов вказаного договору, а саме пункту 1.3.1. за користування кредитними коштами протягом перших 30(тридцяти) календарних днів рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00 %. 06.02.2009 між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту №11340330001. Відповідно до додаткової угоди № 1 сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту, відповідно до пункту 2.1. Позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобов'язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу. При цьому Сторони погодили, що день сплати ануїтетного платежу - це вказане у цій Додатковій угоді число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов'язаний сплатити Банку ануїтетний платіж. Розмір ануїтетного платежу складає 1160 (одна тисяча сто шістдесят) доларів США 00 центів. День сплати ануїтетного платежу 25 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого Позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. 25.04.2008 для забезпечення кредитного договору було укладено договір поруки №200799 між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. 06.02.2009 між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки №200797 від 25.04.2008, відповідно до якої [PERSON] надає свою згоду на зміну основаного зобов'язання. 25.04.2008 для забезпечення кредитного договору було укладено договір поруки №200797 між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. 06.02.2009 між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки №200797 від 25.04.2008, відповідно до якої [PERSON] надає свою згоду на зміну основаного зобов'язання. Відповідно до пункту 1.1. поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11340330000 від 25 квітня 2008 року укладеного між кредитором та боржником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець [PERSON] та [PERSON] передали у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру: загальною площею: 72,05кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Однак, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 лютого 2016 року, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 квітня 2016 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року, позов [PERSON] задоволено та визнано договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] та [PERSON] - недійсним. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов'язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом було встановлено, що Банк виконав свої договірні зобов'язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 100000,00 доларів США. Відповідач [PERSON] у свою чергу порушив умови кредитного договору, а саме не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором та не повернув позивачу кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує у зв'язку з чим має заборгованість по наданому кредиту, станом на 26.06.2013 заборгованість у розмірі 151429,60дол.США, що за курсом НБУ становить 1210376,80грн, яка складається з: - прострочена заборгованість по кредиту - 93618,40дол.США, що за курсом НБУ становить 748291,88грн, проценти за користування кредитом - 57811,20дол.США, що за курсом НБУ становить 462084,92грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання». Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на викладені вище, положення ЦК України, що регулюють правовідносини поруки, а також виходячи зі змісту договору поруки, [PERSON] відповідає перед позивачем як солідарний боржник за невиконання відповідачем [PERSON] своїх договірних зобов'язань за кредитним договором з повернення Банку кредитних коштів та процентів за користування ними. Крім того, суд приходить до висновку, що при укладенні кредитного договору між сторонами, останні узгодили між собою всі істотні умови договору в тому числі порядок та вид валюти виконання зобов'язань, що не суперечить чинному законодавству та відповідає приписам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості у розмірі 151429,60 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1210376,80грн є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Однак, щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим, суд дійшов до такого. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зі змісту договору поруки, що укладений між Банком та [PERSON] вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється. Умова договору поруки (п. 3.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, з матеріалів справи, доказів наданих позивачем, суд приходить до висновку, що останній платіж [PERSON] був здійснений 26.08.2011, що зазначено у наданому банком суду розрахунку від 25.02.2019. Як встановлено судом, Банк з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором до поручителя [PERSON] не звертався. Правом на пред'явлення позову до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки Банк у строк протягом шести місяців не скористався, наслідком чого є припинення поруки у відповідності ч. 4 ст. 559 ЦПК України (яка діяла на час виникнення правовідносин), спростовуючих доказів Банком суду не надано. Таким чином, порука за договорами поруки № 200799 між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. від 25.04.2008 припинилась, ще у 2012 році, так як [PERSON] не належно виконував свої зобов'язання за кредитним договором з 26.08.2011, що підтверджується випискою по кредитному договору за період 06.02.2008 по 20.12.2011. Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року, Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України (яка діяла на час виникнення правовідносин) слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя [PERSON] про виконання нею солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що з позовною заявою про стягнення боргу за кредитними договорами Банк звернувся після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, що є підставою для визнання поруки припиненою з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України. З цих підстав, суд вважає правильним визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № 200799 від 25.04.2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений первісний позов підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволення в повному обсязі. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд позовні вимоги первісного позову задовольнив частково, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, а саме з кожного по 1720,50грн. Крім того, оскільки суд позовні вимоги зустрічного позову задовольнив, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 704,80грн, відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial