Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Представник позивачка звернувся в суд з позовом до відповідачів про виселення. На підставу своїх вимог спирається на те, що 06.09.2016 року ПАТ КБ "Приват Банк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 79,10 кв.м., житловою площею 55,60 кв.м., який знаходиться за адресою: Черкаська область Маньківський район с. Дзензелівка, провул. Ватутіна, буд. З, на підставі договору іпотеки від 20.12.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районною нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований у державному реєстрі під номером 4796. Після отримання права власності на вказану нерухомість позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з житлового будинку з господарчими будівлями, загальною площею 79,10 кв.м., житловою площею 55,60 кв.м., який знаходиться за адресою: Черкаська область Маньківський район с. Дзензелівка, провул. Ватутіна, буд. З, адже на підставі ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, ст. 114 Житлового кодексу УРСР передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення, до якого не можна віднести відповідачів. Ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення с підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. На виконання положення ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР позивачем було направлено відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування, а отже у позивача не залишилось іншого вибору, окрім звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Ураховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про виселення. Аналогічну норму містить ст. 26 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", де зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі рішення суду про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Аналогічна норма міститься в Постанові КМУ №207 від 02.03.2016 року "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", що і змусило представника позивача звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача до суду не зявився, але в своїй позовній заяві просив справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі та наполягає на їх задоволені. Відповідачі, які згідно повідомлення Дзензелівської сільської ради, зареєстровані за адресою: провул. [PERSON] (колишня Ватутіна), буд. 3, с. Дзензелівка Маньківського району Черкаської області, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у їх відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 06.09.2016 року ПАТ КБ "Приват Банк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 79,10 кв.м., житловою площею 55,60 кв.м., який знаходиться за адресою: Черкаська область Маньківський район с. Дзензелівка, провул. Ватутіна, буд. З, на підставі договору іпотеки від 20.12.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Маньківського районною нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований у державному реєстрі під номером 4796 (а.с.6-7). Після отримання права власності на вказану нерухомість позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому наступних осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.19). На виконання положення ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР позивачем було направлено відповідачам письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останніми законні вимоги позивача були проігноровані та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування (а.с.8, 9-10). З довідки Дзензелівської сільської ради №156 від 19.03.2018 р. в бачається, що в відповідачі зареєстровані та проживають у [INFO] (а.с.19). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.6) вбачається, що власником житлового будинку з прибудовами по провулку Богдана Хмельницького 3, с.Дзезелівка Маньківського району Черкаської області є ПАТ КБ "ПриватБанк". Позивач посилається на те, що право власності попереднього власника на даний житловий будинок з прибудовами припинилося в результаті позасудового звернення стягнення на майно, а саме предмет іпотеки, в зв"язку з чим і припинилося також і права на користування спірним домоволодінням відповідачів. Користування відповідачами без належних правових підстав домоволодінням, порушує право власності позивача як нового власника. З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між новим власником жилого приміщення та членами сім'ї колишнього власника. Відповідно до частин 2, 3 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У ч. 2 цієї статті вказано, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Встановлено, що з 06 вересня 2016 року право власності на спірний житловий будинок з прибудовами зареєстроване за ПАТ КБ«ПриватБанк», проте відповідачі продовжують проживати в будинку та не виконали вимогу банку про добровільне виселення. 26 грудня 2017 року позивачем на ім'я відповідачів надіслано вимогу про добровільне виселення (а.с.8, 9-10). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник полодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишній власника житла в силу закону втратив право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Колишній власник житла втратив право власності та відповідно право користування жилим приміщенням. Право користування спірним будинком з прибудовами у відповідачів є похідним від прав колишнього власника житла. Право членів сім'ї власника житла на проживання в ньому не є безумовним з огляду на те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у особи, членом сім'ї якої вона є. З припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, тому позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів підлягає судовий збір.

Outcome: approved