Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~Піщанського районного\~суду з\~позовом до\~[PERSON]\~про розірвання\~шлюбу та стягнення аліментів на утримання, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між позивачем та відповідачем 10 грудня 2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 54, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище "Дмитренко", їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишити проживати разом з нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку до досягнення дитиною поіноліття, стягнути з відповідача по справі судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 10 грудня 2015 року. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] . Просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння між ними, в зв'язку з чим в сім'ї постійно виникали сварки та спільне проживання в таких умовах стало неможливим. У жовтні 2017 року відповідач виїхав з смт. Піщанка на постійне проживан в м. Вінниця. А тому, вважає, що подальше збереження шлюбних відносин є неможливим та буде негативно впливати на їхні інтереси та на інтереси їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб між ними слід розірвати. Також позивач зазначає, що відповідач участі у вихованні сина не приймає, ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, та у зв'язку з тим, що батьки рівні у своїх обов'язках щодо утримання дітей, а їй самостійно важко утримувати сина, з метою забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового духовного, морального, соціального розвитку дитини просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку. В подальшому позивач надала на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1500 гривень. В судове засідання 30 січня 2019 року позивач [PERSON] не з'явилася, проте від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно із ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленою про дату,час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання 14 січня 2019 року та 30 січня 2019 року не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки викликався до суду, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України,через оголошення на офіційній сторінці Піщанського районного суду Вінницької області на веб порталі "Судова влада України", та з його опублікуванням вважається повідомленимпро дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, двічі не з'явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою\~позивача,\~вважає за\~можливе проводити\~заочний розгляд\~справи та\~ухвалити заочне\~рішення, на\~підставі наявних\~у справі\~доказів,\~відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~280,\~ч.\~4\~ст.\~223\~ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 209373 (а.с.5). Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви позивача до суду про підтримання позовних вимог. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, так як однією сім'єю сторони не проживають, миритися не бажають. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 319161 (а.с.6). Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та інтересам неповнолітньої дитини, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного, у суду склалася достатння переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до довідок Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області № 957 від 22 травня 2018 роук та № 600 від 27 лютого 2018 року року, [PERSON], [INFO], проживає в [INFO], та разом з нею проживає син [PERSON], [INFO] (а.с.9,10). Відповідач по справі - батько дитини проживає окремо, добровільно коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини не надає. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік", для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум в розмірі 1626 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, за вибором позивача, з яким проживає неповнолітня дитина, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]. аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, оскільки аліменти в даному розмірі будуть необхідними та достатніми для забезпечення потреб неповнолітньої дитини та перевищують мінімальний розмір аліментів, встановлений законом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно доп. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі вказаного позову до суду. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, а також мінімальний розмір судового збору, який становить не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб , який має бути сплачений фізичною особою при поданні до суду позовної заяви майнового характеру та відповідно положень п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 4 Закону "Про судовий збір" на день звернення до суду із вказаним позовом до суду складав 704 гривні 80 копійок, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачау дохід держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок, сплачений позивачем при звернення до суду з вимогою про розірвання шлюбу відповідно до квитанції № 0.0.1042015580 (а.с.1)

Outcome: approved